Ухвала

іменем україни

23 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Колодійчука
В.М.,

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,

Писаної Т.О., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Київенерго» про захист прав
споживача, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Київенерго» на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 05 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 03 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаним позовом та просив
зобов'язати Публічне акціонерне
товариство «Київенерго» (далі - ПАТ
«Київенерго») скасувати
заборгованість за електричну енергію в
сумі 244 261,19 грн, нараховану на підставі
рішення відповідача, оформленого
протоколом від 28 березня 2013 року,
зобов'язати ПАТ «Київенерго»
скасувати акт про порушення,
посилаючись на те, що його притягнуто
до відповідальності за споживання
електричною енергією, яка ним не
споживалася.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 05 грудня 2013 року, яке
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду м. Києва від 03 березня 2014 року,
позов задоволено, скасовано акт ПАТ
«Київенерго» про порушення від 14
лютого 2013 року; скасовано рішення
комісії ПАТ «Київенерго» з
розгляду актів порушень Правил
користування електричною енергією та
умов договорів постачання електричної
енергії і нарахувань за ними, що
викладене у протоколі від 28 березня 2013
року № 669.

У касаційній скарзі представник ПАТ
«Київенерго» просить скасувати
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 05 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 03
березня 2014 року, ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 14 лютого 2013 року
працівниками ПАТ «Київенерго»
було складено акт про порушення, згідно
з яким було оглянуто побутово-офісний
будинок на вул. Фролівській, 1-а у м.
Києві та виявлено самовільне
підключення струмоприймачів до
електричної мережі
енергопостачальника з метою
безоблікового споживання електричної
енергії.

Рішенням комісії ПАТ «Київенерго» з
розгляду актів порушень Правил
користування електричною енергією для
населення, затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України від 26 липня
1999 року № 1357 (далі - Правила), і
нарахування за ними, що викладене у
протоколі від 28 березня 2013 року,
до ОСОБА_3 була застосована санкція за
порушення Правил у вигляді нарахування
оплати згідно з п. 2 Методики визначення
обсягу та вартості електроенергії, не
облікованої внаслідок порушення
Правил.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився суд апеляційної
інстанції, задовольняючи позовні
вимоги, виходив з того, що договір про
постачання електричної енергії є
основним документом, який регулює
відносини між постачальником
електричної енергії і споживачем та
визначає зміст правових відносин, прав
та обов'язків сторін. Споживання
електричної енергії без договору не
допускається, а в матеріалах справи
відсутні договір про постачання
електричної енергії та дані про те, що
саме ОСОБА_3 є власником нежитлових
приміщень, розташованих на першому
поверсі будинку АДРЕСА_1, або що саме
вказана особа використовує дані
приміщення.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
можна, виходячи з наступного.

Відносини з приводу постачання
фізичним особам електричної енергії
регулюються ст. 714 ЦК України, ст. ст. 24-27
Закону України «Про
електроенергетику», Правилами та
Методикою визначення обсягу та
вартості електричної енергії, не
облікованої внаслідок порушення
споживачами правил користування
електричною енергією (далі - Методика),
затвердженою постановою Національної
комісії регулювання електроенергетики
України від 22 листопада 1999 року № 1416.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про
електроенергетику» споживання енергії
можливе лише на підставі договору з
енергопостачальником. Споживач
енергії несе відповідальність за
порушення умов договору з
енергопостачальником та Правил згідно
із законодавством України.

У разі виявлення представником
енергопостачальника порушення
споживачем Правил, у тому числі фактів
розкрадання електричної енергії,
складається акт, який підписується
представником енергопостачальника та
споживачем. Один примірник акта
вручається споживачу, другий -
залишається в енергопостачальника.
Споживач має право внести до акта свої
зауваження. У разі відмови споживача
від підпису в акті робиться позначка
про відмову. Акт вважається дійсним,
якщо його підписали три представники
енергопостачальника (п. 53 Правил).

Складені ПАТ «Київенерго» акт про
порушення від 14 лютого 2013 року та
рішення засідання комісії ПАТ
«Київенерго» з розгляду актів порушень
Правил та умов договорів постачання
електричної енергії і нарахувань за
ними, що викладене у протоколі № 669 від
28 березня 2013 року, є фіксацією
порушення, яке було виявлено під час
проведення постачальником енергії
перевірки дотримання Правил, а
протоколом засідання комісії
визначено розмір збитків за порушення,
які виявлені та зафіксовані у
зазначеному акті.

При цьому зазначені акт та протокол не
встановлюють для позивача обов'язків, а
мають рекомендаційний характер щодо
сплати нарахованих збитків, тобто є
претензією, у випадку незадоволення
якої ПАТ «Київенерго» матиме право на
загальних підставах звернутися до суду
із позовом про стягнення
заборгованості.

Так, з урахуванням положень статей 15, 16
ЦК України не є належним способом
захисту судом цивільних прав та
інтересів особи пред'явлення позову
про визнання акта про порушення Правил
недійсним, зокрема і у справах про
стягнення збитків, завданих
позаобліковим споживанням електричної
енергії. Зазначений акт є лише
фіксацією порушення, що було виявлено
під час проведення постачальником
енергії перевірки дотримання
зазначених вище Правил. Згідно зі ст. 57
ЦПК України такий акт є лише доказом,
який у разі виникнення спору повинен
оцінюватися судом відповідно до вимог
ст. 212 ЦПК України.

Указаний висновок викладений у
постанові Верховного Суду України від
06 червня 2011 року у справі № 6-4цс11 і
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Отже, акти і протоколи можуть бути
надані як докази, які повинні
оцінюватися судом відповідно до вимог
статті 212 ЦПК України.

Згідно з вимогами ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи
без змін рішення суду першої інстанції,
на зазначені обставини не звернув
уваги, не встановив фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, а тому судове рішення
не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03
березня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.М.
Колодійчук

Судді:

В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

Т.О. Писана

І.М. Фаловська