Ухвала

іменем україни

23 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Колодійчука
В.М.,

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,

Писаної Т.О., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Державного
підприємства МВС України
«Інформ-Ресурси» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
збереження тимчасово затриманого
транспортного засобу, за касаційною
скаргою Державного підприємства МВС
України «Інформ-Ресурси» на рішення
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 28 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області
від 01 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Державне
підприємство МВС України
«Інформ-Ресурси» (далі - ДП МВС України
«Інформ-Ресурси») звернулося до суду
із указаним позовом, в обґрунтування
якого зазначило, що 03 листопада 2012
року автомобіль ВАЗ-2101, державний
номерний знак НОМЕР_1, який належить
відповідачу ОСОБА_3, був доставлений на
спеціальний майданчик по вул. Перемоги,
96 для зберігання як тимчасово
затриманий, про що складений акт огляду
та зберігання тимчасово затриманого
транспортного засобу. 03 вересня 2013 року
відповідачу була направлена претензія,
яку останній не отримав, та
транспортний засіб не забрав.
Враховуючи, що позивач у повному обсязі
виконав зобов'язання щодо зберігання
транспортного засобу, тому просив
стягнути з відповідача кошти за
зберігання у сумі 11 052 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 28 січня 2014 року, яке
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Запорізької області від 01 квітня
2014 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі представник ДП МВС
України «Інформ-Ресурси» просить
скасувати рішення Заводського
районного суду м. Запоріжжя від 28
січня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 01
квітня 2014 року, ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що автомобіль
ВАЗ-2101, державний номерний знак НОМЕР_1,
який належить відповідачу ОСОБА_3, був
доставлений на спеціальний майданчик
по вул. Перемоги, 96 для зберігання як
тимчасово затриманий, про що складений
акт огляду та зберігання тимчасово
затриманого транспортного засобу.
Затримання та доставка транспортного
засобу відбулося у зв'язку із тим, що
автомобілем керувала особа, яка не мала
відповідних документів та перебувала у
стані алкогольного сп'яніння.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що у ОСОБА_3 відсутній обов'язок
сплачувати витрати за зберігання
належного йому автомобіля, оскільки
між сторонами не було укладено
договору зберігання.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, а відповідно
до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Відповідно до Порядку тимчасового
затримання та зберігання транспортних
засобів на спеціальних майданчиках і
стоянках, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17
грудня 2008 року № 1102 (далі -
Порядок), тимчасове затримання
транспортного засобу уповноваженою
особою ДАІ проводиться у випадках,
передбачених ст. 265-2 КпАП
України, зокрема, у разі, коли неможливо
усунути причину затримання на місці
виявлення адміністративного
правопорушення, і передбачає примусове
припинення використання такого
транспортного засобу шляхом його
блокування за допомогою технічних
пристроїв або доставляння на
спеціальний майданчик чи стоянку, якщо
транспортний засіб створює значні
перешкоди дорожньому руху. При
складанні протоколу про тимчасове
затримання транспортного засобу
вказується адреса майданчика із
зберігання автомобіля, посади,
прізвища, імені та по-батькові особи,
яка виконує роботи з доставляння
транспортного засобу на спеціальний
майданчик чи стоянку.

Пунктами 12, 13 вказаного Порядку
зазначено, що повернення тимчасово
затриманого транспортного засобу, який
зберігається на спеціальному
майданчику чи стоянці, здійснюється за
письмовим зверненням його водія,
власника (співвласника) за умови оплати
ним витрат, пов'язаних з
транспортуванням та зберіганням
такого транспортного засобу, та
пред'явлення відповідного протоколу
про адміністративне правопорушення.
Про місце зберігання тимчасово
затриманого транспортного засобу
уповноважена особа ДАІ повідомляє
водієві під час складання протоколу
про адміністративне правопорушення, а
за його відсутності - черговій частині
територіального органу внутрішніх
справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ
України, Міністерства економічного
розвитку і торгівлі України,
Міністерства фінансів України від 10
жовтня 2013 року визначено розмір плати
за транспортування і зберігання
тимчасово затриманих транспортних
засобів на спеціальних майданчиках
(стоянках).

Крім того, ДП МВС України «Інформ -
Ресурси» у своїй позовній заяві
зазначило, що між ним та ОСОБА_3 виникли
правовідносини щодо зберігання
автомобіля, тому відповідач
зобов'язаний сплатити відповідну суму
за його зберігання на спеціальному
майданчику, на підставі положень ст. ст.
936, 947, 954 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 936 ЦК України за
договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Отже, договір зберігання є
зобов'язанням, де існують певні права
та обов'язки обох сторін. Зберігач,
зокрема, зобов'язаний забезпечити
зберігання майна і повернути його
іншій стороні, яка, у свою чергу,
зобов'язана після закінчення строку,
зазначеного охоронцем, взяти назад
здане нею на зберігання майно і
відшкодувати зберігачеві витрати.

За таких обставин суди, відмовляючи в
позові, правильно виходили із того, що у
ОСОБА_3 відсутній обов'язок сплачувати
витрати за зберігання належного йому
автомобіля, оскільки між сторонами не
виникло договірних зобов'язань.

Перевіривши доводи касаційної скарги
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів касаційної інстанції
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги та залишення без
змін рішення Заводського районного
суду м. Запоріжжя від 28 січня 2014 року та
ухвали апеляційного суду Запорізької
області від 01 квітня 2014 року, оскільки
судові рішення законні та
обґрунтовані, а доводи касаційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного
підприємства МВС України
«Інформ-Ресурси» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 28 січня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 01 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.М.
Колодійчук

Судді:

В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

Т.О. Писана

І.М. Фаловська