Ухвала

іменем україни

30 липня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,

Дем'яносова М.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування» про
відшкодування майнової шкоди завданої
дорожньо - транспортною пригодою за
касаційною скаргою приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування» на рішення
Лохвицького районного суду
Полтавської області від 4 жовтня 2013
року, додаткове рішення Лохвицького
районного суду Полтавської області від
6 лютого 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від 1 квітня
2014 року,

встановила:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, акціонерного
товариства «Страхова компанія «АХА
Страхування» (далі - АТ «СК «АХА
Страхування») про відшкодування
майнової шкоди, завданої дорожньо -
транспортною пригодою (далі - ДТП).

Позов мотивовано тим, що 25 грудня 2012
року з вини ОСОБА_4, який керуючи
автомобілем марки «Шевроле Авео»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
порушив Правила дорожнього руху та
здійснив зіткнення з автомобілем марки
«Shevrolet Niva21230L», державний реєстраційний
номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Зазначав, що в наслідок вказаного ДТП
його автомобілю заподіяно механічні
пошкодження на суму 25 964,64 грн.

Оскільки АТ «СК «АХА Страхування» йому
було відшкодовано лише частину
матеріального збитку в розмірі 17 191,59
грн, тому різницю між фактичним
розміром шкоди та страховою виплатою,
яка становить 8 836 грн, просив стягнути з
винної особи.

Рішенням Лохвицького районного суду
Полтавської області від 4 жовтня 2013
року позов задоволено.

Стягнуто з АТ «СК «АХА Страхування» на
користь ОСОБА_3

8 836 грн.

Додатковим рішенням цього суду від 6
лютого 2014 року вирішено питання
розподілу судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 1 квітня 2014 року рішення
Лохвицького районного суду
Полтавської області від 4 жовтня 2013
року та додаткове рішення цього суду
від 6 лютого 2013 року залишені без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «СК «АХА
Страхування» просить скасувати
ухвалені в справі судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову до приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Стягуючи з АТ «СК «АХА Страхування»
різницю між фактичним розміром шкоди
та страховою виплатою, суду першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
оскільки позивачем було витрачено на
ремонт автомобіля 26 028, грн, а страховою
компанією йому було сплачено лише 17 191,59
грн, то різниця, яка складає

8 836 грн також підлягає до стягнення.

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом установлено, що 25 грудня 2012 року
близько 19 год. 10 хв. на автодорозі Р-60 188
км.+945 км. поблизу села Архипівка
Лохвицького району, ОСОБА_4, керуючи
автомобілем марки «Шевроле Авео»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
допустив зіткнення з автомобілем марки
«Shevrolet Niva 21230L», державний реєстраційний
номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Постановою Тростянецького районного
суду Сумської області від

18 лютого 2013 року ОСОБА_4 визнано винним
у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340
грн.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4 була застрахована у

АТ «СК «АХА Страхування» за полісом, в
якому визначений ліміт
відповідальності страховика за шкоду
заподіяну майну в сумі

50 000 грн.

Згідно звіту про незалежну оцінку
майна: (визначення розміру
матеріального збитку) автомобіля
«Shevrolet Niva21230L», реєстраційний номер
НОМЕР_2, розмір страхового
відшкодування, без врахування
франшизи, становить 17 191,59 грн, а
вартість відновленого ремонту складає
25 964,64 грн.

Зі змісту вказаного звіту вбачається,
що сторони погодили розмір страхового
відшкодування в сумі 17 191,59 грн, про що
свідчить підпис ОСОБА_3, яка була
перерахована останньому 7 травня 2013
року.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

На підтвердження позовних вимог, у
частині понесених на ремонт автомобіля
збитків у сумі 26 028 грн, позивачем
надано товарний чек від

5 квітня 2013 року на суму 18 973 грн та
рахунок-фактуру від 20 квітня

2013 року на суму 7 055 грн (а.с.23-24).

Стаття 212 ЦПК України зазначає, що жоден
доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги наданий позивачем
рахунок-фактуру від 20 квітня 2014 року,
суд не врахував, що рахунок-фактура за
своїм призначенням не відповідає
ознакам первинного документа (оскільки
ним не фіксується будь-яка
господарська операція, розпорядження
або дозвіл на проведення господарської
операції), а носить лише інформаційний
характер. Тобто форма рахунку-фактури
не містить можливості визначення
змісту правочину (купівля-продаж,
надання послуг, перевезення тощо) та не
визначає вид договірних зобов'язань.

Фактично рахунок-фактура є
розрахунково-платіжним документом, що
передбачають лише виставлення певних
сум до оплати покупцям за фактично
поставлені товари чи фактично надані
послуги, а сам факт отримання товарів
(послуг) повинен бути підтверджений
видаткової накладної постачальника
або актом прийому - передачі виконаних
робіт (послуг). Форма рахунку
(рахунку-фактури) не належить до
типових форм, що затверджується
Держкомстатом, застосування її
нормативно-правовими актами не
передбачено.

Проте всупереч вимогам ст. ст.212-214 ЦПК
України суд на вказане уваги не
звернув, неповно з'ясував фактичні
обставини справи, належним чином не
перевірив та не дав належної правової
оцінки наданим доказам.

Вище викладене свідчить про те, що суд
припустився порушень норм
процесуального права, котрі згідно з ч.
2 ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених у справі судових
рішень з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування»
задовольнити частково.

Рішення Лохвицького районного суду
Полтавської області від 4 жовтня 2013
року, додаткове рішення Лохвицького
районного суду Полтавської області від
6 лютого 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від 1 квітня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В. С. Висоцька

М.В.
Дем'яносов

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська