Справа № 2-о/333/138/14
Провадження № 333/5528/14-ц
УХВАЛА

Іменем України

про залишення заяви без руху

11 липня 2014 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м.
Запоріжжя Дмитрієва М.М., розглянувши
заяву ОСОБА_1, заінтересована особа:
Районна адміністрація Запорізької
міської ради по Комунарському району,
про визнання ОСОБА_2 недієздатною, -

ВСТАНОВИВ:

10.07.2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Комунарського районного суду
м. Запоріжжя із заявою про визнання
ОСОБА_2 недієздатною, заінтересована
особа: Районна адміністрація
Запорізької міської ради по
Комунарському району.

11.07.2014 року матеріали зазначеної справи
надійшли у провадження судді
Дмитрієвої М.М. Суддя вирішує питання
про відкриття провадження у справі за
заявою особи не пізніше трьох днів з
дня надходження заяви до суду.

Справи окремого провадження
розглядаються судом з додержанням
загальних правил, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України,
окреме провадження - це вид непозовного
цивільного судочинства, в порядку
якого розглядаються цивільні справи
про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав. Як
визначено у ст. 4 ЦПК України суд
здійснює правосуддя у спосіб
визначений Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє особам, які беруть участь у
справі у здійсненні їх прав.

Європейський суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте, право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави. Разом з тим, такі обмеження не
повинні впливати на доступ до суду чи
ускладнювати цей доступ таким чином і
такою мірою, щоб завдати шкоди суті
цього права, та мають переслідувати
законну мету.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини виходить з того, що,
реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо доступності правосуддя та
справедливого судового розгляду, кожна
держава-учасниця цієї Конвенції вправі
встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких - не
допустити судовий процес у безладний
рух. Також Європейський суд з прав
людини зазначає, що не повинно бути
занадто формального ставлення до
передбачених законом вимог, так як
доступ до правосуддя повинен бути не
лише фактичним, але й реальним (Рішення
Суду у справі «Жоффре де ля Прадель
проти Франції» від 16.12.1992 року).

Ознайомившись із змістом заяви та
додатками до неї, суд приходить до
переконання, що заява не відповідає
вимогам Цивільного процесуального
кодексу України з наступних підстав.

Статтею 236 ЦПК України встановлено, що
заява про визнання фізичної особи
недієздатною подається до суду за
місцем проживання цієї особи, а якщо
вона перебуває на лікуванні у
наркологічному або психіатричному
закладу, - за місцезнаходженням цього
закладу.

Відповідно до ч. 3 ст. 237 ЦПК України
заява про визнання фізичної особи
недієздатною може бути подана членами
її сім'ї, близькими родичами, незалежно
від їх спільного проживання, органом
опіки та піклування, психіатричним
закладом.

В порушення зазначених вимог, в
матеріалах, доданих до заяви, відсутні
докази того, що заявник є членом сім'ї
чи близьким родичем ОСОБА_2

Крім того, в позовній заяві зазначено,
що ОСОБА_2 проживає та зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1, однак доказів на
підтвердження того, що остання дійсно
проживає за вказаною у позові адресою
суду не надано.

Згідно зі ст. 238 ЦПК України, у заяві про
визнання фізичної особи недієздатною
повинні бути викладені обставини, що
свідчать про хронічний, стійкий
психічний розлад, внаслідок чого особа
не здатна усвідомлювати значення своїх
дій та (або) керувати ними.

Однак, в заяві відсутній фактичний
виклад обставин, що свідчать про
хронічний, стійкий психічний розлад,
внаслідок чого особа не здатна
усвідомлювати значення своїх дій та
(або) керувати ними, а також відсутні
докази на підтвердження вказаних
фактів.

Відповідно до ст. 58 ЦК України, опіка
встановлюється над малолітніми
особами, які позбавлені батьківського
піклування, та фізичними особами, які
визнані недієздатними.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд
встановлює опіку над фізичною особою у
разі визнання її недієздатною і
призначає опікуна за поданням органу
опіки та піклування.

Тобто нормами законодавства
передбачено чіткий порядок
призначення опікуна над недієздатними
особами за поданням відповідного
органу, а не за заявою фізичної особи.

Таким чином, у відповідності до ч. 1 ст.
121 ЦПК України, заяву, подану без
додержання вимог, передбачених ст.ст.
119-120 ЦПК України, необхідно залишити
без руху і надати заявнику строк для
усунення недоліків, який не може
перевищувати трьох днів з дня
отримання ухвали. Якщо у цей строк
заявник, відповідно до ухвали, виконає
вимоги, передбачені ст.ст. 119-120 ЦПК
України, заява вважається поданою в
день первісного її подання до суду.
Інакше заява вважається неподаною і
повертається заявнику.

Керуючись ст.ст. 119-121, 235, 236-238 ЦПК
України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа:
Районна адміністрація Запорізької
міської ради по Комунарському району,
про визнання ОСОБА_2 недієздатною -
залишити без руху, надавши триденний
строк з дня отримання копії цієї ухвали
для усунення недоліків.

Роз'яснити, що у разі невиконання
ухвали суду в зазначений строк, заяву
буде визнано неподаною та повернуто
заявнику зі всіма доданими до неї
документами.

Копію ухвали направити заявнику

Ухвала окремому оскарженню не
підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
М.М. Дмитрієва