У Х В А Л А

Іменем України

30 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової
палати в цивільних справах

апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючої -
Боднар О.В.

суддів -
Кеміня М.П., Чужі Ю.Г.

при секретарі
- Гаврилко В.С.

з участю - представників ОСОБА_1,
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_1, що діє від імені ОСОБА_3, на
заочне рішення Мукачівського
міськрайоного суду від 26 березня 2014
року справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет
застави, -

у с т а н о в и л а :

В березні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3,
в якому на підставі ст.ст. 19, 20 Закону
України «Про заставу», ст.ст. 25, 28 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»
просило:

- в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № МКН0АЕ00001198 від
13.03.2008 р. в сумі 17 537,38 доларів США (155 030,41
грн.) вилучити у відповідача та
передати в заклад банку предмет
застави - легковий автомобіль SKODA Octavia
Tour 1.6i, державний номер НОМЕР_1, а також
комплект ключів та свідоцтво про
реєстрацію даного транспортного
засобу;

- звернути стягнення на предмет
застави, шляхом продажу автомобіля ПАТ
КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою
покупцем, з наданням повноважень на
отримання дубліката свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
замість втраченого, зі зняттям
автомобіля з обліку в органах ДАІ
України по свідоцтву про реєстрацію
транспортного засобу або його
дублікату для подальшої реалізації, а
також наданням позивачу всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу та зняття вказаного автомобіля
з обліку в органах ДАІ України;

- стягнути з відповідача судові
витрати.

Вимоги обґрунтовувало тим, що
відповідач належним чином не виконує
умови кредитного договору, внаслідок
чого утворилась заборгованість, яка
станом на 21.02.2014 р. становить 17 537,38
доларів США, з яких: 7 765,33 дол.США -
заборгованість за кредитом, 812,01 дол.США
- заборгованість по відсотках за
користування кредитом, 62,28 дол.США -
комісія, 8 035,71 дол.США - пеня, а також
нараховані відповідно до умов
кредитного договору штрафи: 28,28 дол.США
- фіксована частина та 833,77 дол.США -
процентна складова.

Заочним рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 26 березня 2014
року позов задоволено частково.

Ухвалено в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
в сумі 155 030,41 грн. вилучити у ОСОБА_3 та
передати ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет
застави, комплект ключів та свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу.

Звернути стягнення на предмет застави
шляхом продажу даного транспортного
засобу ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладенням договору купівлі-продажу
будь-яким способом та зняттям
вказаного автомобіля з обліку в
органах ДАІ України.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача 775,15 грн. судового збору.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного
суду від 14 квітня 2014 року заяву про
перегляд заочного рішення залишено без
задоволення (а.с. 76-77).

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_1 просить скасувати
заочне рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 26 березня 2014
року та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в позові у зв'язку з
порушенням процедури звернення на
рухоме майно.

Зазначає, що відповідач не
погоджується з нарахуванням процентів
за користування кредитом та пені,
оскільки відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК
України до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
позовна давність в один рік. Вважає, що
відповідно до довідки про курс валют,
судом неправильно задоволені вимоги
про стягнення пені в розмірі 8 035,71
дол.США (71 019,60 грн.).

Вказує, що в матеріалах справи
відсутній витяг з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна та копії
письмових повідомлень всіх
обтяжувачів, або докази того, що таке
повідомлення надсилалося або є
необхідним, як передбачено ст.12 та ч.1
ст.25 Закону України «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень».

Також позивачем не надано витягу з
державного реєстру про реєстрацію
події дефолту, що виключає право
позивача звертатися з позовом про
звернення стягнення на заставлене
майно з укладенням від імені власника
договору купівлі-продажу заставленого
майна.

Докази щодо результатів звернення
стягнення в позасудовому порядку
відсутні.

Зазначає, що договір поруки, на який
посилається позивач, є припиненим,
оскільки позивачем пропущено
визначений у договорі строк для
звернення до суду.

Розглянувши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи,
матеріали кредитної справи,
апеляційний суд визнав, що скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 13.03.2008 р. між
ПриватБанком та ОСОБА_3 був укладений
кредитно-заставний договір №
МКН0АЕ00001198, за умовами якого банк надав
останньому кредит в розмірі 15 473,33 дол.
США, зі сплатою 10.56 % річних за
користування кредитом, з кінцевим
терміном повернення 12.03.2013 року.
Виконання відповідачем зобов'язань за
цим договором забезпечується заставою,
належного йому на прав власності,
легкового автомобіля SKODA Octavia Tour 1.6і, №
кузова/шасі НОМЕР_3, державний номер
НОМЕР_2 (а.с. 16-25).

18.03.2008 р. на підставі договору в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна було зареєстровано приватне
обтяження - застава вищезазначеного
рухомого майна (а.с. 113-116).

Відповідач належним чином не виконував
своїх зобов'язань, внаслідок чого
утворилась заборгованість.

Відповідно до ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу. Інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

У разі невиконання зобов'язання
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
(ч.1 ст.589 ЦК України).

Звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом (ч.1 ст.590 ЦК України).

Частиною 3 статті 24 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" встановлено, що
обтяжувач, який ініціює звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження,
зобов'язаний до початку процедури
звернення стягнення зареєструвати в
Державному реєстрі відомості про
звернення стягнення на предмет
обтяження. З витягу про реєстрацію в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна вбачається, що банк зареєстрував
звернення стягнення на підставі
договору застави 23.01.2014 р., інших
обтяжень на цей момент зареєстровано
не було, а з позовом до суду звернувся у
березні 2014 року. За таких обставин,
доводи апелянта про відсутність в
матеріалах справи копій письмових
повідомлень всіх обтяжувачів, як
передбачено ч.1 ст.25 Закону, є
безпідставними.

Пунктом 12.1 договору встановлено, що для
цілей даного договору подією дефолту
може вважатися, зокрема, затримання
сплати позичальником частини наданого
кредиту та/або процентів щонайменше на
один календарний місяць.

У разі настання події дефолту банк
надає позичальнику письмове
повідомлення про настання події
дефолту та реєструє у Державному
реєстрі відомості про звернення
стягнення на предмет застави (п.12.2.1
договору).

Якщо протягом 30 днів позичальник не
усунув подію дефолту, він зобов'язаний
негайно повернути суму кредиту, в
повному обсязі, виплатити винагороди,
проценти за користування кредитом,
виконати усі інші грошові зобов'язання
за договором у повному обсязі, а банк
має право, за своїм вибором, здійснити
одну або декілька з наступних дій
передбачених договором, зокрема,
застосувати будь-який спосіб захисту
своїх прав, дозволений законодавством
України, в тому числі, звернути
стягнення на предмет застави в
судовому порядку, відповідно до
розділу IV Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" (п.12.2.6 договору).

Як вбачається з матеріалів справи
позивач надсилав відповідачу
повідомлення № 30.1.0.0/2-936 від 26.12.2013 р. про
необхідність протягом 30 днів з дня його
отримання погасити заборгованість (а.с.
12), на підтвердження чого надає реєстр
рекомендованих поштових відправлень №
619, надісланих боржникам, в тому числі
відповідачу, 10.01.2014 р. (а.с. 13-15).

За таких обставин, доводи апелянта про
те, що позивач не мав права звертатися
до суду з позовом про звернення
стягнення на заставлене майно, з
укладанням від імені власника договору
купівлі-продажу заставленого майна є
безпідставними та спростовуються
матеріалами справи.

Доводи апелянта щодо неправильності
нарахування розміру процентів за
користування кредитом та пені, яка, на
його думку, повинна нараховуватись
відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України,
спростовуються умовами договору,
відповідно до п.14.11. якого сторони
встановили строк позовної давності за
вимогами про стягнення кредиту,
винагороди та процентів за
користування кредитом, неустойки
тривалістю у п'ять років, що не
суперечить вимогам ч.1 ст.259 ЦК України.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості за договором, загальна
заборгованість по пені починає
нараховуватись з 23.04.2009 р. (а.с. 7).
Позивач просить стягнути з відповідача
заборгованість станом на 21.02.2014 р.,
тобто в межах строку позовної давності.
Розмір пені становить 8 035,31 дол.США., що
еквівалентно 71 019,60 грн. (згідно
офіційного курсу гривні до іноземних
валют станом на 21.02.2014 р., 100 дол. США -
883,8000 грн.).

Не беруться до уваги і доводи апелянта
про відсутність в матеріалах справи
доказів щодо результатів звернення
стягнення в позасудовому порядку,
оскільки позивач обрав судовий спосіб
захисту свого права.

Відповідно висновку Верховного Суду
України, викладеного в постанові від
06.03.2013 р. у справі за № 6-10цс13, прийнятій
за результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з підстави,
передбаченої пунктом 1 ч.1 ст.355 ЦК
України, згідно зі статтею 25 Закону
України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень" у
разі задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в рішенні
суду зазначається спосіб реалізації
предмета забезпечувального обтяження
шляхом проведення публічних торгів або
із застосуванням однієї з процедур,
передбачених статтею 26 цього Закону,
положеннями якої передбачено такий
спосіб звернення стягнення на предмет
застави як продаж обтяжувачем предмета
забезпечувального обтяження шляхом
укладення договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем.

Відповідно до статті 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Нормами чинного законодавства
позивачу надається право на власний
розсуд обрати спосіб звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження, у тому
числі і продаж обтяжувачем предмета
забезпечувального обтяження шляхом
укладення договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем або на публічних
торгах.

Доводи апелянта про припинення
поруки до уваги не беруться, оскільки
позивачем вимоги до поручителя не
пред'являлись, договір поруки в
матеріалах справи відсутній.

За таких обставин, ухвалене судом
рішення відповідає вимогам ст.ст. 213-215
ЦПК України і передбачених ст.ст. 309, 310
цього Кодексу підстав для його
скасування немає.

Доводи, що містяться в апеляційній
скарзі висновків суду першої інстанції
не спростовуюсь.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307, 308 ЦПК України, ст. 526, 572, 589, 590 ЦК
України, ст. 20 Закону України «Про
заставу», ст.ст.24, 25 Закону України «Про
задоволення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє від
імені ОСОБА_3, відхилити.

Заочне рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 26 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

с у д д і :

Кемінь М.П. Боднар О.В.
Чужа Ю.Г.