АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/4953/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2158/14
Головуючий у 1-й інстанції Гальченко О.
Доповідач Лобов О. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Петренка В.М., Акопян В.І.

при секретарі Верещаці М.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства "Укрнафта" в
особі структурної одиниці
Полтавського тампонажного управління
на рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 30 травня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
"Укрнафта" про поновлення на роботі
та стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із вказаним позовом та після його
уточнення остаточно просила ухвалити
рішення, яким

визнати незаконним та скасувати наказ
Полтавського тампонажного управління
Публічного акціонерного товариства
«Укрнафта» № 233-к від 05 листопада 2013
року про звільнення у зв'язку із
скороченням чисельності працівників
за п.1 ст. 40 КЗпП України,

поновити на посаді бухгалтера 1
категорії в бухгалтерії Полтавського
тампонажного управління ПАТ
«Укрнафта» з 05 листопада 2013 року,

стягнути з ПАТ «Укрнафта» на її користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 05 листопада 2013 року, а також
середньомісячний заробіток за
затримки розрахунку при звільнені,

стягнути 10 000 грн. моральної шкоди та
витрати на юридичну допомогу
розраховані станом на день винесення
рішення по справі.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що,
при звільненні її з роботи на підставі
п.1 ст.40 КЗпП України відповідачем були
порушені норми ч.2 ст.40, ст.42, ст.49-2 КЗпП
України.

Рішенням Полтавського
районного суду Полтавської області від
30 травня 2014 року уточнені позовні
вимоги задоволено частково:

визнано незаконним та скасовано наказ
Полтавського тампонажного управління
Публічного акціонерного товариства
«Укрнафта» № 233-к від 05 листопада 2013
року про звільнення ОСОБА_1 з посади
бухгалтера 1 категорії групи обліку
виробництва із 05 листопада 2013 року у
зв'язку із скороченням чисельності
працівників (п.1 ст. 40 КЗпП України);

поновлено ОСОБА_1 на посаді бухгалтера 1
категорії в бухгалтерії Полтавського
тампонажного управління Публічного
акціонерного товариства «Укрнафта» з 05
листопада 2013 року;

стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Укрнафта» на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час її
вимушеного прогулу за період з 05
листопада 2013 року до дня винесення
рішення по справі судом - 30 травня 2014
року за 141 робочий день у сумі 41 545,65
гривень, моральну шкоду в сумі 3 000
гривень та витрати на правову допомогу
у сумі 3 500 гривень;

стягнуто з Публічного
акціонерного товариства «Укрнафта» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час затримки у здійсненні повного
розрахунку при звільненні за період з
05 листопада 2013 року по 12 грудня 2013 року
у сумі 9 572,76 гривень, моральну шкоду
в сумі 1 000 гривень;

стягнуто з АТ «Укрнафта» на
користь держави судовий збір у сумі
1 073,38 гривень.

Рішення в частині поновлення на роботі
та стягнення заробітку у межах суми за
один місяць звернуто до негайного
виконання.

В апеляційній скарзі ПАТ
"Укранафта", посилаючись на порушення
судом норм процесуального і
матеріального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати, та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позовних вимог та
допустити поворот виконання рішення в
частині стягнення з ПАТ "Укрнафта"
заробітку в межах суми за один місяць - 4
378, 85 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що суд дав
неправильну оцінку встановленим
фактичним обставинам, а також наданим у
справу доказам, тому дійшов
помилкового висновку про порушення
вимог трудового законодавства при
звільнені позивачки.

Колегія суддів, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь в справі, дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково з наступних підстав:

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1
ст.309 ЦПК України апеляційний суд за
результатами розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції вправі скасувати рішення
місцевого суду та ухвалити нове по суті
заявлених вимог, якщо суд невірно
застосував норми матеріального чи
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 з вересня 1994 року працювала в
Полтавському тампонажному управлінні
об'єднання «Укрнафта»,
правонаступником якого є Полтавське
тампонажне управління Публічного
акціонерного товариства «Укрнафта».
Наказом №127-к від 17 серпня 2006 року
ОСОБА_1 переведена на посаду бухгалтера
першої категорії групи обліку
виробництва (т.1 а.с.33-34).

Згідно п.1.2 Положення про Тампонажне
управління ПАТ «Укрнафта» Тампонажне
управління входить до складу ПАТ
«Укрнафта» на правах структурної
одиниці (філії) і діє на підставі цього
Положення (т.1 а.с.109).

Наказом начальника Полтавського ТУ ПАТ
«Укрнафта» №78-к від 10 квітня 2013 року
ОСОБА_1 оголошена догана за порушення
Правил внутрішнього трудового
розпорядку (т.1 а.с.14).

Наказом в.о. голови правління ПАТ
«Укрнафта» №198 від 04 липня 2013 року
встановлена нормативна (планова)
чисельність працівників структурних
одиниць ПАТ «Укрнафта» згідно додатку
№1, керівників структурних підрозділів
зобов'язано у термін до 15 липня 2013 року
внести зміни до штатних розписів (у
разі зміни організаційної структури),
внести зміни до штатної розстановки
працівників (т.1 а.с.85-87).

У відповідності до вказаного наказу 08
липня 2013 року Центром
нормативно-економічних досліджень ПАТ
«Укрнафта» на адресу Полтавського
тампонажного управління надіслана
розстановка нормативної чисельності
працівників Полтавського ТУ на 2013 рік
(т1.а.с. 88-91).

На виконання наказу №198 від 04 липня 2013
року наказом начальника Полтавського
ТУ №180 від 12 липня 2013 року встановлена
нова нормативна чисельність
працівників з 16 жовтня 2013 року, зокрема
у штатній структурі бухгалтерії - група
обліку у складі бухгалтера першої
категорії (1 одиниця), бухгалтера другої
категорії (три одиниці) (т.1 а.с.7-9).

12 липня 2013 року Полтавське ТУ направило
ПАТ «Укрнафта» для погодження і
затвердження Перелік змін до штатного
розпису Полтавського ТУ ПАТ
«Укрнафта», який був погоджений і
затверджений уповноваженими
службовими особами ПАТ «Укрнафта» (т.1
а.с. 247- 249, т.2 а.с.51-53).

Наказом №170-к від 12 серпня 2013 року
начальника відділу кадрів зобов'язано
попередити ОСОБА_1 про звільнення за п.1
ст.40 КЗпП України з 15 жовтня 2013 року.
ОСОБА_1 ознайомлена з наказом і
попередженням під розпис 14 серпня 2013
року (т.1 а.с.10).

Рішенням профспілкового комітету
Полтавського ТУ від 02 вересня 2013 року
(протокол №12) надана згода на
звільнення ОСОБА_1 (т.1 а.с.97-98).

Згідно акту від 02 вересня 2013 року
ОСОБА_1 відмовилася від запропонованої
посади розподілювача цеху №1 (т.1 а.с.101).

05 листопада 2013 року ОСОБА_1 відмовилася
від переведення на вакантну посаду
розподілювача робіт 3р. цеху кріплення
свердловин №1 (т.1 а.с.102).

Наказом начальника Полтавського ТУ
№233-к від 05 листопада 2013 року ОСОБА_1
звільнена з роботи у зв'язку із
скороченням чисельності працівників
(т.1 а.с.16).

Згідно повідомлення начальника
Територіальної Державної інспекції з
питань праці у Полтавській області
після звільнення 05 листопада 2013 року
виплата належних сум ОСОБА_1 проведена:
07 листопада 2013 року - 19 253 грн. 39 коп., 22
листопада 2013 року - 2 000 грн., 06 грудня 2013
року - 4 625 грн. 55 коп. (т.1 а.с.65).

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з
доведеності факту порушенням вимог ч.2
с.40, ст.42, ст.43 КЗпП України.

З таким висновком колегія суддів
погодитися не може, виходячи з
наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом, у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників. Зі
змісту зазначеної норми вбачається, що
вона передбачає декілька самостійних
підстав для розірвання з ініціативи
власника трудового договору з
працівником, як-от: ліквідацію;
реорганізацію; банкрутство;
перепрофілювання підприємства,
установи, організації; скорочення
чисельності працівників; скорочення
штату працівників.

Підприємство самостійно визначає свою
організаційну структуру, встановлює
чисельність працівників і штатний
розпис. Підприємство може складатися з
виробничих або функціональних
структурних підрозділів (виробництв,
відділень, цехів, управлінь, бюро, служб
тощо) та створювати філії,
представництва, відділення та інші
відокремлені підрозділи.

Філії та представництва, як і інші
структурні підрозділи підприємства,
установи, організації не мають статусу
юридичних осіб і діють на основі
положення про них, затвердженого
підприємством (ст. 95 ЦК України, ч. 4 ст. 64
ГК України).

Як роз'яснено у пункті 19 Постанови ВСУ
№9 від 06 листопада 1992 року, розглядаючи
трудові спори, пов'язані зі звільненням
за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці, у тому
числі ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
скорочення чисельності чи штату
працівників, чи додержано власником
або уповноваженим органом норм
законодавства, що регулюють
вивільнення працівників, які є докази
щодо змін в організації виробництва і
праці, про те, що працівник відмовився
від переведення на іншу роботу або що
власник чи уповноважений орган не мали
можливості перевести працівника з
його згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, чи не користувався
вивільнюваний працівник переважним
правом на залишення на роботі та чи
попереджувався він у встановлений
строк про наступне звільнення. Судам
слід мати на увазі, що при проведені
звільнення власник або уповноважений
ним орган вправі у межах однорідних
професій і посад провести перестановку
(перегрупування) працівників і
перевести більш кваліфікованого
працівника, посада, якого скорочується,
з його згоди на іншу посаду, при цьому
суд не вправі обговорювати доцільність
такої перестановки (перегрупування).

Таким чином, у справі, що розглядається,
для вирішення питання про те чи
законним було звільнення позивачки за
п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, необхідно
встановити чи мало місце скорочення
чисельності або штату працівників у
Полтавському ТУ та чи дотримані вимоги
ч.2 ст.40, ст.42, ст.43, ст..49-2 КЗпП України.

З наявних у справі належних і
допустимих доказів - наказ ПАТ
«Укрнафта» №198 від 04 липня 2013 року (т.1
а.с.85-87), накази Полтавського ТУ ПАТ
«Укрнафта» №180 від 12 липня 2013 року,
№170-к від 12 серпня 2013 року (т.1 а.с. 7-9, 10-12),
лист Полтавського ТУ ПАТ «Укрнафта» (т.1
а.с. 249), лист ЦНЕД ПАТ «Укрнафта» №08/483
від 08 липня 2013 року (т.1 а.с. 88-91), штатного
розпису (т.1 а.с.192 -201) вбачається, що у
Полтавському ТУ відбулося скорочення
чисельності працівників і конкретних
посад внаслідок змін в організації
виробництва і праці. Що стосується
бухгалтерії Полтавського ТУ, то
результатом оптимізації чисельності
працівників стало створення на основі
двох груп (матеріальної і обліку
виробництва) однієї групи - облікової,
із скороченням чотирьох конкретних
посад бухгалтерів.

Висновок суду першої інстанції про
незаконність штатного розпису
Полтавського ТУ, не затвердження його
уповноваженими особами ПАТ «Укрнафта»
та не відповідність його змісту
указівкам керівного органу суперечить
наявним у справі належним і допустимим
доказам. Так, з матеріалів справи
слідує, що спочатку власник
(уповноваженим ним орган) підприємства
своїм рішенням визначив кількісні
параметри оптимізації чисельності
працівників структурного підрозділу.
Після цього керівник структурного
підрозділу у межах своїх повноважень
розробив конкретну варіант (порядок)
виконання цього рішення (зміни у
штатному розписі) і запропонував його
для затвердження уповноваженому
органу власника підприємства, який
погодився з ним і затвердив його. Як
вбачається зі змісту штатного розпису,
який вводився у Полтавському ТУ з 16
жовтня 2013 року, він затверджений
уповноваженою особою - в.о. голови ПАТ
«Укрнафта» Кущем О.Є., який діяв на
підставі відповідних наказів.
Відсутність на штатному розписі дати
його затвердження не має правового
значення - визначальним є погодження і
затвердження його змісту
уповноваженою особою власника
підприємства.

Висновок суду першої інстанції про
недотримання відповідачем приписів п.
12.3 Положення про Тампонажне управління
ПАТ «Укрнафта» є безпідставним,
оскільки реорганізація підприємства
(структурного підрозділу) це є
припинення діяльності підприємства
(структурного підрозділу) шляхом
злиття, приєднання, поділу, виділення,
перетворення з наступним переходом до
новостворених підприємств
(структурних підрозділів) усіх
майнових прав та обов'язків колишнього
підприємства (Постанова КМУ №117 від 28
лютого 2001 р.).

Згідно матеріалів справи, листом № 16-380
від 15 липня 2013 року первинна
профспілкова організація відповідача
була повідомлена про заплановані
зміни в організації виробництва і
праці (т.2 а.с.119), головним бухгалтером
Полтавського ТУ ПАТ «Укрнафта» на ім'я
голови профспілкового комітету
Полтавського ТУ надано письмове
обґрунтування звільнення ОСОБА_1 (т.1
а.с.93). Рішеннями профспілкової
організації 02 вересня і 05 листопада 2013
року (протоколи №12, №15) надано згоду на
звільнення ОСОБА_1 (т.1 а.с.95-98).

Таким чином, слід вважати доведеним,
виконання вимог ст..43 КЗпП України і ст.
22 ЗУ «Про профспілки, їх права та
гарантії діяльності».

Позивачка не заперечувала тих
обставин, що відповідно до вимог ст..49-2
КЗпП України вона була попереджена про
наступне звільнення за два місяці (т.1
а.с.95).

Належними і допустимими доказами
підтверджено також те, що ОСОБА_1
відмовилася від іншої вакантної посади
наявної у Полтавському ТУ (т.1.а.с 101,102,
235), отже відповідачем дотримано вимоги
ч.2 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до ст..42 КЗпП України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Заперечуючи проти позову, ПАТ
«Укрнафта» надано у справу письмовий
висновок головного бухгалтера
Полтавського ТУ ПАТ «Укрнафта»,
безпосереднього керівника ОСОБА_1 (т.1
а.с.93), довідку про кількість і
тривалість лікарняних ОСОБА_1 у період
з 01 листопада 2012 року по 01 листопада 2013
року (т.1 а.с.104), копію наказу начальника
Полтавського ТУ ПАТ «Укрнафта» №78-к
від 10 квітня 2013 року (т.1 а.с.14), звіт з
обробки документів у програмі «Парус»
(т.1 а.с.105), дані Територіальної
Державної інспекції з питань праці у
Полтавській області про кількість
відпрацьованих ОСОБА_1 днів у період з
липня по жовтень 2013 року.

Критично оцінивши дані атестаційних
листків ОСОБА_1 і ОСОБА_4, суд першої
інстанції не проаналізував та не
порівняв дані трудових книжок вказаних
працівників, згідно яких різниця у
спеціальному трудовому стажі
становить один рік на користь ОСОБА_1
(т.1 а.с.31-35, т.2 а.с.145, 147-149). Відкинувши
доводи відповідача щодо результатів
роботи позивачки у програмі «Парус»,
суд перебрав на себе повноваження
спеціаліста з бухгалтерського обліку і
не підтвердив доказами, які ж інші
посадові обов'язки бухгалтера ОСОБА_1
виконувала більш ефективно ніж інші
працівники.

Посилання суду першої інстанції і
доводи позовної заяви про те, що ОСОБА_1
має диплом з відзнакою і працювала з
лютого 1997 року по липень 1999 року на
посаді заступника головного
бухгалтера не можуть бути взяті до
уваги, оскільки зазначені обставини не
є прямим і безспірним підтвердженням
більш високої кваліфікації і
продуктивності праці позивачки за
станом на час звільнення.

Аналіз наявних у справі доказів
достовірно підтверджує те, що за станом
на час звільнення ОСОБА_1 не мала
суттєвих переваг перед іншим
працівником (ОСОБА_4) у розумінні
критеріїв, визначених ч.1 ст.42 КЗпП
України.

Таким чином, колегія суддів визнає
доведеною належними і допустимими
доказами ту обставину, що при звільнені
ОСОБА_1 дотримані вимоги ч.2 ст.40, ст.42,
ст.43, ст..49-2 КЗпП України.

Відповідно до ст.117 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
несе відповідальність за затримку
розрахунку при звільнені за наявності
його вини у невиплаті усіх належних
працівникові сум.

Згідно даних, наведених у листах
Територіальної Державної інспекції з
питань праці у Полтавській області (т.1
а.с. 65, 203-204) у вересні 2013 року ОСОБА_1
працювала шість днів: з 10.09. по 02.10. їй
була надана щорічна відпустка строком
на 23 календарні дні, проте з 17.09.по 01.10.
вона перебувала на лікарняному, отже
відпустка перенесена на період з 02.10 по
17.10; з 14.10 по 25.10. - знову лікарняний, отже
відпустка перенесена на період з 26.10. по
29.10.; з 28.10. по 02.11 - лікарняний, останні
два дні відпустки перенесені на 03 і 04
листопада. Таким чином, зважаючи на те,
що виплата належних ОСОБА_1 при
звільнені сум була пов'язана з виплатою
допомоги по тимчасовій
непрацездатності, то слід вважати
затримку виплати усіх сум об'єктивною,
такою, що виключає вину відповідача.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
робить висновок, що ОСОБА_1 не довела
належними і допустимими доказами ті
обставини, на які вона посилалася в
обґрунтування заявлених вимог щодо
незаконності її звільнення і затримки
розрахунку при звільнені.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції слід скасувати та ухвалити
нове про відмову у задоволенні позову
за недоведеністю.

Відповідно до ч.1 ст.380 ЦПК України
питання про поворот виконання вирішує
суд апеляційної інстанції якщо,
скасувавши рішення, він відмовляє у
позові. Рішення суду першої інстанції в
частині поновлення на роботі та
стягнення заробітку у межах суми за
один місяць допущене до негайного
виконання в порядку ст.367 ЦПК України.
Наданими представником відповідача
письмовими доказами підтверджується,
що рішення суду першої інстанції у
частині стягнення середньомісячного
заробітку виконане 02 червня 2014 року (т.2
а.с.150,151). Разом з тим, частиною другою
ст. 382 ЦПК України встановлено, що у
справах про стягнення заробітної плати
чи інших виплат, що випливають з
трудових правовідносин, поворот
виконання не допускається незалежно
від того, у якому порядку ухвалено
рішення, за винятком випадків, коли
рішення було обґрунтоване на
підроблених документах або на завідомо
неправдивих відомостях. Розглянутий
судом спір є таким, що витікає з
трудових правовідносин. У справі
відсутні належні і допустимі докази на
підтвердження того, що рішення суду
першої інстанції у частині стягнення
середнього заробітку ґрунтується на
підроблених документах або на завідомо
неправдивих відомостях.

Таким чином, апеляційна скарга у
частині допуску повороту виконання
рішення суду першої інстанції
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309,
ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Укрнафта"
задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного
суду Полтавської області від 30 травня
2014 року скасувати, ухвалити нове
рішення.

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні
позову за недоведеністю.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
О. А.Лобов

Судді:
В.І.Акопян

В.М.Петренко

З оригіналом згідно

Суддя
О.А.Лобов