У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2014 року м.
Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Колодійчук В.М.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 19 грудня 2013 року та рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 29 квітня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус
Криворізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, про визнання правочинів
недійсними, за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У червні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
правочинів недійсними. В обґрунтування
позовних вимог зазначив, що 27 жовтня 2011
року був госпіталізований до лікарні з
геморрагічним інсультом, грубим
правостороннім геміпарезом. 18
листопада на вимогу дружини ОСОБА_2
виписаний з лікарні. Незважаючи на його
вкрай важкий стан, дружина майже не
здійснювала за ним догляд та,
скориставшись його безпорадним станом,
12 січня 2012 року викликала додому
приватного нотаріуса ОСОБА_5 і подругу
доньки - ОСОБА_6, для оформлення
довіреності. У зв'язку з тим, що він за
станом здоров'я не міг поставити свій
підпис, довіреність була підписана
ОСОБА_6 та посвідчена нотаріусом без
його належного волевиявлення. Згодом
на підставі вказаної довіреності були
посвідчені договори дарування, якими
дружина ОСОБА_2 подарувала Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1, домоволодіння
АДРЕСА_2 та земельну ділянку для
обслуговування вказаного
домоволодіння дочці ОСОБА_4, в той час,
як з 22 травня 2012 року по 12 червня 2012 року
позивач знаходився на лікуванні в
санаторії «Дніпровський». Дружина
везла його на лікування в санаторій з
тією умовою, що він в нотаріальній
конторі дасть згоду на прийняття в дар
неповнолітньою донькою спірного майна.
Тому він вкрай невигідних умовах,
піклуючись про своє здоров'я, дав згоду,
поставивши підпис в реєстровій книзі.
Уточнивши позовні вимоги, просив суд
визнати недійсними: довіреність від 12
січня 2012 року, видану від його імені на
ім'я ОСОБА_2, що посвідчена приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстровим номером № 34; договір
дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_1
від 23 травня 2012 року, укладений між
ОСОБА_3, від імені якого діяла ОСОБА_2, та
ОСОБА_4, що посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_5; договори дарування
домоволодіння АДРЕСА_2 та земельної
ділянки для обслуговування вказаного
домоволодіння від 05 червня 2012 року,
укладені між ОСОБА_3, від імені якого
діяла ОСОБА_2, та ОСОБА_4, що посвідчені
приватним нотаріусом ОСОБА_5

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3
про стягнення моральної шкоди у
розмірі 500 грн, завданої
розповсюдженням позивачем завідомо
неправдивих відомостей.

Рішенням Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу від 19 грудня 2013 року
первісний позов ОСОБА_3 задоволено, в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
відмовлено.

Визнано недійсними довіреність від 12
січня 2012 року, видану від імені ОСОБА_3
на ім'я ОСОБА_2, та договори дарування Ѕ
частини квартири АДРЕСА_1 від 23
травня 2012 року, а також домоволодіння
АДРЕСА_2 та земельної ділянки для
обслуговування вказаного
домоволодіння від 05 червня 2012 року,
укладені між ОСОБА_3, від
імені якого діяла ОСОБА_2, та ОСОБА_4, що
посвідчені приватним нотаріусом
ОСОБА_5

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 114
грн 70 коп. сплаченого судового збору.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29 квітня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано в частині визнання недійсною
довіреності від 12 січня 2012 року,
виданої від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_2,
що посвідчена приватним нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 12 січня 2012 року за
реєстровим № 34, та ухвалено в цій
частині нове рішення про відмову в
задоволенні цих позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції в
частині визнання недійсними договорів
дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1
від 23 травня 2012 року, домоволодіння
АДРЕСА_2 Дніпропетровської області від
05 червня 2012 року та земельної ділянки
площею 0,0875 га. за адресою: АДРЕСА_2 від 05
червня 2012 року змінено в частині
мотивів задоволення позову.

В іншій частині рішення районного суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
і направити справу на новий розгляд до
районного суду, посилаючись на
порушення судами обох інстанцій норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження у
справі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені в ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановленні в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив з того, що
видана позивачем довіреність
суперечила його волевиявленню, а
договори дарування суперечили вимогам
закону - ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України, у
зв'язку з чим суд дійшов висновку про
визнання недійсними довіреності та
договорів дарування. Крім того, через
недоведеність позивачем за зустрічним
позовом факту поширення відповідачем
недостовірної інформації суд відмовив
у задоволенні зустрічного позову.

Визнаючи недійсними видану позивачем
на ім'я ОСОБА_2 довіреність та укладені
на її підставі договори дарування, суд
першої інстанції керувався ст. 238 ЦК
України та виходив з того, що
відповідач ОСОБА_2 була одночасно
законним представником своєї
неповнолітньої дочки, а тому вчинені
нею від імені позивача правочини
дарування 23 травня 2012 року та 05 червня
2012 року на користь останньої є такими,
що суперечать Закону.

Змінюючи рішення районного суду,
апеляційний суд встановив, що
укладення спірних договорів дарування
позивачем ОСОБА_3 вчинено під впливом
тяжкої для нього обставини, якою є
важка хвороба (інсульт), яка призвела до
потреби у сторонньому догляді,
паралічу правої сторони тіла,
залежності від допомоги відповідача,
яка здійснювала такий догляд, а також
на вкрай невигідних для позивача
умовах, за яких він позбавився майже
всього нерухомого майна, в тому числі і
житлового будинку з земельною ділянкою
по вул. Червонопрапорній, 43 в м. Кривому
Розі, де позивач зареєстрований.
Колегія суддів апеляційного суду
дійшла до висновків, що рішення суду
першої інстанції підлягає зміні в
частині мотивів задоволення позову
ОСОБА_3, що стосується вимог про
визнання недійсними договорів
дарування, шляхом визнання цих
оскаржуваних угод укладеними під
впливом тяжкої для позивача обставини
і на вкрай невигідних для нього умовах.

Що стосується рішення суду в частині
відмови в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2, то колегія суддів
погодилася з висновком суду про те, що
остання не довела в суді факт поширення
відповідачем недостовірної
інформації, у зв'язку з чим заявлений
нею позов є безпідставним.

Крім того, апеляційний суд дійшов до
висновків, що визнання недійсним
одностороннього правочину у вигляді
довіреності з підстав, визначених ст. 233
ЦК України, є неможливим, у зв'язку з чим
рішення суду першої інстанції в цій
частині позовних вимог підлягає
скасуванню з ухваленням в скасованій
частині в порядку ст. 309 ч. 1 п. 4 ЦПК
України нового рішення про відмову в
задоволенні таких позовних вимог.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку, що апеляційним
судом при розгляді справи допущено
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись ст.
328 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

ОСОБА_2 у відкритті касаційного
провадження у справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4,
приватний нотаріус Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
про визнання правочинів недійсними, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення моральної шкоди,
відмовити.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
В.М. Колодійчук