Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 серпня 2014 року Черкаський районний
суд Черкаської області у складі

головуючого судді
Морозова В.В.

при секретарі
Швидкій І.О.,

за участю:

позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 третя особа приватний
нотаріус ОСОБА_6 про визнання відмови
від спадщини недійсною, -

в с т а н о в и в:

До Черкаського районного суду
Черкаської області з позовною заявою
звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_4, в якій
просять визнати відмову від спадщини
недійсною.

В судовому засіданні позивач та
його представник заявлені позовні
вимоги підтримали повністю і просили
їх задовольнити мотивуючи свою позицію
наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачів
ОСОБА_7, після смерті якої залишилась
спадщина. Спадкоємцями 1-ої черги за
Законом є син ОСОБА_1, донька ОСОБА_4 та
вітчим ОСОБА_5 - відповідач у справі.
Спадкоємці звернулись з заявами про
прийняття спадщини і будучи в
нотаріальній конторі за порадою
нотаріуса домовитися з ОСОБА_5, що він
сплатить вартість часток, а вони
відмовляться від спадщини на його
користь погодилися на такі уми та
відмовились від належних їм часток у
спадщині. Проте відповідач
домовленість не виконав, ніяких коштів
не сплатив. Позивачі вважають, що
нотаріусом не було роз'яснено належним
чином їм про розмір їхньої частки, ат
ому вважаючи що вона є незначною вони і
відмовились від своєї частки, саме з
цих відстав просили визнати їх відмову
від спадщини недійсною.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги заперечував
повністю, оскільки вважає, що нотаріус
приймаючи заяви позивачів про відмову
від спадщини діяв виключно в межах
повноважень наданих йому законом. В
заявах про відмову від спадщини
роз'яснено всі відповідні правові
наслідки такої відмови, про що були
позивачі ознайомлені про що свідчать
їхні підписи на вказаних заявах.

Третя особа, що не заявляє самостійних
вимог - приватний нотаріус ОСОБА_6 у
судове засідання не прибула, проте на
адресу суду надала письмові
заперечення з приводу заявлених
позовних вимог та зазначила про
безпідставність звинувачень
позивачів, що їм не було належним чином
роз'яснено умови та правові наслідки
відмови від спадщини. Нотаріус
зазначала, що нею були роз'яснення всі
можливі варіанти спадкування і
позивачі у справі самі прийняли
відповідне рішення, нотаріусом не було
порушено жодних вимог законодавства.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, оцінивши їх в сукупності,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини на яких ґрунтується
позов, судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, що
підтверджується актовим записом про
смерть №21 від 29 липня 2013 року.

14 січня 2014 року на підставі заяви
ОСОБА_5 приватним нотаріусом
Черкаського районного нотаріального
округу заведено спадкову справу, що
підтверджується інформаційною
довідкою зі спадкового реєстру №38062269
від 06.08.2014 року.

Судом витребувано в приватного
нотаріуса та досліджено в судовому
засіданні копію спадкової справи
ОСОБА_7 та встановлено, що ОСОБА_5 14
січня 2014 року звернувся з заявою про
прийняття спадщини.

14 січня 2014 року до нотаріуса з заявами
звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в яких
повідомили, що відмовляються від
прийняття спадщини, після померлої
матері ОСОБА_7, на користь чоловіка
померлої - ОСОБА_5. Нотаріусом
роз'яснено, що така відмова є
безумовною та беззастережною, але може
бути відкликана протягом строку,
встановленого для її прийняття. Заяви
зареєстровані у спадковій справі за №8
та №9 від 14 січня 2014 року.

Згідно заяви ОСОБА_5 №50 від 25 лютого 2014
року, зареєстрованої у спадковому
реєстрі №55590655, останній просив видати
на його ім'я свідоцтва на право на
спадщину за законом з урахуванням
відмови від прийняття спадщини на його
користь, дітей померлої ОСОБА_1 та
ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

Частиною 2 статті 1223 ЦК України
визначено, що у разі відсутності
заповіту, визнання його недійсним,
неприйняття спадщини або відмови від
її прийняття спадкоємцями за
заповітом, а також у разі неохоплення
заповітом усієї спадщини право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець
за заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 2 статті 1268 ЦК України
визначено, що не допускається
прийняття спадщини з умовою чи із
застереженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України
спадкоємець за заповітом або за
законом може відмовитися від прийняття
спадщини протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу. Заява про відмову від
прийняття спадщини подається
нотаріусу за місцем відкриття
спадщини.

Згідно ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від
прийняття спадщини є безумовною і
беззастережною.

Приписами ч. 6 ст. 1273 ЦК України
встановлено, що відмова від прийняття
спадщини може бути відкликана протягом
строку, встановленого для її прийняття.

Згідно ч. 2 ст. 1274 ЦК України
спадкоємець за законом має право
відмовитися від прийняття спадщини на
користь будь-кого із спадкоємців за
законом незалежно від черги.

Частиною 5 ст. 1274 ЦК України визначено,
що відмова від прийняття спадщини може
бути визнана судом недійсною з підстав,
встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього
Кодексу.

Частиною 1 ст. 225 ЦК України визначено,
що правочин, який дієздатна фізична
особа вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Частиною 1 статті 229 ЦК України
встановлено, що Якщо особа, яка вчинила
правочин, помилилася щодо обставин, які
мають істотне значення, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

У відповідності до п. 25 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №7 від
30.05.2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» відмова від
прийняття спадщини на користь
інших спадкоємців допускається лише
протягом строку для прийняття
спадщини. Після закінчення цього
строку частка у спадщині не може бути
збільшена з тих підстав, що
хто-небудь зі спадкоємців
відмовляється від спадщини на користь
інших спадкоємців. У таких випадках
особа, яка прийняла спадщину, має
право розпорядитись усім або частиною
майна, отриманого в порядку
спадкування, шляхом відчуження її
іншому спадкодавцеві за договором
купівлі-продажу, дарування, міни тощо.

У разі відкликання
спадкоємцем своєї відмови від
прийняття спадщини протягом строку,
встановленого для її прийняття, він
відновлює своє право на спадкування.

Відмова спадкоємця за
заповітом від прийняття спадщини не

позбавляє його права на спадкування за
законом.

Коло осіб, на користь яких
спадкоємець може відмовитися від
прийняття спадщини, є вичерпним і за
його волевиявленням змінюватись або
доповнюватись не може. У разі коли
спадкоємець відмовився від прийняття
спадщини на користь особи, вказаної в
статті 1266 ЦК ( 435-15 ), правила про
спадкування за правом представлення
не застосовуються.

Відмова від прийняття
спадщини може бути визнана судом

недійсною з підстав, передбачених
статтями 225, 229-231, 233 ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Як вбачається з копії спадкової
справи позивачі добровільно
відмовились від спадщини на користь
відповідача у справі, своїм правом на
відкликання відмови від прийняття
спадщини, протягом встановленого
законом терміну не скористались, що
підтверджується матеріалами спадкової
справи.

З огляду на зазначені норми та
обставини справи, суд вважає, що
позивачами не наведено жодних доказів,
які б підтверджували існування
обставин, щодо визнання відмови від
прийняття спадщини недійсною,
визначених статтями 225, 229-231, 233 ЦК
України, а тому позовні вимоги не
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Керуючись ст.ст.174, 213-215 ЦПК
України суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення через суд першої
інстанції.

Повний текст рішення
виготовлений 20 серпня 2014 року.

Суддя: В. В. Морозов