У х в а л а

іменем україни

30 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Дем'яносова М.В.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія
«Львіввікнопласт», публічного
акціонерного товариства «Кредобанк»,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Приватні Інвестиції», треті особи:
приватний нотаріус Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
реєстраційна служба Львівського
міського управління юстиції, про
припинення іпотеки та визнання
договорів недійсними за касаційною
скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Приватні Інвестиції» на рішення
Галицького районного суду м. Львова від
18 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Львівської області від 18 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що відповідно до умов кредитних
договорів від 28 травня 2008 року та від 30
липня 2008 року, укладених з публічним
акціонерним товариством «Кредобанк»
(далі - ПАТ «Кредобанк»), товариство з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія
«Львіввікнопласт» (далі - ТОВ «БК
«Львіввікнопласт») отримало кредитні
кошти на загальну суму 600 тис. доларів
США. На забезпечення виконання
зазначених кредитних договорів банк у
ті ж дні уклав із ним договори іпотеки,
предметом яких є навчально-виробничі
майстерні, позначені на плані літ. «Б-2»,
загальною площею 2 483,1 кв. м, розташовані
по АДРЕСА_1. 29 листопада 2011 року банк
уклав із товариством з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Приватні Інвестиції» (далі - ТОВ ФК
«Приватні Інвестиції») договір
факторингу, відповідно до умов якого
банк продав і відступив право грошової
вимоги за вказаними кредитними
договорами. Посилаючись на те, що після
укладення договору факторингу
відносно зобов'язання за кредитними
договорами та у зв'язку з
невідступленням права вимоги за
договорами іпотеки, іпотека
припинилася. Крім того, посилаючись на
те, що договір факторингу від 25 квітня
2013 року щодо зобов'язань за договорами
іпотеки було укладено після припинення
цих договорів в силу зміни кредитора за
основним зобов'язанням, позивач просив
визнати цей договір факторингу
недійсним.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 18 жовтня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 18 лютого 2014
року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано
припиненою з 14 грудня 2011 року іпотеку,
яка виникла на підставі договору
іпотеки від 28 травня 2008 року,
укладеного між ПАТ «Кредобанк» та
ОСОБА_3 Визнано припиненою з 14 грудня 2011
року іпотеку, яка виникла на підставі
договору іпотеки від 30 липня 2008 року,
укладеного між ПАТ «Кредобанк» та
ОСОБА_3 Зобов'язано Реєстраційну службу
Львівського міського управління
юстиції вилучити з державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна та Державного реєстру
іпотек записи про обтяження іпотекою
нерухомого майна, зазначеного в
договорах іпотеки від 28 травня 2008 року
та від 30 липня 2008 року. Визнано договір
про відступлення прав за іпотечними
договорами від 25 квітня 2013 року,
укладені між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ ФК
«Приватні Інвестиції», недійсним з
моменту укладення. Зобов'язано
Реєстраційну службу Львівського
міського управління юстиції вилучити з
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна та Державного реєстру іпотек
записи про обтяження іпотекою
нерухомого майна, зазначеного в
договорах про відступлення прав за
іпотечними договорами від 25 квітня 2013
року.

У касаційній скарзі ТОВ ФК «Приватні
Інвестиції» просить скасувати судові
рішення, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, й направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що іпотека припинилась внаслідок
припинення кредитних відносин між ПАТ
«Кредобанк» та ТОВ «БК
«Львіввіконопласт» після укладення
договору факторингу й передачі прав
вимоги ТОВ ФК «Приватні Інвестиції».
При цьому суди зазначили, що договір
факторингу щодо передання права вимоги
за договорами іпотеки є недійсним,
оскільки він був укладений після
припинення цієї іпотеки як наслідок
припинення кредитних зобов'язань
первинних сторін кредитних договорів.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону судові рішення
не відповідають.

Судами встановлено, що 28 травня 2008 року
та 30 липня 2008 року ТОВ «БК
«Львіввікнопласт» уклало з ПАТ
«Кредобанк» кредитні договори,
відповідно до умов яких отримало
кредитні кошти на загальну суму 600 тис.
доларів США.

На забезпечення виконання зазначених
кредитних договорів банк 28 травня 2008
року та 30 липня 2008 року уклав із ОСОБА_3
договори іпотеки, предметом яких є
навчально-виробничі майстерні,
позначені на плані літ. «Б-2», загальною
площею 2 483,1 кв. м, розташовані по
АДРЕСА_1.

29 листопада 2011 року ПАТ «Кредобанк»
уклало із ТОВ ФК «Приватні Інвестиції»
договір факторингу про купівлю права
грошової вимоги за кредитними
договорами від 28 травня 2008 року та 30
липня 2008 року.

В подальшому, 25 квітня 2013 року, ПАТ
«Кредобанк» відступило за договором
факторингу ТОВ ФК «Приватні
Інвестиції» право вимоги за договорами
іпотеки.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на
те, що після укладення договору
факторингу відносно зобов'язання за
кредитними договорами та у зв'язку з
невідступленням у той же день права
вимоги за договорами іпотеки, іпотека
припинилася, а подальше укладення
договору факторингу щодо зобов'язань
за договорами іпотеки неправомірне,
оскільки такі зобов'язання вже були
відсутні.

Статтями 1077, 1078 ЦК України встановлено,
що за договором факторингу
(фінансування під відступлення права
грошової вимоги) одна сторона (фактор)
передає або зобов'язується передати
грошові кошти в розпорядження другої
сторони (клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника). Предметом договору
факторингу може бути право грошової
вимоги, строк платежу за якою настав
(наявна вимога), а також право вимоги,
яке виникне в майбутньому (майбутня
вимога).

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про
іпотеку» відступлення прав за
іпотечним договором здійснюється без
необхідності отримання згоди
іпотекодавця, якщо інше не встановлено
іпотечним договором, і за умови, що
одночасно здійснюється відступлення
права вимоги за основним зобов'язанням.

З правового аналізу наведених норм
права вбачається, що відступлення
права вимоги за іпотечним договором не
може відбутися раніше відступлення
права вимоги за основним зобов'язанням.
І, навпаки, договір про відступлення
права вимоги за договором іпотеки може
укладатися як в той же день, що й за
основним зобов'язанням, так і через
певний проміжок часу.

Суди першої та апеляційної інстанцій
дійшли до передчасного висновку про те,
що іпотека припинилась внаслідок
відступлення банком права вимоги за
кредитними договорами ТОВ ФК «Приватні
Інвестиції» відповідно до договору
факторингу.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 598 ЦК
України зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Таких підстав, передбачених договором
чи законом, для припинення іпотеки суди
не вказали.

Поза увагою судів залишилася ст. 514 ЦК
України, якою встановлено, що до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі ст. 515 ЦК України заміна
кредитора не допускається у
зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з
особою кредитора.

На підставі укладеного банком з ТОВ ФК
«Приватні Інвестиції» договору
відступлення права вимоги за
кредитними договорами відбулася
заміна особи у зобов'язаннях, які
виникли з кредитних договорів, а не
сторін кредитного договору.

Законом не встановлено строку
переоформлення прав іпотекодержателя
від первісного кредитора до нового, а
здійснення такого переоформлення
через певний час не є підставою для
припинення зобов'язань як за основним
договором, так і за договором, який
укладено на його забезпечення,
оскільки змінюється лише суб'єктний
склад сторін зобов'язаня.

Отже, суди у порушення ст. 214 ЦПК України
не врахували, що при укладенні договору
факторингу відбувається заміна
сторони в зобов'язанні, а сутність
цього зобов'язання залишається
незмінною, тобто всі права від
первісного кредитора переходять до
нового в обсязі і на умовах, що існували
на момент такого переходу.

Крім того, суди у порушення ст. ст. 212-214,
303, 315 ЦПК України не перевірили
тверджень ТОВ ФК «Приватні Інвестиції»
про наявність об'єктивних причин
неможливості укладення у п'ятиденний
строк договору факторингу щодо вимог
за договорами іпотеки, зокрема не дали
оцінки його посиланням на виїмку
документів, проведену в межах
кримінальної справи, а саме оригіналів
договорів первинної і наступної
іпотеки, за відсутності яких неможливо
укласти та нотаріально посвідчити
договір про відступлення прав вимоги, а
також посиланням про те, що ці
документи були повернуті лише 14 лютого
2013 року після отримання згоди
Сихівського районного відділу
Львівського міського управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України щодо оцінки доказів та
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України,
оскільки порушення закону допущені як
районним судом, так і апеляційним,
справа підлягає направленню на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
компанія «Приватні Інвестиції»
задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 18 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 18 лютого 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська