Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №280/449/14-ц
Головуючий у 1-й інст. Василенко
Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Шевчук А.М.,

суддів: Забродського М.І.,
Заполовського В.Й.,

з участю секретаря судового
засідання:Окрушко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Коростишівської міської ради
Житомирської області про визнання
права власності на гараж

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Коростишівського районного
суду Житомирської області від 26 травня
2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
Коростишівської міської ради
Житомирської області. Просив визнати
за ним право власності на гараж, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 В
обґрунтування позову зазначав, що у 1984
році на спеціально виділеній земельній
ділянці, за власні кошти, збудував
гараж, яким користується по даний час.
Рішенням виконкому Коростишівської
міської ради від 10 квітня 1984 року №177
йому було надано дозвіл на будівництво
зблокованого з житловим будинком
гаража та рішенням від 28 травня 2001 року
№216 посвідчено право постійного
користування 157/300 частинами
присадибної земельної ділянки по
АДРЕСА_1 Однак, коли він звернувся до
відповідача із заявою про надання
дозволу на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі для індивідуального гаражного
будівництва, йому було відмовлено у
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
гараж. Реєстраційна служба
Коростишівського РУЮ також відмовила
йому у реєстрації права власності на
гараж у зв'язку з відсутністю
необхідних документів, а саме,
документів що посвідчують право на
земельну ділянку, прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта, присвоєння об'єкту нерухомого
майна адреси.

Рішенням Коростишівського
районного суду Житомирської області
від 26 травня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу. Просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог. Вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що 01 жовтня 2002 року позивач
подарував йому 107/300 частин житлового
будинку з надвірними будівлями, що
знаходиться в АДРЕСА_1 до якого
належить, зокрема, гараж. Таким чином,
ОСОБА_2 не мав права на визнання за
собою права власності на весь гараж,
оскільки це порушує його (ОСОБА_3.)
майнові права.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Суд першої інстанції, на підставі ст.328
ЦК України, задовольнив позов, виходячи
з того, що позов визнав відповідач та
визнання позову не порушує права,
свободи, інтереси інших осіб.

Погодитися з таким висновком суду
першої інстанції колегія суддів не
може з огляду на наступне.

Відповідно до змісту ч.2 ст.328 ЦК України
факт неправомірності набуття права
власності, якщо це не випливає із
закону, підлягає доказуванню, а
правомірність набуття права власності
включає в себе законність і
добросовісність такого набуття.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову, суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Із змісту роз'яснень, що надані судам у
пункті 24 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 червня 2009 року №2
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції», суд ухвалює рішення про
задоволення позову у разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону й не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб (не
відповідача).

Як вбачається зі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 27 жовтня 2000
року нотаріусом Коростишівської
державної нотаріальної контори
посвідчено, що спадкоємцем майна
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є
її син ОСОБА_2 (копія свідоцтва
приєднана до матеріалів справи).
Спадкове майно, на яке видано це
свідоцтво, складається з 107/300 частин
житлового будинку з прибудовою та
надвірними будівлями, що знаходиться в
АДРЕСА_1, що належали померлій на
підставі: свідоцтва про право
власності, виданого Коростишівською
державною нотаріальною конторою 31
травня 1983 року, зареєстрованого в
Житомирському бюро технічної
інвентаризації та свідоцтва про право
на спадщину, виданого Коростишіською
державою нотаріальною конторою 31
травня 1983 року, зареєстрованого в
Житомирському БТІ. Вцілому житловий
будинок з прибудовою, шлаконабивний,
житловою площею 42,3 кв.м., до нього
належить хлів дерев'яний «Б», гараж
ракушечний «В», огорожа дерев'яна №1.

Апеляційному суду не надано доказів, що
за рішенням суду свідоцтво про право на
спадщину визнано недійсним, а відтак
воно вважається чинним.

Відповідно до договору дарування
частини житлового будинку від 01 жовтня
2002 року, посвідченого у нотаріальному
порядку, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 107/300
частин житлового будинку з надвірними
будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1
(а.с.40). Ця частина житлового будинку з
надвірними будівлями належала
дарувальнику на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого
Коростишівською державною
нотаріальною конторою 27 жовтня 2000 року.
Вцілому житловий будинок
шлаконабивний, житловою площею 42,3 кв.м.,
до нього належать хлів дерев'яний «Б»,
гараж ракушечний «В», огорожа дерев'яна
№1.

Відповідно до витягу Житомирським
обласним державним комунальним
підприємством по технічній
інвентаризації за ОСОБА_3 21 травня 2003
року зареєстровано право власності на
107/300 частин житлового будинку АДРЕСА_1
на підставі договору дарування від 01
жовтня 2002 року (а.с.41).

Апеляційному суду не надано доказів
визнання у судовому порядку недійсним
договору дарування або його окремої
частини, а відтак договір дарування
вважається чинним.

Таким чином, визнання Коростишівською
міською радою позову ОСОБА_2 про
визнання за позивачем права власності
на гараж порушує право власності
ОСОБА_3, набуте ним на підставі
правочину (похідний спосіб набуття
права власності).

Оскільки визнання Коростишівською
міською радою позову порушує права та
інтереси ОСОБА_3, суду першої інстанції
належало постановити ухвалу про
відмову у прийнятті визнання
відповідачем позову і продовжити
судовий розгляд.

Однак, суд першої інстанції не звернув
уваги на правовідносини, які виникли на
підставі відповідних юридичних фактів
(спадкування та дарування) і помилково
ухвалив рішення про задоволення
позову, виходячи з визнання позову
відповідачем та при відсутності
законних підстав, оскільки
правопороджуючі юридичні факти, на які
посилається позивач, мають
враховуватися при первинному способі
набуття права власності, а не
похідному.

Невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права тягне скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Коростишівського
районного суду Житомирської області
від 26 травня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні
позову до Коростишівської міської ради
Житомирської області про визнання
права власності на гараж.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: