АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Борисової О.В.,
Гаращенка Д.Р.,

при секретарі: Охневській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського
районного суду м. Києва від 26.06.2014 у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 26.06.2014 в задоволенні
заяви позивача про забезпечення позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування
майна з чужого незаконного володіння -
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, представником позивача
подано апеляційну скаргу, посилаючись
на порушення судом норм процесуального
права. Також апелянт зазначає, що судом
не була надана належна оцінка доказам,
які містяться в матеріалах справи, а
тому просить ухвалу суду першої
інстанції скасувати і постановити нову
про задоволення заяви про забезпечення
позову

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
та просив її задовольнити.

Інші особи в судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлялися у встановленому
законом порядку, причини неявки суду не
повідомили, а тому, враховуючи
положення ст. 303-1, ст. 305 ЦПК України ,
колегія суддів вважає за можливе
розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленої ухвали, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходи забезпечення
позову на будь-якій стадії процесу,
якщо невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Види забезпечення позову повинні бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами, як передбачає ч.3 ст.152 ЦПК
України.

Судом встановлено, що в червні 2014 року
представник позивача звернувся до суду
із позовом до відповідача - ОСОБА_2 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

10.06.2014 позивач подав заяву у якій просив
забезпечити позов шляхом накладення

Справа № 761/17021/14-ц № апеляційного
провадження: 22-ц-796/10042/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Піхур
О.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Соколова В.В. арешту на
квартиру під АДРЕСА_1 та заборонити
відповідачу та іншим особам вчиняти
будь-які дії, спрямовані на відчуження
цієї квартири.

Відмовляючи у задоволенні заяви про
забезпечення позову, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив із
того, що представником позивача не
підтверджена необхідність
забезпечення позову, та не надано
належних доказів, що квартира належить
відповідачу, а також що невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Колегія суддів вважає, що висновки
суду першої інстанції зроблені на
підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих доказів та в
повній мірі відповідають вимогам
чинного законодавства.

Забезпечення позову - це сукупність
процесуальних дій, які гарантують
виконання рішення суду в разі
задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи після
відкриття провадження у ній (за
винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст.
151 ЦПК України), якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Пленум Верховного Суду України в п.4
постанови «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 р.
роз'яснив, що, розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулась з такою заявою,
позовним вимогам. При встановленні
зазначеної відповідності слід
врахувати, що вжиті заходи не повинні
перешкоджати господарській діяльності
юридичної особи. Вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 153 ЦПК України позов
забезпечується накладенням арешту на
майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб. Тобто необхідною
умовою застосування такого заходу
забезпечення позову, як накладення
арешту на майно є його належність
відповідачеві.

Оскільки на момент постановлення
оскаржуваної ухвали були відсутні дані
про власника квартири, то застосування
заходів забезпечення позову
суперечило б вимогам п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК
України.

А тому враховуючи вищевикладене,
колегія суддів вважає, що наведенні
апелянтом доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції і не дають підстав вважати,
що судом допущені порушення
процесуального права, які привели, або
могли призвести до неправильного
вирішення питання.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що ухвала суду постановлена з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для її
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 26.06.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та в касаційному
порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: