Справа № 462/9591/13
Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/3862/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 44
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючої - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П., Курій Н.М.

при секретарі Данилик І.І.,

за участю представника позивача
ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,
представника відповідача
ОСОБА_3-ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_5 на рішення
Залізничного районного суду міста
Львова від 02 квітня 2014 року по справі за
позовом Приватного акціонерного
товариства /ПАТ/ "Львівський
локомотиворемонтний завод" до ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, третя особа: Орган опіки і
піклування Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
про виселення та стягнення шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Залізничного районного суду
міста Львова від 02 квітня 2014 року позов
Приватного акціонерного товариства
/ПАТ/ "Львівський локомотиворемонтний
завод" задоволено. Виселено ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14 із квартири АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_12 на користь
Приватного акціонерного товариства
/ПАТ/"Львівський локомотиворемонтний
завод" 11442, 42 грн. майнової шкоди та
порівну 458, 80 грн. судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному
порядку оскаржили ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_5. Вважають, що
оскаржуване рішення було ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, оскільки, суд
неповно з"ясував обставини, що мають
значення для справи, крім того,
висновки суду не відповідають
обставинам справи. Суд не сприяв
повному, об"єктивному та
неупередженому розгляду, що призвело
до ухвалення судом незаконного та
необгрунтованого рішення. Апелянти
звертають увагу, що вселення в будинок,
квартиру без ордера, але з відома
органів, які винесли рішення про
надання житлового приміщення, чи з
дозволу відповідних посадових осіб, не
повинен вважатися самоправним.
Апелянти просять рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 02.04.2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
в позові відмовити повністю, також
просять зобов"язати ПАТ "Львівський
локомотиворемонтний завод" видати
сім"ї ОСОБА_4 ордер на квартиру АДРЕСА_1

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Як вбачається з листа
Міністерства інфраструктури України
від 29.07.2013 року, що згідно із Єдиним
реєстром об"єктів державної власності
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є
державною власністю і перебуває на
балансі ПАТ "Львівський
локомотиворемонтний завод"

З довідки з місця проживання від
19.09.2013 року вбачається, що у квартирі
АДРЕСА_2 наймачем якої є ОСОБА_4,
зареєстровані ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13
та ОСОБА_14 Квартира складається із 2-х
кімнат житловою площею 32, 3 кв.м.,
загальна площа квартири становить 51, 1
кв.м.

Із довідки з місця проживання від
03.06.2013 року вбачається, що у квартирі
АДРЕСА_3, яка на праві власності
належить ОСОБА_3, зареєстровані ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_8,
ОСОБА_10 Квартира складається із 6-ти
кімнат житловою площею 126, 9 кв.м.,
загальна площа квартири становить 227, 3
кв.м.

Також судом встановлено, що
відповідачі без відповідної на те
правової підстави вселились у квартиру
АДРЕСА_1 і звільнити її відмовляються,
що ствердили обидві сторони у судовому
засіданні. 03.04.2013 року конференцією
трудового колективу ПАТ "Львівський
локомотиворемонтний завод" вирішено
зобов"язати ОСОБА_4 та членів його сім"ї
звільнити самовільно зайняту квартиру,
що стверджується протоколом від 03.04.2013
року. З попередження від 11.06.2013 року
вбачається, що відповідачів
повідомлено про необхідність
звільнити спірне приміщення у місячний
строк, однак відповідачі в
добровільному порядку не звільнили
спірне житлове приміщення.

Наказом Департаменту житлового
господарства та інфраструктури №271 від
11.06.2008 року надано статус житлового
гуртожитку на АДРЕСА_1 Рекомндовано
Залізничній районній адміністрації
Львівської міської Ради укласти
договори житлового найму з мешканцями,
які проживають та зареєстровані в
будинку АДРЕСА_1

З пояснень даних апелянтом в
судовому засіданні встановлено, що
відповідачі вселилися в квартиру
АДРЕСА_1 на підставі укладеного
договору з училищем. Договір найму
даного приміщення укладався з ОСОБА_4 в
2005, 2006, 2007, 2008 роках з ПТУ №1 та з ПАТ
"Львівський локомотиворемонтний
завод". В даному приміщенні сторони
проживають з 2005 року після укладення
договору на тимчасове проживання в
гуртожитку, а також в подальшому актів
обстеження даного приміщення.

В період з 2008 року по 2011 рік ПАТ
"Львівський локомотиворемонтний завод"
здійснював нарахування за отримані
житлово-комунальні послуги.

Згідно з вимогами ст.9 ЖК України,
ніхто не може бути виселений із
займаного житлового приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку передбачених законом.

Статтею 58 ЖК України передбачено, що на
підставі рішення про надання жилого
приміщення в будинку державного або
громадського житлового фонду
виконавчий комітет районної, міської,
районної в місті, селищі, сільської
Ради народних депутатів видає
громадянинові ордер, який є єдиною
підставою для вселення в надане жиле
приміщення. Ордер може бути видано на
вільне жиле приміщення. Форма ордера
встановлюється Радою Міністрів
Української РСР.

Відповідно до ст. 61 ЖК України
користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення. Договір найму жилого
приміщення в будинках державного і
громадського житлового фонду
укладається в письмовій формі на
підставі ордера на жиле приміщення між
наймодавцем-житлово-експлуатаційною
організацією (а у разі її відсутності -
відповідним підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім"я якого видано
ордер.

Частино 3 ст. 116 ЖК України передбачено,
що осіб які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Ордеру на вселення в дане спірне
приміщення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не було
надано, оскільки це приміщення на
момент його зайняття перебувало в
статусі нежитлового приміщення. З
пояснень представника ОСОБА_3
встановлено договори на тимчасове
проживання в гуртожитку з ними
укладалися лише з 2005 року по 2008 рік.
Після зміни власника будинку та
балансоутримувача - ПАТ "Львівський
локомотиворемонтний завод та його
статусу з 2009 року по 2013 року жодних
договорів про надання приміщення в
тимчасове користування з сім"єю ОСОБА_4
не укладалося. Статус приміщення - блок
НОМЕР_1 з нежитлового на житлове
змінено не було.

З урахуванням вищенаведеного, суд
першої інстанції підставно виселено
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_15,
ОСОБА_13, ОСОБА_14 в порядку вимог ст.116 ч.3
ЖК України із квартири (блоку)НОМЕР_1,
оскільки відповідачі ордеру на дане
приміщення не мають, з 2009 року з
відповідачами договір найму даного
приміщення не укладалося і права на
користування даним приміщенням,
останні не мають, окрім цього всі
відповідачі забезпечені житлом.

Матеріалами справи встановлено, а
відповідачі по справі в суді першої
інстанції, а також в суді апеляційної
інстанції не заперечили той факт, що
ними в період з 2008 року по листопад 2011
рік не сплачувались кошти за фактично
отримані житлово-комунальні послуги у
вказаному житловому приміщенні.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

У відповідності до ст.257 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається з листа ВАТ
"Львівський локомотиворемонтний завод
від 02.11.2010 року №3573, адресованого
ОСОБА_4 заборгованість за проживання та
оплату комунальних послуг за
приміщення НОМЕР_1 за період з 2008 по 2010
р.р. становить 11 тис. 30 грн., а з позовом
Приватне акціонерне товариство /ПАТ/
"Львівський локомотиворемонтний завод"
з вимогою стягнути солідарно майнову
шкоду з повнолітніх членів сім"ї
звернувся в грудні 2013 року, тобто з
пропуском строку позовної давності, а
відтак рішення Залізничного районного
суду міста Львова від 02 квітня 2014 року в
частині солідарного стягнення з
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_13,
ОСОБА_12 на користь Приватного
акціонерного товариства /ПАТ/
"Львівський локомотиворемонтний завод"
11 442 грн. 42 коп. та судових витрат
порівно в розмірі 458 грн. 80 коп. підлягає
скасуванню з ухвалення в цій частині
нового рішення про відмову у
задоволенні вказаних вимог за спливом
строку на звернення до суду. Також з
відповідачів, а саме ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_12 слід
стягнути на користь Приватного
акціонерного товариства /ПАТ/
"Львівський локомотиворемонтний завод"
по 19 грн. 12 коп. з кожного судові витрати
по справі.

За таких обставин, колегія суддів
вважає за необхідне, апеляційну скаргу
ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_5
задовольнити частково, рішення
Залізничного районного суду міста
Львова від 02 квітня 2014 року в частині
стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_12 на
користь Приватного акціонерного
товариства /ПАТ/ "Львівський
локомотиворемонтний завод" 11 442 грн. 42
коп. майнової шкоди та судових витрат
порівно в розмірі 458 грн. 80 коп.
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення яким відмовити у
задоволенні вищевказаних позовних
вимог за спливом строку на звернення до
суду. Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_12 на користь
Приватного акціонерного товариства
/ПАТ/"Львівський локомотиворемонтний
завод" по 19 грн. 12 коп. судових витрат з
кожного.

В решті рішення Залізничного районного
суду міста Львова від 02 квітня 2014 року
необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_5 - задовольнити
частково.

Рішення Залізничного районного суду
міста Львова від 02 квітня 2014 року - в
частині стягнення солідарно з ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_12
на користь Приватного акціонерного
товариства /ПАТ/ "Львівський
локомотиворемонтний завод" 11 442 грн. 42
коп. майнової шкоди та судових витрат
порівно в розмірі 458 грн. 80 коп.
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення яким відмовити у даних
позовних вимогах за спливом строку на
звернення до суду.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_12 на користь
Приватного акціонерного товариства
/ПАТ/ "Львівський локомотиворемонтний
завод" по 19 грн. 12 коп. судових витрат з
кожного.

В решті рішення Залізничного районного
суду міста Львова від 02 квітня 2014 року
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
О.Я. Мельничук

Судді:
Н.П. Крайник

Н.М. Курій