РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 червня 2014 року

Київський районний суд м. Харкова:

головуючий - суддя
Золотарьова Л.І.

за участю секретаря -
Бломберус С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за первісним позовом ПАТ «Альфа-Банк»
до ОСОБА_1 про звернення стягнення на
предмет іпотеки,

та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ
«Альфа-Банк», ПАТ «Дельта Банк», третя
особа: ПАТ «Омега Банк» про визнання
частково недійсним договору про
відступлення прав вимог, -

ВСТАНОВИВ:

22.07.2013 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся
до суду із позовом, в якому просить в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 30.05.2008 року у
розмірі 509006,63 грн. звернути стягнення
на предмет іпотеки, а саме на квартиру
АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних
торгів за початковою ціною
встановленою на рівні не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна,
визначеною на підставі оцінки
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності на стадії оцінки майна, під
час проведення виконавчих дій;
стягнути судовий збір 3441 грн.

В своїх доводах посилається на те, що 25
травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та
ПАТ «Дельта Банк» був укладений
Договір купівлі-продажу прав вимоги за
кредитними договорами. 15 червня 2012 року
між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа
Банк» був укладений Договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитним договором. Згідно з
вищезазначеного угод (договорів)
відбулося відступлення Права вимоги за
Кредитним договором №2006/0508/45-004 від
30.05.2008 року, що було укладено між ВАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_1, на користь ПАТ
«Альфа-Банк». Таким чином, відповідно
до ст. 514 ЦК України на даний час усі
права кредитора за кредитним договором
належать ПАТ "Альфа-Банк". 30.05.2008 року
ВАТ «Сведбанк» та відповідач уклали
кредитний договір, відповідно до якого
відповідачу надано кредит у розмірі 58500
доларів США зі сплатою 11,9 % річних
строком до 30.05.2028 року. З метою
забезпечення належного виконання
зобов'язання за кредитним договором
30.05.2008 року ВАТ «Сведбанк» та
відповідач уклали іпотечний договір,
відповідно до якого останній передав
Банку в іпотеку наступне майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_1. Відповідачем умови
договорів не виконуються,
заборгованість до теперішнього часу не
погашена.

Ухвалою суду від 22.01.2014 року прийнято до
розгляду зустрічну позовну ОСОБА_1 до
ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Дельта Банк»,
третя особа: ПАТ «Омега Банк» про
визнання частково недійсним договору
про відступлення прав вимог, у якому з
урахуванням уточнених вимог просить:
визнати недійсним Договір
купівлі-продажу прав вимоги від 15
червня 2012 року укладений між Публічним
акціонерним товариством «Дельта Банк»
та Публічним акціонерним товариством
«Альфа-Банк», посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 та
зареєстрований у реєстрі за № 937 в
частині відступлення права вимоги за
Кредитним договором № 2006/0508/45-004 від
30.05.2008 року укладеним між Відкритим
акціонерним товариством «Сведбанк» в
особі Харківського відділення № 5 ВАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_1.

В обґрунтування вимог посилається на
те, що 30.05.2008 року ВАТ «Сведбанк» та він
уклали кредитний договір, відповідно
до якого надано кредит у розмірі 58500
доларів США зі сплатою 11,9 % річних
строком до 30.05.2028 року. 30.05.2008 року ВАТ
«Сведбанк» та він уклали іпотечний
договір, відповідно до якого він
передав Банку в іпотеку нерухоме майно,
а саме: квартиру АДРЕСА_1. 25 травня 2012
року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта
Банк» був укладений Договір
купівлі-продажу прав вимог, відповідно
до п. 2.1 ПАТ «Сведбанк» відступив ПАТ
«Дельта Банк» право вимоги до
позичальників за кредитними
договорами. Згідно з умовами п. 2.3
договору, перехід прав вимог від ПАТ
«Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк»
залежить від отримання ПАТ «Сведбанк»
повної суми загальної купівельної
ціни. Звертаючись до суду позивачем ПАТ
«Альфа Банк» не надано жодних доказів
щодо набуття ПАТ «Дельта Банк» прав
вимог до ОСОБА_1 При укладанні договору
порушені ч.ч. 1,2 ст. 203 ЦК України.

Представник ПАТ «Альфа-Банк» в судове
засідання не з'явився, про час та місце
судового розгляду повідомлявся
своєчасно та належним чином, причини
неявки не повідомив. Неодноразово
надавав заяви про розгляд справи у його
відсутність, постановити рішення на
підставі наявних в матеріалах справи
доказах (а.с.41, 51, 66, 117, 122, 132). Надала
письмові пояснення по справі, у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1
просила відмовити у повному обсязі (а.с.
119-121)

Представник ОСОБА_1 зустрічний позов
підтримав, у задоволенні первісного
позову просив відмовити.

Представник ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ
«Омега Банк» проти зустрічного позову
заперечувала у повному обсязі, проти
задоволення первісного позову не
заперечувала.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, встановив фактичні
обставини та відповідні до них
правовідносини.

30.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1
укладено кредитний договір 2006/0508/45-004,
відповідно до якого позичальнику
надано кредит у розмірі 58500 доларів США
зі сплатою 11,9 % річних строком до 30.05.2028
року.(а.с. 17-21)

З метою забезпечення належного
виконання зобов'язання за кредитним
договором 30.05.2008 року між ВАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено
іпотечний договір №2006/0508/45-004-Z-1,
відповідно до якого ОСОБА_1 передав
Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_1.(а.с. 22-24)

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк»
(продавцем) та ПАТ «Дельта Банк»
(покупцем) був укладений Договір
купівлі-продажу прав вимог за
кредитними договорами (а.с. 67-95).

Відповідно до п. 2.1 Договору
купівлі-продажу прав вимог від 25.05.2012
року, продавець погоджується продати
(відступити) права вимоги та передати
їх покупцю, а покупець цим погоджується
купити Права вимоги, прийняти їх і
сплатити Загальну Купівельну ціну.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк»
(продавцем) та ПАТ «Альфа Банк»
(покупцем) був укладений Договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитними договорами (а.с. 9-15)

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 Договору
купівлі-продажу прав вимог від 15.06.2012
року, продавець погоджується продати
(відступити) права вимоги та передати
їх покупцю, а покупець цим погоджується
купити Права вимоги, прийняти їх і
сплатити Загальну Купівельну ціну. Цим
засвідчується намір сторін розглядати
правочин як продаж та застосувати до
нього обов'язкові положення чинного
законодавства України, що регулюють
правочини купівлі-продажу прав вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 516 ЦК України, заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 518 ЦК України, боржник
має право висувати проти вимоги нового
кредитора у зобов'язанні заперечення,
які він мав проти первісного кредитора
на момент одержання письмового
повідомлення про заміну кредитора.
Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, він має право висунути
проти вимоги нового кредитора
заперечення, які він мав проти
первісного кредитора на момент
пред'явлення йому вимоги новим
кредитором або, якщо боржник виконав
свій обов'язок до пред'явлення йому
вимоги новим кредитором, - на момент
його виконання.

Будь-яких застережень про неможливість
заміни кредитора у зобов'язанні
кредитний договір не містить. Більш
того, п. 11.3 кредитного договору від
30.05.2008 року передбачено право банку
повністю або частково перевести свої
права за цим договором та угодам,
пов'язаним із забезпеченням повернення
кредиту, третій особі без згоди
позичальника (а.с. 20)

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 203 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Укладаючи договір купівлі-продажу прав
вимоги від 15.06.2012 року ПАТ «Дельта Банк»
та ПАТ «Альфа-Банк», сторонами договору
не були порушені вимоги ст. 203 ЦК
України.

З тими обставинами, на які посилається
представник ОСОБА_1, законодавець не
пов'язує можливість визнання договору
недійсним. Зокрема, боржник ОСОБА_1
набуває право висунути заперечення
проти вимоги нового кредитора у
зобов'язанні.

Крім того, відповідно до п. 26 Постанови
Пленуму ВСУ «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» N 9 від 06.11.2009
року, особами, які беруть участь у
справі про визнання правочину
недійсним, є насамперед сторони
правочину.

ОСОБА_1 не є стороною Договору
купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012
року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк»
та ПАТ «Альфа-Банк», тому ОСОБА_1 є
неналежним позивачем. Укладання
вказаного договору будь-яким чином не
порушує права ОСОБА_1 Сам факт
звернення до суду банку з позовом про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, який належить ОСОБА_1, у зв'язку
з невиконанням умов кредитного
договору - не є порушенням прав ОСОБА_1
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Як роз'яснено у п. 7 Постанови Пленуму
ВСУ від 6 листопада 2009 року № 9, правочин
може бути визнаний недійсним лише з
підстав, визначених законом.

Оскільки позивачем не надано суду
доказів, що при укладенні оспорюваного
правочину не додержані вимоги ст. 203 ЦК
України та що при його укладенні мали
місце порушення вимог закону, то
правові підстави для визнання частково
недійсним договору про відступлення
права вимоги від 15.06.2012 року відсутні.

Суд, оцінивши належність, допустимість,
достатність доказів в їх сукупності,
вважає, що зустрічний позов ОСОБА_1 про
визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012
року - задоволенню не підлягає.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк»
(продавцем) та ПАТ «Альфа Банк»
(покупцем) був укладений Договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитними договорами (а.с. 9-15)

На підтвердження виникнення права
вимоги ПАТ «Альфа Банк» до ОСОБА_1,
позивачем надано витяг з Додатку №1 до
договору купівлі-продажу прав вимоги
за кредитним договором 2006/0508/45-004 від
30.05.2008 року та іпотечним договором
№2006/0508/45-004-Z-1 від 30.05.2008 року, укладеними
між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» (а.с. 16)

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 Договору
купівлі-продажу прав вимог від 15.06.2012
року, продавець погоджується продати
(відступити) права вимоги та передати
їх покупцю, а покупець цим погоджується
купити Права вимоги, прийняти їх і
сплатити Загальну Купівельну ціну. Цим
засвідчується намір сторін розглядати
правочин як продаж та застосувати до
нього обов'язкові положення чинного
законодавства України, що регулюють
правочини купівлі-продажу прав вимог.

В позовній заяві ПАТ «Альфа Банк»
посилається на Договору
купівлі-продажу прав вимог від 15.06.2012
року та витяг з Додатку №1 до договору
купівлі-продажу прав вимоги щодо
передачі кредитної справи - як на
підставу виникнення у нього права
вимоги (права кредитора) виконання
боржником ОСОБА_1 умов кредитного та
іпотечного договір від 30.05.2008 року,
укладених між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк».

У п. 1.1 Договору купівлі-продажу прав
вимог від 15.06.2012 року міститься
визначення термінів:

«Акт приймання-передачі Кредитних
файлів» означає письмовий акт, що
укладається між продавцем та покупцем
при врученні Кредитних файлів покупцю
відповідно до умов цього Договору за
формою, що суттєво відповідає
наведеній у Додатку ІV (Форма
приймання-передачі кредитних файлів)

«Акт приймання-передачі Прав вимоги»
означає письмовий акт, яким
документально оформлюється фактична
передача Прав вимоги від продавця до
Покупця та який укладається між
продавцем та покупцем за формою, що
суттєво відповідає формі, наведеній у
Додатку ІІІ (Форма Акту
приймання-передачі Прав вимоги)» (а.с.97)

Відповідно до п. 2.3 вказаного Договору,
право вимоги переходить від продавця
до покупця, та обов'язки продавця
передати права вимоги вважаються
виконаними з моменту підписання
продавцем та покупцем Акту
приймання-передачі Прав вимоги.
Обов'язок продавця передати права
вимоги покупцю та підписати акт
приймання-передачі Прав вимоги
залежить від отримання продавцем
повної суми загальної купівельної ціни
у дату підписання.

Таким чином, право вимоги переходить
від продавця (ПАТ «Дельта Банк») до
покупця (ПАТ «Альфа Банк») з моменту
підписання продавцем та покупцем Акту
приймання-передачі Прав вимоги (за
формою, наведеній у Додатку ІІІ).

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Вказані норми ЦПК України закріплюють
змагальність та диспозитивність
цивільного процесу.

Цивільна справа за позовом ПАТ «Альфа
Банк» знаходиться в провадженні суду з
23.07.2013 року, майже протягом річного
розгляду справи в суді представник
позивача ПАТ «Альфа Банк» в судові
засідання не з'являвся, будучи належним
чином повідомленим, кожного разу
надаючи заяви про розгляд справи у його
відсутність. Отримавши зустрічний
позов ОСОБА_1 та будучи ознайомленою з
його правовою позицією, представник
ПАТ «Альфа Банк» надала письмові
пояснення, вважаючи, що банк набув
право вимоги до ОСОБА_1 (а.с. 118-120). 18.04.2014
року представником ПАТ «Альфа Банк»
надано заяву про розгляд справи у його
відсутність та розглянути цивільну
справу на підставі наявних доказів та
матеріалів (а.с.132)

Крім того, до ПАТ «Альфа Банк»
зверталися представник ОСОБА_1 та суд з
запитами щодо надання копії акту
приймання-передачі Прав вимоги,
оформленого згідно умов п. 2.3 Договору
купівлі-продажу прав вимог, укладеного
15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ
«Альфа Банк» (а.с.114а,144,149). Однак,
вказаного документу надано не було.

Вимогами ст.ст. 59, 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу; докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі; доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір;
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях; обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування; належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином, стверджуючи що ПАТ «Альфа
Банк» набув прав кредитора відносно
боржника ОСОБА_1, ПАТ «Альфа Банк»
зобов'язаний довести цю обставину (яка
згідно з п. 2.3 Договору купівлі-продажу
прав вимог від 15.06.2012 року виникає з
моменту підписання продавцем та
покупцем Акту приймання-передачі Прав
вимоги), та саме ПАТ «Альфа Банк»
зобов'язаний надати такий доказ,
оскільки доказування вказаної
обставини має значення для ухвалення
рішення у справі.

Виходячи з принципу процесуального
рівноправ'я сторін та враховуючи
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається,
беручи до уваги ненадання позивачем
ПАТ «Альфа Банк» підписаного продавцем
та покупцем Акту приймання-передачі
Прав вимоги, суд приходить до висновку,
що позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
виникнення у позивача права вимоги до
ОСОБА_1 за кредитним та іпотечним
договором.

Безпідставним є посилання
представника позивача на те, що доказом
відступлення прав вимог є витяг з
Додатку №1 до договору купівлі-продажу
прав вимоги за кредитним договором
2006/0508/45-004 від 30.05.2008 року та іпотечним
договором №2006/0508/45-004-Z-1 від 30.05.2008 року
(а.с. 16), оскільки цей документ є «Актом
приймання-передачі Кредитних файлів»,
який підтверджує факт передачі
Кредитних файлів. Пунктом 2.3 Договору
встановлено, що право вимоги
переходить від продавця до покупця з
моменту підписання продавцем та
покупцем саме «Акту приймання-передачі
Прав вимоги» (який має встановлену
форму), а не «Акту приймання-передачі
Кредитних файлів».

Ухвалюючи рішення, суд враховував
принципи змагальності та
диспозитивності цивільного процесу,
неможливість ухвалення рішення на
припущеннях, тривалість розгляду
справи в суді, обізнаність банку щодо
правової позиції за зустрічним позовом
(щодо відсутності Акту
приймання-передачі Прав вимоги),
обізнаність банку про судові
засідання, отримання від позивача
заяви про розгляд справи у його
відсутність та ухвалення рішення на
підставі наявних доказів, відсутність
будь-яких перешкод чи поважних причин
неподання позивачем до суду вказаних
доказів.

Також, суд враховував вимоги ч. 3 ст. 27
ЦПК про те, що особи, які беруть участь у
справі, зобов'язані добросовісно
здійснювати свої права й виконувати
процесуальні обов'язки.

На підставі викладеного, оцінивши
належність, допустимість, достатність
доказів в їх сукупності, суд вважає, що
позовні вимоги ПАТ «Альфа Банк» до
ОСОБА_1 про звернення стягнення на
предмет іпотеки - задоволенню не
підлягають в повному обсязі.

Враховуючи, що у задоволенні позовних
вимог позивачу відмовлено, судовий
збір з ОСОБА_1 стягненню не підлягає.

Суд постановляє рішення в межах
заявлених ними вимог і на підставі
наданих сторонами доказів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 58-60, 88, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 15, 203, 215, 512, 516, 518 ЦК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні первісного позову ПАТ
«Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки -
відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Дельта
Банк», третя особа: ПАТ «Омега Банк» про
визнання частково недійсним договору
про відступлення прав вимог від 15.06.2012
року, укладеного між ПАТ «Дельта-Банк»
та ПАТ «Альфа-Банк» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Головуючий -