провадження № 2/616/129/14
справа № 616/377/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

1 серпня 2014 року Великобурлуцький
районний суд Харківської області в
складі головуючого - судді Нестайка Ю.В.

з участю: секретаря судового засідання
- Бабак К.А.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
з компенсації витрат за лікування
дитини, стягнення додаткових витрат на
дитину,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення:
заборгованості по виплаті аліментів на
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 21546,39
грн.; заборгованості з компенсації
витрат на лікування дитини в сумі 2000
грн.; наперед щомісячних платежів на
лікування дитини в розмірі 150 грн. та на
оплату дитячого дошкільного закладу в
розмірі 200 грн.

При цьому позивачка зазначила, що
за рішенням суду відповідач мав
сплачувати на її користь з 24 лютого 2011
року аліменти на утримання сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини від
його заробітку (доходу) щомісячно, та
зобов'язано ОСОБА_2 відшкодовувати
ОСОБА_1 витрати на лікування дитини у
розмірі 50 відсотків витрачених на
вказані цілі коштів протягом місяця
після їх фактичного понесення. Однак
відповідач не виконує рішення суду,
внаслідок чого виникла заборгованість
з виплати аліментів в сумі 21546,39 грн., та
заборгованість з компенсації витрат на
лікування дитини в сумі 2000 грн. Також
позивачка просила стягувати щомісячно
наперед витрати на лікування дитини по
150 грн. та по 200 грн. на оплату дитячого
садка.

У судовому засіданні позивачка
заявила про зменшення розміру позовних
вимог і відмовилася від вимоги про
стягнення заборгованості по аліментам
в сумі 21546,39 грн., пояснивши, що
зрозуміла помилковість цієї вимоги,
оскільки з приводу стягнення аліментів
вже існує судове рішення, виконавчий
лист за яким звернуто до виконання.
Відносно інших вимог позивачка
пояснила, що вона з 2011 року до цього
часу витратила на лікування сина 4000
грн., а тому просить стягнути половину
цієї суми з відповідача. Щодо вимог
стягувати щомісячно наперед витрати на
лікування дитини по 150 грн. та по 200 грн.
на оплату дитячого садка позивачка
пояснила, що ніяких доказів на
підтвердження цих вимог вона не має.

Відповідач позов не визнав повністю,
пояснивши, що після ухвалення судового
рішення з 2011 року він періодично
сплачував позивачці аліменти
поштовими переказами та готівкою,
оскільки не має постійної роботи. У 2013
році передавав їй 900 грн. у якості
компенсації оплати за лікування
дитини. Відповідач зазначив, що
позивачка не надала доказів на
підтвердження витрати 4000 грн. саме на
лікування сина ОСОБА_3, як і не надала
доказів щодо обґрунтування вимог в
частині стягнення щомісячно наперед
витрат на лікування дитини по 150 грн. та
по 200 грн. на оплату дитячого садка.

На підставі наданих сторонами
доказів судом встановлені обставини
справи і визначено відповідно до них
правовідносини.

Згідно з свідоцтвом про народження
сторони у справі є батьками ОСОБА_3,
який народився ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 6).

Великобурлуцьким районним судом
Харківської області 21 квітня 2011 року
ухвалено рішення про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в
розмірі 1/4 частини від його заробітку
(доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 24
лютого 2011 року і до досягнення дитиною
повноліття.

Цим же рішенням зобов'язано
ОСОБА_2 відшкодовувати ОСОБА_1 витрати
на лікування дитини у розмірі 50
відсотків витрачених на вказані цілі
коштів протягом місяця після їх
фактичного понесення (а.с. 5).

Відповідно до ч.2 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін.

На підтвердження вимоги щодо
стягнення 2000 грн. заборгованості з
компенсації понесених витрат на
лікування дитини позивачка надала 106
чеків (зміст частини з яких прочитати
неможливо) про оплату придбаних у
аптеках упродовж 2011-2014 років різних
медпрепаратів та інших товарів на суму
4000 грн. (що неможливо перевірити, так як
зміст частини з них прочитати
неможливо), не надавши при цьому
доказів, що все придбане за лікарськими
призначеннями для лікування дитини.

Відповідач надав розписку ОСОБА_1
від 24.09.2013 р., якою позивачка
підтвердила отримання від відповідача
900 грн. на лікування дитини (а.с. 31).

ОСОБА_1 визнала факт передачі їй
відповідачем вказаної суми.

За таких обставин суд вважає, що
позивачка не надала належних доказів
відносно існування заборгованості з
компенсації понесених витрат на
лікування дитини, оскільки не
підтвердила понесення саме на вказані
цілі витрат і їх розмір.

Також позивачка не надала жодного
доказу на підтвердження своїх вимог
щодо стягнення щомісячно наперед
витрат на лікування дитини по 150 грн. та
по 200 грн. на оплату дитячого садка.

За таких обставин позовні вимоги
не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212-215 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 відмовити у позові до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з
компенсації понесених витрат на
лікування дитини, стягнення щомісячно
наперед витрат на лікування дитини та
на оплату дитячого садка.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
шляхом подання апеляційної скарги
через Великобурлуцький районний суд
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Ю.В. Нестайко