У х в а л а

іменем україни

6 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Карпенко С.О., Парінової
І.К.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про поділ будинку в натурі, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Київської області
від 6 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
його тим, що ухвалою Таращанського
районного суду Київської області від 14
грудня 2012 року визнано мирову угоду між
ОСОБА_5 та ОСОБА_4, за якою за кожною із
сторін визнається право власності на Ѕ
частину житлового будинку з
відповідними надвірними будівлями, що
розташований: АДРЕСА_1, загальною
площею 57,7 кв. м, загальною вартістю 240 000
грн. Посилаючись на те, що з
відповідачем склалися неприязні
стосунки, просила суд поділити
житловий будинок між сторонами у
справі у співвідношенні Ѕ до Ѕ,
зазначаючи вартість спірного будинку у
розмірі 7 645 грн, а земельну ділянку
просила залишити у спільній власності.

Рішенням Таращанського районного суду
Київської області від 27
листопада 2013 року позов ОСОБА_4
задоволено.

Проведено поділ будинку в натурі.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
58/100 частин житлового будинку з
господарськими будівлями, який
розташований у АДРЕСА_1 і
виділено їй наступні приміщення:
коридор, площею 5,0 кв. м; кухня, площею 9,80
кв. м; житлова кімната площею 11,5
кв. м; житлова кімната, площею 16,2 кв. м,
загальною площею 42,50 кв.м; Ѕ
частини забору № 1, загальною
вартістю129 264 грн 50 коп.

ОСОБА_4 виділено земельну ділянку (з
урахуванням площі забудови
приміщеннями житлового будинку),
площею 373,0 кв. м.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на
42/100 частин житлового будинку з
господарськими будівлями, який
розташований у АДРЕСА_1 і
виділено йому наступні приміщення:
житлова кімната площею 11,1 кв. м; житлова
кімната, площею 9,10 кв.м, загальною
площею 20,20 кв.м, а також сарай літ. «Б»,
погріб літ. «В», Ѕ частину забору
№ 1, загальною вартістю 94 342 грн 40 коп.

ОСОБА_5 виділено земельну ділянку (з
урахуванням площі забудови
приміщеннями житлового будинку),
площею 373,0 кв. м.

Зобов'язано сторони в строк до 1 липня
2014 року здійснити перебудову
відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
різницю вартості часток у розмірі 17 461
грн 05 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 6 лютого 2014 року рішення
Таращанського районного суду
Київської області від 27 листопада 2013
року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4
суд першої інстанції виходив із
наявності можливості поділу між
співвласниками спірного житлового
будинку та земельної ділянки за
висновками судової
будівельно-технічної експертизи.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
дійшов правильного висновку, що
позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що сторони є співвласниками
зазначеного нерухомого майна на
підставі правовстановлюючих
документів.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судів та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судами
були дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду,
обґрунтовано викладеного в
мотивувальній частині оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 6 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова