ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Мартинюка В.І.,

суддів: Карпенко С.О.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І.,
Ступак О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛІДО», ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору, - державний
реєстратор Комінтернівської районної
державної адміністрації Одеської
області, про визнання недійсними
рішень загальних зборів засновників за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
4 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, який згодом уточнив, і
остаточно просив визнати недійсним
рішення загальних зборів учасників
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛІДО», що
затверджені протоколом від 20 березня
2007 року і протоколом № 7 від 27
березня 2007 року.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 22 липня
2004 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_5, з одного
боку, та ОСОБА_4 і ОСОБА_3, з
другого боку, укладено договір
дарування, відповідно до якого ОСОБА_6
передав у власність ОСОБА_3 частку в
статутному фонді Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЛІДО» у
розмірі 19,6%, а ОСОБА_5 передав у
власність ОСОБА_3 частку в статутному
фонді цього товариства у розмірі 13,4%. 2
липня 2004 року загальними зборами
учасників Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛІДО» ухвалені
рішення про прийняття у склад
учасників товариства ОСОБА_3 і
перерозподіл часток у статутному
фонді, за яким ОСОБА_6 належить 13,4%, що
складає 2 479 грн., ОСОБА_5 - 13,4%, що складає
2 479 грн., ОСОБА_4 - 40,2%, що складає 7 437 грн.,
ОСОБА_3 - 33%, що складає 6 105 грн.; вирішено
зареєструвати зміни до установчих
документів, пов'язані зі зміною складу
учасників і перерозподілом часток у
статутному фонді. На виконання
ухвалених рішень загальних зборів
учасників товариства підписані
відповідні зміни до статуту
товариства. 20 березня 2007 року, 27
березня 2007 року загальними зборами
учасників затверджено рішення про
прийняття у склад учасників товариства
ОСОБА_7; збільшення розміру статутного
фонду товариства; перерозподіл часток
у статутному фонді товариства, за яким
ОСОБА_6 належить 20%, що складає 400 000
грн, ОСОБА_5 - 20%, що складає 400 000 грн,
ОСОБА_4 - 20%, що складає 400 000 грн,
ОСОБА_7- 40%, що складає - 800 000 грн.
Реєстрація останніх змін була
здійснена Державним реєстратором
Комінтерновської районної державної
адміністрації Одеської області.

Таким чином, позивач вважає, що
відповідачами порушено його право
власності на 33% статутного фонду
товариства, які були перерозподілені
між зазначеними особами.

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від 12 грудня
2012 року позов задоволено.

Визнано недійсним рішення загальних
зборів Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛІДО», що
затверджені протоколом від 20 березня
2007 року, протоколом № 7 від 27 березня
2007 року протоколом № 36 від 9 грудня
2009 року.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 4 грудня 2013 року рішення
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 12 грудня 2012 року
скасовано, провадження у справі
закрито.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 4 грудня 2013 року,
справу направити для продовження
розгляду до суду апеляційної
інстанції, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню.

Скасовуючи рішення районного суду та
закриваючи провадження у справі, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що ОСОБА_3 звернувся до суду як учасник
товариства та оскаржує його рішення
щодо перерозподілу часток у
статутному капіталі господарського
товариства, тому такий спір є
корпоративним, і, відповідно, підсудний
господарським судам.

Проте погодитися з висновками суду
апеляційної інстанції не можна.

Відповідно до ст. 167 ГК України
корпоративні права - це права особи,
частка якої визначається у статутному
капіталі (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

Виходячи з аналізу змісту ст. 167 ГК
України й Закону України від 15
грудня 2006 року "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних
спорів", на підставі якого внесено
зміни до ст. 167 ГК України, справи, що
виникають з корпоративних відносин це,
по-перше, спори між господарським
товариством та його учасником
(засновником, акціонером), у тому числі
учасником, який вибув, по-друге, спори
між учасниками (засновниками,
акціонерами) господарського
товариства, що пов'язані зі створенням,
діяльністю, управлінням та припиненням
діяльності цього товариства та
ґрунтуються на корпоративних правах,
тобто на правах і правомочностях особи,
передбачених законом і статутними
документами, у зв'язку з наявністю у
цієї особи частини в статутному фонді
(майні) господарського товариства.

Таким чином, за змістом ст. 167 ГК України
ознаками корпоративних прав є те, що
суб'єктом цих прав є особа, яка має
частку в статутному фонді (майні)
товариства та набула правомочностей,
передбачених законом і статутом
товариства (організаційних та
майнових).

Набуті позивачем частки у статутному
фонді засвідчують його право власності
на відповідну частку і дають йому право
на вступ до товариства. Право
безпосередньої участі позивача в
управлінні господарчою організацією
(корпоративні права) позивач набуває з
моменту вступу до господарського
товариства.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 22 липня 2004 року між
ОСОБА_6 і ОСОБА_5, з одного боку, та
ОСОБА_4 і ОСОБА_3, з другого боку,
укладено договір дарування, відповідно
до якого ОСОБА_6 передав у власність
ОСОБА_3 частку в статутному фонді
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛІДО» у розмірі 19,6%,
а ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_3
частку в статутному фонді цього
товариства у розмірі 13,4% .

Цим судом також встановлено, що 2 липня
2004 року загальними зборами учасників
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛІДО» ухвалені
рішення про прийняття у склад
учасників товариства ОСОБА_3;
перерозподіл часток у статутному фонді
товариства наступним чином: ОСОБА_6 - 13,4%
статутного фонду товариства, що
складає 2 479 грн., ОСОБА_5 - 13,4%, що складає
2 479 грн., ОСОБА_4 - 40,2%, що складає 7 437 грн.,
ОСОБА_3 - 33%, що складає 6 105 грн.; внесення
та реєстрацію змін до установчих
документів, пов'язаних зі зміною складу
учасників товариства і перерозподілом
часток у статутному фонді товариства.

На виконання зазначених рішень
загальних зборів учасників товариства
підписані зміни до статуту товариства,
якими були внесені зміни у складі
учасників товариства шляхом прийняття
ОСОБА_3 і перерозподілено частки в
статутному фонді товариства;
реєстрація таких змін здійснена не
була.

Обставини щодо ухвалення 2 липня 2004
року рішень про прийняття позивача у
склад учасників товариства,
перерозподіл часток у статутному фонді
та внесення відповідних змін до
статуту судом апеляційної інстанції
встановлено з копії протоколу
загальних зборів учасників товариства
та копії змін до статуту товариства, що
належним чином не посвідчені і
наявність яких товариство та його
учасники ОСОБА_5, ОСОБА_4 і ОСОБА_6
заперечували, про що вказували, в тому
числі, у апеляційній скарзі.

20 березня 2007 року, 27 березня 2007 року
загальними зборами учасників
товариства підписані протоколи, якими
затверджені рішення про прийняття у
склад учасників товариства ОСОБА_7;
збільшення розміру статутного фонду
товариства; перерозподіл часток у
статутному фонді товариства наступним
чином: ОСОБА_6 - 20%, що складає 400 000 грн,
ОСОБА_5 - 20%, що складає 400 000 грн,
ОСОБА_4 - 20%, що складає 400 000 грн, ОСОБА_8 -
40%, що складає 800 000 грн.

Реєстрація вказаних змін здійснена
Державним реєстратором
Комінтернівської районної державної
адміністрації Одеської області.

9 грудня 2009 року загальними зборами
учасників товариства підписаний
протокол, яким затверджені рішення про
прийняття у склад учасників
товариства; перерозподіл часток у
статутному фонді товариства, наступним
чином: ОСОБА_6 - 20%, що складає 400 000 грн,
ОСОБА_5 - 20%, що складає 400 000 грн, ОСОБА_4 -
20%, що складає 400 000 грн, ОСОБА_8 - 40%, що
складає 800 000 грн.

Реєстрація останніх змін здійснена
Державним реєстратором
Комінтернівської районної державної
адміністрації Одеської області також.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України
справи, що виникають з корпоративних
відносин у спорах між господарським
товариством та його учасником
(засновником, акціонером), у тому числі
учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані
із створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності цього
товариства, крім трудових спорів,
підвідомчі господарським судам.

У пунктах 2 та 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24
жовтня 2008 року № 13 «Про практику
розгляду судами корпоративних спорів»
роз'яснено, що в разі, якщо суб'єктний
склад осіб, які беруть участь у справі,
або предмет позову не відповідають
визначеним п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України
справам, що виникають із корпоративних
відносин, суди повинні мати на увазі, що
відповідно до ст. 1 ГПК України
господарським судам підвідомчі спори
щодо захисту порушених або оспорюваних
прав і охоронюваних законом інтересів
підприємств, установ, організацій,
інших юридичних осіб (у тому числі
іноземних), громадян, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи.

Не підлягає розширеному тлумаченню
п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України також щодо
справ, пов'язаних зі створенням,
діяльністю, управлінням та припиненням
діяльності господарського товариства,
якщо однією зі сторін у справі не є
учасник (засновник, акціонер)
господарського товариства, у тому
числі такий, що вибув.

Судом апеляційної інстанції залишено
поза увагою, що ОСОБА_3 звернувся
до суду з цим позовом, посилаючись на
порушення його права власності на 33%
статутного фонду внаслідок
перерозподілу останнього, в тому числі
і належної йому за договором дарування
частки.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Суд апеляційної інстанції встановивши,
що рішенням загальних зборів учасників
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛІДО» від 2 липня 2004
року ОСОБА_3 прийнятий у склад
товариства з внесенням відповідних
змін до статуту, не послався на належні
та допустимі докази, на підставі яких
встановлені такі обставини, і дійшов
передчасного висновку про
непідсудність справи цьому суду.

Крім того, постановою Одеського
апеляційного господарського суду від 30
вересня 2008 року, залишеною без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 22 грудня 2008 року,
встановлено, що ОСОБА_3 не входить у
склад учасників Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛІДО» та на момент
звернення до господарського суду з
позовом не є учасником цього
товариства. На будь-яку зміну обставин
щодо участі ОСОБА_3 у товаристві після
2008 року суд апеляційної інстанції не
послався.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 336 ЦПК України
за наслідками розгляду касаційної
скарги на ухвалу суд касаційної
інстанції має право скасувати ухвалу,
що перешкоджає подальшому провадженню
у с праві, і направити
справу для продовження розгляду до
суду першої або апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, оскаржуване
судове рішення суду апеляційної
інстанції про скасування рішення суду
першої інстанції та закриття
провадження у справі не можна визнати
законними, в зв'язку з чим воно підлягає
скасуванню, а справа - направленню для
продовження розгляду до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л
а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 4 грудня 2013 року
скасувати, справу направити для
продовження розгляду до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І.Мартинюк

Судді:
С.О.Карпенко

Г.І.Мостова

М.І.Наумчук

О.В.Ступак