Справа № 135/484/14-ц
Провадження у справі № 2/135/200/14
У Х В А Л А

про передачу справи на розгляд іншому
суду

04.07.2014
Ладижинський міський суд

Вінницької області

у складі: головуючого судді Волошиної
Т.В.,

за участі секретаря судового засідання
Масняк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ладижині Вінницької
області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
даним позовом, в якому просить суд на
підставі ст. 23 ЦК України стягнути з
відповідача ОСОБА_2 на свою користь 5000
грн. моральної шкоди.

12 травня 2014 року ухвалою
Ладижинського міського суду
Вінницької області відкрито
провадження у даній справі.

Розгляд справи по суті не проводився,
після відкриття провадження у справі
розгляд справи відкладався через
неявку відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 109 ЦПК України
позови до фізичної особи
пред'являються в суд за зареєстрованим
у встановленому законом порядку місцем
її проживання або за зареєстрованим у
встановленому законом порядку місцем
її перебування.

З доповнень до позовної заяви від 28
травня 2014 року вбачається, що місце
реєстрації проживання або
перебування відповідача невідоме, в
позові зазначена адреса постійного
місця роботи відповідача ОСОБА_2, - м.
Дніпропетровськ, вул. Електрична,1а.

Частиною 9 ст.110 ЦПК України, визначено
підсудність справ за вибором позивача,
де зазначено, що позови до
відповідача, місце реєстрації
проживання або перебування
якого невідоме, пред'являються
за

місцезнаходженням майна
відповідача чи за останнім
відомим зареєстрованим його місцем
проживання або перебування чи
постійного його заняття (роботи).

Відповідно до ч. 4 ст. 110 ЦПК України
позови, пов'язані з відшкодуванням
шкоди, завданої особі незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду, можуть пред'являтися також за
зареєстрованим місцем проживання чи
перебування позивача.

Порядок відшкодування шкоди, завданої
особі незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду врегульовано ст. 1176 ЦК
України.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 1176 ЦК України
шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду. Право на відшкодування шкоди,
завданої фізичній особі незаконними
діями органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду, виникає у випадках,
передбачених законом.

Таким Законом є Закон України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» від 01.12.1994 року
№267/94-ВР.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду» шкода,
завдана громадянинові внаслідок: 1)
незаконного засудження, незаконного
притягнення як обвинуваченого,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
розслідування чи судового розгляду
кримінальної справи обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян; 2)
незаконного застосування
адміністративного арешту чи виправних
робіт, незаконної конфіскації майна,
незаконного накладення штрафу; 3)
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів,
передбачених законами України «Про
оперативно-розшукову діяльність»,
«;Про організаційно-правові основи
боротьби з організованою злочинністю»
та іншими актами законодавства, -
відшкодовується у повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадках: 1)
постановлення виправдувального вироку
суду;
1-1) встановлення в обвинувальному
вироку суду чи іншому рішенні суду
(крім ухвали чи постанови суду чи
іншому рішенні суду про повернення
справи на додаткове розслідування чи
новий судовий розгляд) факту
незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
чи порушують права та свободи громадян,
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів; 2)
закриття кримінальної справи за
відсутністю події злочину, відсутністю
у діянні складу злочину або
недоведеністю участі обвинуваченого у
вчиненні злочину ; 3) відмови в
порушенні кримінальної справи; 4)
закриття справи про адміністративне
правопорушення.

Аналізуючи вказані вище норми закону
можна дійти висновку, що під
альтернативну підсудність,
передбачену ч.4 ст. 110 ЦПК України,
підпадають позови осіб про
відшкодування шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суду, які пред'явлені з
підстав передбачених ч.ч.1, 2 ст. 1176 ЦК
України та ст. 1 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду».

Згідно ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
внаслідок іншої незаконної дії або
бездіяльності чи незаконного рішення
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
органу досудового розслідування,
прокуратури або суду, відшкодовується
на загальних підставах.

Як вбачається із позовної заяви
постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 21 травня 2010
року позовні вимоги ОСОБА_1 до
заступника голови апеляційного суду
Дніпропетровської області ОСОБА_2 про
визнання дій незаконними, зобов'язання
вчинити певні дії та відшкодування
моральної та матеріальної шкоди
задоволено частково; визнано дії
заступника голови апеляційного суду
Дніпропетровської області ОСОБА_2
протиправними та зобов'язано вчинити
певні дії, в решті позовних вимог
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
суду від 28 квітня 2011 року скасовано
рішення суду першої інстанції та
прийнято нове, яким в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 18 квітня 2013 року касаційну
скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову
Київського апеляційного суду від 28
квітня 2011 року скасовано, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 21 травня 2010
року залишено в силі.

На обґрунтування позову ОСОБА_1
зазначено, що характер порушення прав і
свобод позивача полягає у тому, що
відповідач ОСОБА_2 на даний час не
виконав рішення Вищого
адміністративного суду України від 18
квітня 2013 року в повній мірі та до цього
часу і не надіслав позивачу по місцю
його утримання (Ладижинська виправна
колонія № 39) копій документів із
матеріалів кримінальної справи № 53059049
по вироку апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 лютого
2006 року, що і являється предметом
даного позову.

Тобто, даний позов ОСОБА_1 пред'явлено у
зв'язку з незаконними діями заступника
голови апеляційного суду
Дніпропетровської області ОСОБА_2 (саме
його зазначено відповідачем у позовній
заяві), які не входять до переліку
визначеному ч.ч.1, 2 ст. 1176 ЦК України
та ст. 1 Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду», а тому враховуючи,
що місце реєстрації проживання або
перебування відповідача невідоме,
такий позов пред'являється за останнім
відомим місцем постійного його заняття
(роботи), ч. 9 ст. 110 ЦПК України.

П. 2 ч.1 ст. 116 ЦПК України визначає, що суд
передає справу на розгляд іншому суду,
якщо після відкриття провадження у
справі і до початку судового розгляду
виявилось, що заяву було прийнято з
порушенням правил підсудності.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 109, 113, 116 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Направити цивільну справу позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
моральної шкоди за підсудністю до
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська / 49112, м.
Дніпропетровськ, вул. Електрична,1а /.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Вінницької області
протягом п'яти днів з дня її
проголошення через Ладижинський
міський суд Вінницької області шляхом
подачі апеляційної скарги.

У разі, якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя