Справа № 569/8927/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2014 року

Рівненський міський суд
Рівненської області

в особі судді Долі В.А.

при секретарі Глотовій П.В.

з участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3

представника позивачів ОСОБА_4

представника відповідача Цибульської
О.К.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_6 до ВАТ «Державний
експортно - імпортний банк України»,
приватного нотаріуса Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
про визнання договору іпотеки
недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6
звернулись до суду з позовом до ВАТ
«Державний експортно - імпортний банк
України», приватного нотаріуса
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, у якому просять визнати
недійсним Договір іпотеки № 6506Z58 від 02
червня 2006 року, посвідчений приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
реєстровий № 1810.

В обґрунтування позову зазначається,
що 01 червня 2006 року між ОСОБА_1 та ВАТ
«Державний експортно- імпортний банк
України» був укладений кредитний
договір № 6506С31, згідно якого останній
отримав кредит в сумі 14000 доларів США з
кінцевою датою погашення 01 червня 2011
року. На забезпечення зобов'язань за
вказаним кредитним договором, між
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ВАТ
«Державний експортно - імпортний банк
України» 02 червня 2006 року було укладено
іпотечний договір № 6506Z58, згідно якого
було передано в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1, яка належала позивачам нам на
праві власності. ОСОБА_1 після
збільшення курсу долара не зміг в
повній мірі погашати щомісячні платежі
за кредитним договором, у зв'язку з чим,
рішенням Рівненського міського суду
від 27 вересня 2011 року було задоволено
позовні вимоги Заступника прокурора
м.Рівне Рівненської області в
інтересах держави - ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» в
особі філії ВАТ «Державний
експортно-імпортний. банк України» в
м.Рівне та звернуто стягнення на
вказану квартиру. Ухвалою Апеляційного
суду Рівненської області від 10 серпня
2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
вказане судове рішення відхилено, а
рішення суду залишено без змін. Ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 31 жовтня 2012 року, у відкритті
касаційного провадження позивачам
було відмовлено. В ході виконання
зазначеного рішення суду від 27 вересня
2011 року, квартира була реалізована з
прилюдних торгів. 02 квітня 2012 року
позивачі звернулись до суду з позовом
про визнання недійсними прилюдних
торгів, оформлених Протоколом № 1-17-0015/12
від 19 березня 2012 року, однак рішенням
Рівненського міського суду від 20
лютого 2013 року в задоволенні позовних
вимог було відмовлено. Оскаржуючи
рішення суду від 20 лютого 2013 року,
апеляційна скарга позивачів була
залишена без задоволення, а відповідно
до ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, касаційна скарга
позивачів на ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 22 січня 2013 року
повернута позивачам. Заочним рішенням
Рівненського міського суду від 11.02.2014
року, по справі за позовом ОСОБА_10,
(особи яка придбала квартиру з
прилюдних торгів) позивачів виселено з
квартири. Рішення було ухвалено заочно,
тому позивачі подали заяву про його
перегляд. За наявності заяви про
перегляд заочного рішення, відділ
державної виконавчої служби проводить
процес їх виселення. Зазначають, що
заборгованість по несплаті за
кредитним договором, виникла внаслідок
скрутного матеріального становища їх
сім'ї, однак після сплину терміну
кредитного договору вони вносили
платежі, які приймались банком.
Неспроможність сплати за кредитом,
судові тяжби, негативно впливали на їх
психологічний стан. Згодом,
проаналізувавши наявні документи, вони
(позивачі) виявили обставини, які є
підставою для визнання іпотечного
договору недійсним. Так, під час
оформлення кредитного договору вони не
мали можливості ознайомитись у повній
мірі з його текстом тому підписували
документи на які вказували працівники
банку не читаючи. Крім цього, 02 червня
2006 року вони (позивачі) у приватного
нотаріуса ОСОБА_7 не були присутні,
іпотечного договору в її присутності
не підписували, у зв'язку з чим тривалий
час копії іпотечного договору у них не
було, а отримали його копію під час
розгляду справи судом про звернення
стягнення на предмет іпотеки. Однак
тоді не звернули уваги, що відсутня
частина тексту іпотечного договору.
Пізніше коли виявили, звернулись до
приватного нотаріуса ОСОБА_7 з заявою
про видачу копії іпотечного договору,
на що отримали завірену копію
іпотечного договору, в якому також
відсутні декілька розділів договору,
зокрема, розділ 5 «звернення стягнення
на предмет іпотеки», розділ 6 та частина
розділу 7 (текст є лише з пункту 7.4). За
таких обставин вважають, що нотаріусом
було посвідчено не повний текст
іпотечного договору; у ньому (договорі)
відсутні істотні його умови, зокрема,
порядок звернення стягнення на предмет
іпотеки, що є підставою для визнання
правочину недійсним. Також, згадані
кредитний та іпотечний договори не
погоджені всіма представниками зі
сторони банку. Окрім того, оригінали
цих же договорів були передані до каси
01.06.2006 року, хоча іпотечний договір було
завірено нотаріально лише 02.06.2006 року.
Наведені обставини вказують, що
іпотечний договір не містить всіх
істотних умов, не відповідає вимогам
закону, тому є підстави визнати його
недійсним.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх
представник ОСОБА_11 в судовому
засіданні позов підтримали повністю з
викладених у ньому підстав, просили
його задоволити.

ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився,
подав суду заяву, у якій просить
розглядати справу без його присутності
за участю представника ОСОБА_4, позовні
вимоги задоволити.

Представник відповідача Цибульська
О.К. позовні вимоги заперечила,
підтримала подані суду письмові
заперечення проти позову та вказала, що
підстав для визнання оспорюваного
позивачами договору не має, оскільки
він містить всі істотні умови
передбачені ст. 18 Закону України «Про
іпотеку», просила відмовити в його
задоволенні. Також зазначила, що
позивачі звернулись до суду з
пропуском строку позовної давності.

У судовому засіданні відповідач
приватний нотаріус ОСОБА_7 позов
заперечила, зауважила, що усі пункти
іпотечного договору були погоджені
сторонами. Договір сторони підписали в
її присутності, про отримання свого
примірника розписались в реєстрі для
реєстрації нотаріальних дій. Розділи
та їх нумерація в договорі
визначаються сторонами самостійно, їх
послідовність наявність чи
відсутність, крім умов договору, що є
істотними умовами договору, не
впливають на зміст договору.

Під час розгляду справи, в судові
засідання викликався для участі у
справі в якості третьої особи ОСОБА_10
проте на виклик суду жодного разу не
з'явився. Суд, відповідно до ч.3 ст. 36 ЦПК
України, вважає можливим розглянути
справу без його участі.

Заслухавши пояснення осіб, що
приймають участь у розгляді спрваи,
дослідивши письмові докази по справі,
всебічно і повно з'ясувавши обставини,
якими сторони обґрунтовують свої
вимоги та заперечення, давши оцінку
доказам, які мають значення для справи,
приходить до висновку, що позовні
вимоги є не доведеними, такими що не
підлягають до задоволення з наступних
міркувань.

Судом встановлено, що і не оспорюється
сторонами, що 01 червня 2006 року між
ОСОБА_1 та ВАТ «Державний експортно-
імпортний банк України» був укладений
кредитний договір № 6506С31, згідно якого
останній отримав кредит в сумі 14000
доларів США з кінцевою датою погашення
01 червня 2011 року.

На забезпечення зобов'язань за
вказаним кредитним договором, між
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ВАТ
«Державний експортно - імпортний банк
України» 02 червня 2006 року було укладено
іпотечний договір № 6506Z58, згідно якого
було передано в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1, яка належала позивачам нам на
праві власності.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо
недійсності згаданого договору
іпотеки, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6
посилаючись на ст. ст. 203, 215 ЦК України,
ст. 18 Закону України «Про іпотеку»
вказують на відсутність усіх істотних
умов у цьому договорі, невідповідність
його вимогам закону та таким, що був
вчинений з порушенням процедури.

Проте такі висновки спростовується
наступним.

Відповідно до ч.1 ч.3 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Істотні умови, які обов'язково повинен
містити іпотечний договір, встановлені
статтею 18 Закону України "Про іпотеку",
зокрема - для іпотекодавця та
іпотекодержателя - юридичних осіб
відомості про: для резидентів -
найменування, місцезнаходження та
ідентифікаційний код в Єдиному
державному реєстрі юридичних та
фізичних осіб - підприємців; для
нерезидентів - найменування,
місцезнаходження та державу, де
зареєстровано особу; для іпотекодавця
та іпотекодержателя - фізичних осіб
відомості про: для громадян України -
прізвище, ім'я, по батькові, місце
проживання із зазначенням адреси та
індивідуальний ідентифікаційний номер
у Державному реєстрі фізичних осіб -
платників податків та інших
обов'язкових платежів; для іноземців,
осіб без громадянства - прізвище, ім'я,
по батькові (за наявності), адресу
постійного місця проживання за межами
України; зміст та розмір основного
зобов'язання, строк і порядок його
виконання та/або посилання на правочин,
у якому встановлено основне
зобов'язання; опис предмета іпотеки,
достатній для його ідентифікації,
та/або його реєстраційні дані, у тому
числі кадастровий номер. У разі іпотеки
земельної ділянки має зазначатися її
цільове призначення; посилання на
видачу заставної або її відсутність.

У відповідності до ч.ч. 2 - 5 ст. 18 цього ж
Закону, у разі відсутності в іпотечному
договорі однієї з вказаних вище
істотних умов він може бути визнаний
недійсним на підставі рішення суду.
Іпотечний договір може містити інші
положення, зокрема, визначення
вартості предмета іпотеки, посилання
на документ, що підтверджує право
власності іпотекодавця на предмет
іпотеки, відомості про обмеження та
обтяження прав іпотекодавця на предмет
іпотеки, визначення способу звернення
стягнення на предмет іпотеки.
Іпотечний договір та договір, що
обумовлює основне зобов'язання, можуть
бути оформлені у вигляді одного
документа. Цей документ за формою і
змістом повинен відповідати вимогам,
встановленим у цій статті, та вимогам,
встановленим законом, для договору,
який визначає основне зобов'язання. У
разі якщо іпотекою забезпечується
повернення позики, кредиту для
придбання нерухомого майна, яке
передається в іпотеку, договір
купівлі-продажу цього нерухомого майна
та іпотечний договір можуть укладатися
одночасно.

Положенням ч.3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Спірний іпотечний договір відповідає
вимогам ст. 18 Закону України «Про
іпотеку», а тому підстав для його
недійсності, відповідно до ст. ст. 203,215
ЦК України не має. Зазначене
підтверджується: Ухвалою Апеляційного
суду Рівненської області від 10 серпня
2012 року про залишення без змін Рішення
Рівненського міського суду від 27
вересня 2011 року, яким задоволено позов
заступника прокурора м. Рівне в
інтересах держави, в особі Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно - імпортний банк України», в
особі філії акціонерного товариства
«Державний експортно - імпортний банк
України» в м. Рівне до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_9, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та звернення стягнення на майно за
договором іпотеки, а саме в ухвалі
зазначено, що «…звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідає умовам
договору та нормам цивільного
законодавства; Умови договору іпотеки
від 02.06.2006 року підписано всіма
сторонами (а.с.9-12) що свідчить про
погодження відповідачів з викладеними
положеннями та погодженням п.1.3
договору, вартості заставного майна у
сумі 141 400 грн.»; а також Ухвалою
Апеляційного суду Рівненської області
від 16 квітня 2013 року про залишення без
змін Рішення Рівненського міського
суду від 20 лютого 2013 року про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_1 ОСОБА_2,
ОСОБА_12, ОСОБА_6 до відділу ДВС
Рівненського міського управління
юстиції, ТзОВ «Торговий дім «Еліт
Сервіс» в особі Рівненської філії ТОВ
«Торговий дім «Еліт Сервіс» ОСОБА_10,
третя особа без самостійних вимог на
стороні відповідачів: ПАТ «Державний
експортно - імпортний банк України» в
особі Рівненської філії АТ
«Укрексімбанк» в м. Рівне про визнання
недійсними результатів прилюдних
торгів від 19 березня 2012 року № 1-17- 0015/12
та актом про реалізацію предмета
іпотеки від 06 квітня 2012 року та
визнання недійсними свідоцтва про
придбання майна з прилюдних торгів від
11 травня 2012 року.

З оглянутої у судовому засіданні
справи № 2 - 27 том № 3 для реєстрації
нотаріальних дій приватного нотаріуса
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, копія якої міститься в
матеріалах справи, вбачається, що
позивачі отримали примірник
оспорюваного іпотечного договору про
що розписались у цій же книзі.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Таким чином, на думку суду,
спростовуються доводи позивачів про
невідповідність правочину
встановленим вимогам закону та
вчинення його з порушенням процедури
щодо посвідчення нотаріусом неповного
тексту за відсутності частини його
тексту.

Також, в судовому засіданні приватний
нотаріус ОСОБА_7 підтвердила, що
оспорюваний іпотечний договір був
посвідчений в присутності сторін
договору, їх особи належним чином
встановлено, їх дієздатність та
повноваження перевірено, сторони
підписали договір в їх присутності.

За таких обставин, позивачі, всупереч
ст. 60 ЦПК України, не навели достатніх
доказів, що іпотечний договір був ними
підписаний не читаючи, та не в
присутності нотаріуса.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги є необґрунтованими,
оскільки підстав для визнання
недійсним Договору іпотеки № 6506Z58 від 02
червня 2006 року, посвідченого приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
реєстровий № 1810, з підстав
передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст.
18 Закону України «Про іпотеку» не
встановлено.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у
задоволенні позову, тому не вирішує
питання щодо застосування строків
позовної давності.

На підставі викладеного, Закону
України «Про іпотеку», ст.ст.203,215 ЦК
України, ст.ст. 10,60,213, 215 ЦПК України, суд,
-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_6 до ВАТ «Державний
експортно - імпортний банк України»,
приватного нотаріуса Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
про визнання договору іпотеки
недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Рівненської області через суд
першої інстанції. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Доля В.А.