УХВАЛА

іменем україни

23 липня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 26 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від
12 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 3 листопада 2009 року на території
промислової бази ТОВ
«Українські хімічні технології»,
розташованої у смт Новомиколаївка
(ж/д станція Верхньодніпровськ)
Дніпропетровської області, ОСОБА_4
керуючи автомобілем КРАЗ НОМЕР_2, зажав
його між його стоячим автомобілем
TOYOTA Sequoia та автомобілем КРАЗ НОМЕР_2
і протягнув близько 50
метрів, унаслідок чого він отримав
тілесні ушкодження і звертався за
медичною допомогою до колективного
підприємства «Дніпродзержинська
міська лікарня швидкої допомоги», а
його автомобіль TOYOTA Sequoia, державний
номерний знак НОМЕР_1 отримав механічні
пошкодження. На прохання відповідача,
який працює водієм і ця робота є єдиним
джерелом його прибутків, працівників
дорожньої автоінспекції вони не
викликали. У рахунок відшкодування
майнової шкоди відповідач сплатив йому
300 грн та пообіцяв відшкодувати решту
витрат на відновлення пошкодженого
його автомобіля. У пошкодженому
автомобілі він змушений був замінити
на нові: переднє ліве крило, передні та
задні ліві двері, провести рихтування
стійки двері та покрасити
відремонтовану ліву частину
автомобіля і за виконання указаних
робіт він сплатив фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_5 26 242 грн.

Ураховуючи викладене, позивач
просив суд стягнути з відповідача на
його користь 25 942 грн завданої майнової
шкоди, 3 тис. грн на відшкодування
моральної шкоди, 2 тис. грн. витрат на
правову допомогу та судові витрати.

Рішенням Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 26 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12 травня
2014 року, у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що позивачем не надано
належних доказів неправомірних дій
відповідача щодо зазначеної пригоди,
причинного зв'язку між шкодою і
протиправними діями відповідача, а
також матеріали справи не містять
доказів володіння позивачем указаним
пошкодженим автомобілем на законних
підставах.

Проте повністю погодитись із такими
висновками судів не можна, оскільки до
них суди дійшли з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення не
відповідають.

Судом установлено, що 3 листопада 2009
року на території промислової бази
ТОВ «Українські хімічні
технології», розташованої у смт
Новомиколаївка (ж/д станція
Верхньодніпровськ) Дніпропетровської
області, ОСОБА_4 керуючи автомобілем
КРАЗ НОМЕР_2, зажав його між його
стоячим автомобілем TOYOTA Sequoia
та автомобілем КРАЗ НОМЕР_2 і протягнув
його близько 50 метрів,
унаслідок чого він отримав тілесні
ушкодження і звертався за медичною
допомогою до колективного
підприємства «Дніпродзержинська
міська лікарня швидкої допомоги», а
автомобіль TOYOTA Sequoia, державний номерний
знак НОМЕР_1 отримав механічні
пошкодження. Працівників дорожньої
автоінспекції вони не викликали. У
рахунок відшкодування майнової шкоди
ОСОБА_4 сплатив ОСОБА_3 300 грн та
пообіцяв відшкодувати решту витрат на
відновлення пошкодженого автомобіля. У
пошкодженому автомобілі
ОСОБА_3 замінив на нові: переднє ліве
крило, передні та задні ліві двері,
провів рихтування стійки двері,
покрасив відремонтовану ліву частину
автомобіля та за виконання указаних
робіт сплатив фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_5 26 242 грн.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове майно,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК
України).

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України
особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Таким чином, закон містить указівку на
перерозподіл обов'язку доказування та
зобов'язує саме відповідача довести, що
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, була спричинена внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого. Разом з тим шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки, завжди
є неправомірною та передбачає безвинну
відповідальність власника такого
джерела.

Незалежно від вини фізичної особи
відшкодовується завдана нею і моральна
шкода, у тому числі ушкодженням
здоров'я внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК
України)

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3
посилався на те, що ОСОБА_4
здійснив наїзд на нього та на
автомобіль TOYOTA Sequoia, належний на праві
власності його батькові ОСОБА_6, у
присутності свідків, відповідач визнав
свою вину та завдання шкоди, частково
відшкодував йому завдану шкоду у
розмірі 300 грн, що підтвердив у свої
запереченнях на позов, які містяться у
матеріалах справи, заявляв клопотання
про виклик свідків та указував на те, що
по факту пошкодження транспортного
засобу відповідачем, він звертався до
Верхньодніпровського районного
відділу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Дніпропетровській області, а в
обґрунтування отримання ним ушкоджень
у вигляді забиття лівої частини
грудної клітини, забиття лівого
передпліччя саме 3 листопада 2009 року,
надав довідку та лист колективного
підприємства «Дніпродзержинська
міська лікарня швидкої допомоги» від 18
лютого 2013 року № 88, та надав докази
оплати ним вартості відновлювального
ремонту автомобіля.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315
ЦПК України суди на зазначені
положення закону та обставини справи
належної уваги не звернули; доводів
сторін у достатньому обсязі не
перевірили; не встановили фактичні
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи, механізм
скоєння наїзду на автомобіль позивача,
які свідчили б, що шкода позивачу була
завдана внаслідок непереборної сили
або умислу ОСОБА_3, судами не
встановлено.

Суди у порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК
України відмовили у виклику свідків,
які б могли підтвердити обставини ДТП.

Крім того, оцінивши надані
позивачем докази, суди відмовили йому в
позові, не звернули уваги на те, що
відповідач в судове засідання не
з'являвся, доказів відсутності своєї
вини не доводив, що є його обов'язком.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, характер
правовідносин, що виник між сторонами,
та правова норма, яка підлягає до
застосування для їх вирішення судами
не встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 26 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 12 травня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко