Справа № 192/619/14
Провадження № 2/192/300/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 серпня 2014 року Солонянський районний
суд Дніпропетровської області в
головуючої - судді Омелюх
при секретарі - Савчуковій
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у смт.Солоне
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
комунального підприємства
«Солонянський сільський комунсервіс
Солонянської районної ради
Дніпропетровської області» про
стягнення заробітної плати, середнього
заробітку за період затримки виплати
Позивач з врахуванням уточнень від 03
червня 2014 року звернувся до суду з
позовом до відповідача про стягнення
заробітної плати, середнього заробітку
за період затримки виплати
На обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що в період з 02
березня 2012 року вона працювала у КП
"Солонянський сільський комунсервіс
Солонянської районної ради
Дніпропетровської області" на посаді
головного бухгалтера, звідки була
звільнена 13 лютого 2013 року за згодою
сторін, але при звільнені їй не було
виплачено заробітну плату за період
жовтень-грудень 2012 року та січень-лютий
2013 року в загальній сумі 13 579 гривень 02
копійки, в зв'язку з чим змушена
звернутися з даним позовом до суду,
оскільки і на період подачі позову
наявна на день звільнення
заборгованість по заробітній платі та
розрахункові їй виплачені так і не
були. Вважає з посиланням на ч.1 ст.117
КЗпП України, що оскільки відповідач
затримав виплату нарахованої їй
заробітної плати, то за весь цей період
затримки виплати розрахункових з 14
лютого 2013 року по 28 лютого 2014 року
відповідач зобов'язаний сплатити їй
середній заробіток в загальному
розмірі 52 596 гривень 83 копійки із
розрахунку середньомісячної
заробітної плати 2 715 гривень 80 копійок
та середньоденної заробітної плати 90
Позивач в судовому засіданні
підтримала позовні вимоги в повному
обсязі та просила їх задовольнити, при
цьому пояснила, що в період робити
позивача відповідач не виплачував їй
нараховану заробітну плату з жовтня 2012
року по 14 лютого 2013 року, тобто по день
її звільнення, при цьому не здійснив
виплати заборгованості по заробітній
платі і розрахункових і в день
звільнення, не дивлячись на те, що вона
в цей день була на роботі. Після
звільнення вона неодноразово
зверталася як до керівництва КП
"Солонянський сільський комунсервіс
Солонянської районної ради
Дніпропетровської області", так і до
його засновника - Солонянського
районної ради, керівництво якої
заставило їх подати заяву про
звільнення, з питання виплати
заробітної плати, при цьому всі
обіцяли, але заробітної плати не
виплатили. Спору щодо розміру
заробітної плати не має. Їй як
головному бухгалтеру підприємства
відомо, що у юридичної особи були
фінансові труднощі з наявністю коштів
для виплати заробітної плати.
Відповідач КП "Солонянський сільський
комунсервіс Солонянської районної
ради Дніпропетровської області", який
про день та час розгляду справи
повідомлений належним чином шляхом
направлення судової повістки
створеній рішенням Солонянської
районної ради Дніпропетровської
області ліквідаційній комісії (а.с.36,43),
в судове засідання не з'явився, про
причини неявки представника суд не
повідомив, як не подав і заперечень
проти позову та доказів, що їх
обґрунтовують, в зв'язку з чим за згодою
позивача суд ухвалив розглядати справу
у відсутність відповідача в порядку
заочного провадження по наявним у
справі доказах.
Суд, вислухавши пояснення позивача,
дослідивши докази, що маються у справі,
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, при
цьому доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях, а кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
чи заперечень, крім випадків
встановлених цим законом.
Згідно ст.94 КЗпП України заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
Відповідно до ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
Судом встановлено, що згідно наказу №2к
від 02 березня 2012 року ОСОБА_1 була
прийнята на роботу до КП "Солонянський
сільський комунсервіс Солонянської
районної ради Дніпропетровської
області" на посаду головного
бухгалтера (а.с.10), а наказом №14к від 13
лютого 2013 року звільнена із займаної
посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України
за згодою сторін (а.с.10,49-51).
З дослідженого в судовому засіданні
кримінального провадження № 192/2287/13-к
відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 175 КК України
(а.с.44-53) вбачається, що відповідно до
довідки головного бухгалтера КП
"Солонянський сільський комунсервіс
Солонянської районної ради
Дніпропетровської області", яка
міститься в матеріалах кримінального
провадження, заборгованість КП
"Солонянський сільський комунсервіс
Солонянської районної ради
Дніпропетровської області" по
заробітній платі перед ОСОБА_1 за
період з жовтня 2012 року по лютий 2013 року
включно дорівнює 13 579 гривень 02
копійки, в тому числі у 2012 році за
жовтень - 865 гривень 85 копійок, за
листопад - 2 531 гривня 95 копійок, за
грудень - 2 531 гривня 95 копійок; а у 2013
році: за січень - 2 531 гривня 95 копійок, за
лютий - 5 117 гривень 32 копійки (а.с.45).
Рішенням Солонянської районної ради
Дніпропетровської області від 07 серпня
2013 року № 167-26/VІ "Про ліквідацію
комунальних підприємств, що належать
до спільної власності територіальних
громад сіл, селищ району" вирішено
припинити діяльність КП "Солонянський
сільський комунсервіс Солонянської
районної ради Дніпропетровської
області" та утворено склад
ліквідаційної комісії (а.с.54-55).

Згідно ст.233 КЗпП України працівник
може звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

У разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Крім того, як зазначив в своєму рішенні
Конституційний Суду України від 15
жовтня 2013 року справі № 1-13/2013 "за
конституційним зверненням громадянки
ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення
положень частини другої статті 233
Кодексу законів про працю України,
статей 1, 12 Закону України "Про оплату
праці" - в аспекті конституційного
звернення положення частини другої
статті 233 Кодексу законів про працю
України у системному зв'язку з
положеннями статей 1, 12 Закону України
"Про оплату праці" від 24 березня 1995 року
N 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти
так, що у разі порушення роботодавцем
законодавства про оплату праці не
обмежується будь-яким строком
звернення працівника до суду з позовом
про стягнення заробітної плати, яка
йому належить, тобто усіх виплат, на які
працівник має право згідно з умовами
трудового договору і відповідно до
державних гарантій, встановлених
законодавством, зокрема й за час
простою, який мав місце не з вини
працівника, незалежно від того, чи було
здійснене роботодавцем нарахування
таких виплат.

Таким, чином, оскільки в судовому
засіданні достовірно встановлено, що
ОСОБА_1 до теперішнього часу заробітна
плата, щодо розміру якої спір між
сторонами відсутній, в тому числі
розрахункові, нарахована, але ні в день
звільнення, ні до дня розгляду справи
судом виплачена не була, то позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню.

Що стосується вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
по день фактичного розрахунку, то в цій
частині вимоги підлягають частковому
задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до положень ч.1 ст.117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені у ст.116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір, підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові середній заробіток за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Верховний Суд України у постанові від 3
липня 2013 року у справі №6-64 цс 13,
предметом якої був спір про стягнення
заборгованості з заробітної плати та
середнього заробітку за час затримки
розрахункових при звільненні зазначив,
що відсутність
фінансово-господарської діяльності
або коштів у роботодавця не виключає
його вини в невиплаті належних
звільненому працівникові коштів та не
звільняє роботодавця від
відповідальності, передбаченої ст.117
КЗпП України.

Згідно рішення Конституційного Суду
України від 22 лютого 2012 року справі №
1-5/2012 "за конституційним зверненням
громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного
тлумачення положень статті 233 Кодексу
законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 117,
2371 цього кодексу" - в аспекті
конституційного звернення положення
частини першої статті 233 Кодексу
законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 116,
117, 2371 цього кодексу слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем не пропущено строк
звернення до суду з позовом про
стягнення середнього місячного
заробітку за час затримки розрахунку,
який розраховується відповідно до
Порядку обчислення середньої
заробітної плати затвердженого
Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №
100, згідно якого судом враховується для
здійснення розрахунку
середньомісячної заробітної плати за
період затримки виплати розрахункових
розмір заробітної плати за останні
повні два місяці до звільнення, тобто
за грудень 2012 року - 2 531 гривня 95
копійок та січень 2013 року - 2531 гривня 95
копійок (а.с.29), в зв'язку з чим її
середньомісячна заробітна плата
становить - 2531 гривня 95 копійок, а не 2715
гривень 80 копійок, як зазначено в
позовній заяві (а.с.28).

В той же час, суд приходить до висновку,
що середньомісячну заробітну плату
необхідно стягнути за період з 14 лютого
2013 року по день розгляду справи судом,
оскільки розрахункові позивачеві так і
не були виплачені відповідачем і в
процесі розгляду даної справи судом,
тобто фактично за 16 місяців, в зв'язку з
чим з відповідача на користь позивача
необхідно стягнути середній заробіток
за весь час затримки виплати
розрахункових, щодо розміру яких спір
між сторонами відсутній, в сумі 45 575
гривень 10 копійок (2 531,95х18), а в
задоволені іншої частини позову про
стягнення і середнього заробітку за
весь цей же період затримки виплати
розрахункових необхідно відмовити,
оскільки позивачем заявлено позов в
цій частині про подвійне стягнення.

В зв'язку з частковим задоволенням
позову відповідно до вимог ст.88 ЦПК
України суд вважає необхідним стягнути
з відповідача на користь держави
витрати по оплаті судового збору,
оскільки позивач при зверненні з даним
позовом до суду звільнений від сплати
зазначених витрат.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 116, 117, 233, 2371, 238 КЗпП України;
Постанови Пленуму Верховного суду
України №9 від 06.11.1992 року «Про практику
розгляду трудових спорів», ст.ст. 10, 11, 57,
60, п.6 ч.3 ст.79, 88, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до комунального
підприємства «Солонянський сільський
комунсервіс Солонянської районної
ради Дніпропетровської області» про
стягнення заробітної плати, середнього
заробітку за період затримки виплати
розрахункових задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства
«Солонянський сільський комунсервіс
Солонянської районної ради
Дніпропетровської області» на користь
ОСОБА_1 заборгованість по заробітній
платі в сумі 13 579 (тринадцять тисяч
п'ятсот сімдесят дев'ять) гривень 02
копійки, допустивши до негайного
виконання рішення суду в частині
стягнення заробітної плати, але не
більш ніж за один місяць.

Стягнути з комунального підприємства
«Солонянський сільський комунсервіс
Солонянської районної ради
Дніпропетровської області» на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
затримки виплати сум, що належать
працівникові при звільненні, в сумі 45
575 (сорок п'ять тисяч п'ятсот сімдесят
п'ять) гривень 10 копійок, відмовивши в
задоволені решти позовних вимог про
стягнення середнього заробітку за
період затримки виплати розрахункових.

Стягнути з комунального підприємства
«Солонянський сільський комунсервіс
Солонянської районної ради
Дніпропетровської області» на користь
держави судовий збір в розмірі 591
(п'ятсот дев'яносто одна) гривня 54
копійки в частині позову про стягнення
заборгованості з заробітної плати і
середнього заробітку за час затримки
виплати сум, що належать працівникові
при звільненні.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Солонянський районний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку, а строк на апеляційне
оскарження рішення суду починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Повний текст рішення виготовлено 15
серпня 2014 року.

Головуюча: суддя