Провадження № 2/711/1653/14
Справа № 711/4576/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року
Придніпровський районний суд м.
Черкаси

В складі:

головуючого - судді Колода Л.Д.

при секретарі: Бойко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання правочину недійсним,-

в с т а н
о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання
правочину недійсним. Свої позовні
вимоги мотивує тим, що 29 серпня 2013 року
укладено договір дарування квартири,
за яким ОСОБА_1 подарував та передав
ОСОБА_2 безоплатно квартиру АДРЕСА_1.
Укладаючи зазначений договір, він був
введений відповідачкою в оману щодо
дійсної природи правочину. Він є
пенсіонером за віком та непрацездатною
особою. Ст. 202, 203 СК України
встановлюють обов'язок повнолітніх
дітей утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги, а також брати
участь у додаткових витратах на
батьків, викликаних тяжкою хворобою,
інвалідністю або немічністю. Донька,
відповідач по справі, обіцяла
здійснювати догляд за ним та
утримувати його. Дана обставина може
бути підтверджена показаннями свідків.
Фактично підготовкою документів до
укладення договору займалася
відповідачка, вона ж обирала і
нотаріуса, у якого здійснюється
оформлення правочину. При підписанні
договору зміст правочину він не
зрозумів природу правочину. Він вважав,
що передає дочці квартиру в обмін на її
зобов'язання щодо його утримання та
догляду. Проте отримавши у власність
квартиру, відповідачка стала проявляти
до нього значно менше уваги. А його
потреба у догляді та утриманні
особливо зросла, коли у січні 2014 року
він отримав статус інваліда II групи.
Коли він став активно наполягати на
належному виконанні дочкою своїх
зобов'язань, вона повідомила, що нічого
не винна йому, оскільки він їй
подарував квартиру. Лише тоді йому
стало зрозуміло, що він був обманутий
дочкою.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 229 ЦК
України істотне значення має помилка
щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Його внутрішня воля
була спрямована на передачу квартири
своїй дочці в обмін на її довічне
утримання та догляд. Таким чином, якби
він був юридично обізнаним, то мав би
укласти із відповідачкою договір
довічного утримання, але через
юридичну необізнаність та довірою до
дочки, якою та зловживала, підписав
договір дарування, не розуміючи того,
що перебуваю під впливом обману.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину. Вважає, що
у випадку задоволення позову суд має
також застосувати наслідок
недійсності правочину, оскільки він
бажає повернути у свою власність
квартиру, право власності на яку він
втратив через обман відповідачки.

На підставі вищевикладеного просить
суд визнати недійсним договір
дарування квартири, укладений 29.08.2013 р.
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом Черкаського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрований в реєстрі за № 3533.
Застосувати наслідки недійсності
правочину, повернувши сторони у
попередній стан.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явився. 21.07.2014 р. звернувся до суду
з заявою про розгляд справи без його
участі, позовні вимоги підтримує
повністю та просить позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явилася. До судового
засідання 22.07.2014 р. звернулася до суду з
заявою про визнання позову.

Дослідивши письмові матеріали справи,
на підставі їх повного, всебічного та
об'єктивного дослідження, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

29 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 був укладений договір
дарування квартири посвідчений
приватним нотаріусом Черкаського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрований в реєстрі за № 3533.
Відповідно до змісту даного договору
ОСОБА_1 подарував та передав ОСОБА_2, а
остання прийняла у дар від ОСОБА_1
безоплатно квартиру АДРЕСА_1. В
позовній заяві позивач зазначає, що
укладаючи зазначений договір, він був
введений відповідачкою в оману щодо
дійсної природи правочину. Він є
пенсіонером за віком та непрацездатною
особою. Відповідно до довідки до акта
огляду МСЕК серія 10 ААБ № 340995 ОСОБА_1
визнаний інвалідом 2 групи загального
захворювання без терміново. Ст. 202, 203 СК
України встановлюють обов'язок
повнолітніх дітей утримувати батьків,
які є непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги, а також брати
участь у додаткових витратах на
батьків, викликаних тяжкою хворобою,
інвалідністю або немічністю. Факт
обману полягає в тому, що відповідач по
справі, обіцяла здійснювати догляд за
позивачем та утримувати його. Позивач в
свою чергу вважав, що передає
відповідачу квартиру в обмін на її
зобов'язання щодо його утримання та
догляду.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 229 ЦК
України істотне значення має помилка
щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 174 ЦПК
України позивач може відмовитися від
позову, а відповідач - визнати позов
протягом усього часу судового
розгляду, зробивши усну заяву. Якщо
відмову позивача від позову, визнання
позову відповідачем викладено в
адресованих суду письмових заявах, ці
заяви приєднуються до справи.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки відповідач надіслала до суду
заяву про визнання позову, визнання
позову не суперечить закону та не
порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд приходить до висновку
про доведеність позовних вимог
позивача та необхідністю задоволення
позовних вимог позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 203, 215, 216, 229, 230 ЦК України, ст. ст. 3, 10,
11, 61, 174, 209, 213-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

В и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.
Визнати недійсним договір дарування
квартири, укладений 29.08.2013 р. між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, посвідчений приватним
нотаріусом Черкаського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрований в реєстрі за № 3533.

Застосувати наслідки недійсності
правочину, повернувши сторони у
попередній стан.

Апеляційну скаргу на рішення суду
може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Черкаської області.

Головуючий: