Справа № 161/5819/14-ц
Провадження № 2/161/2183/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

23 липня 2014 року
м.
Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області

в складі головуючого - судді Присяжнюк
Л.М.,

при секретарі - Фурман Ю.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача -
БомазюкаО.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Луцька
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Волиньгаз» (далі- ПАТ «Волиньгаз») про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до відповідача ПАТ «Волиньгаз»
про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. Свій позов мотивує тим, що 10
червня 2013 року прийнятий слюсарем з
газопроводів і газового обладнання. 05
липня 2013 року з ним був укладений
договір про повну матеріальну
відповідальність і згідно акту-прийому
прийняв від іншого працівника
матеріально-товарні цінності.

28 листопада 2013 року його керівник
Загранична О.А. вимагала ключі від
складу, мотивуючи тим, що він не
відповідає за цей склад, внаслідок
відмови остання пообіцяла звільнити
його з роботи. В цей же день начальник
СЕВВГО викликав його разом із
працівником ОСОБА_5 там повідомив, щоб
він ознайомив останнього з
матеріальними цінностями, які
знаходяться в 4 складах, так як буде
здійснюватися передача цих цінностей.
Після цього до нього на телефон
зателефонувала Загранична та дала
вказівку, щоб передати ключі для ОСОБА_5
і їхати на хронометраж часу по
встановленню лічильника. Вона
повідомила, що після проведення
замірів ОСОБА_5 поверне ключі, проте
після 18 години ОСОБА_5 сказав, що ключі в
нього забрала загранична. 29 листопада
прийшовши на роботу, йому повідомили,
що на складі велика нестача і ключі
йому не повернули. В цей день він
повідомив начальника управління
м.Луцька та Луцького району Сахарчука
Р.І., що у нього були забрані ключі, а
Загранична О.А. повідомила, що провела
перевірку та виявила нестачу на складі.
Внаслідок цього Сахарчук Р.І. дав
вказівку на проведення перевірки, якою
було встановлено нестача матеріальних
цінностей про що був складений 04
березня 2013 року акт прийому-передачі
матеріальних цінностей.

Вважає, що звільнення на підставі п.2
ст.41 КЗпП відбулося без законних
підстав. Так як ним не допущено
розтрати матеріальних цінностей, а
тому просить поновити його на роботі та
стягнути з відповідача на його користь
суму середньомісячного заробітку в
розмірі 2534 грн. за час вимушеного
прогулу.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали з підстав
наведених у ньому, просили
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов заперечив, просив
відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, покази свідків,
дослідивши представлені по справі
докази, суд дійшов висновку, що позов до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України
крім підстав, передбачених статтею 40
цього Кодексу, трудовий договір з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути
розірваний також у випадках: винних дій
працівника, який безпосередньо
обслуговує грошові, товарні або
культурні цінності, якщо ці дії дають
підстави для втрати довір'я до нього з
боку власника або уповноваженого ним
органу.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач згідно наказу №175-К від 10
червня 2013 року був прийнятий на роботу
в ПАТ «Волиньгаз» на посаду слюсаря з
експлуатації та ремонту газового
устаткування, а з 03 липня 2013 року на
підставі наказу №199-к переведений на
посаду майстра служби експлуатації
ввідних та внутрішніх газопроводів і
газового обладнання (а.с. 4-5).

На підставі наказу №53к від 12 березня 2014
року був звільнений з роботи на
підставі п.2 ст.41 КЗпП України, за винні
дії при обслуговуванні товарних
цінностей, що дають підстави для втрати
довіри (а.с.6).

Позивач вважає, що його звільнення є
незаконним, оскільки 28 листопада 2013
року за вказівкою начальника СЕВВГГО
Заграничної О.А. він віддав ключі від
складу іншому працівнику ОСОБА_5 і
після 14 години брав участь на
хронометражі часу, а після 18 год., коли
знову повернувся на роботу ключі йому
не віддали. 03 грудня було створено
комісію та проведено перевірку на
підставі якої була виявлена нестача
ТМЦ, внаслідок чого він 04 грудня 2013 року
написав службову записку про ситуацію
яка склалася. 04 березня 2014 року був
складений акт прийому - передачі ТМЦ.
Вважає, що ніякої розтрати ТМЦ він не
вчинив, а тому звільнений незаконно.

Однак дані твердження позивача
спростовуються наступними доводами.

Відповідно до вимог укладеного
договору про повну матеріальну
відповідальність від 05липня 2013 року
ОСОБА_1 взяв на себе обов'язок по
веденню обліку та звітності про рух
товарно-матеріальних цінностей і
коштів, передбачених йому під звіт
(а.с.7).

31 серпня 2013 року ОСОБА_1 ознайомлений із
посадовою інструкцією, в якій були
передбачені, зокрема, обов'язки, права,
відповідальність позивача (а.с. 45).

10 грудня 2013 року наказом № 466 голови
правління ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Волиньгаз» Коротя М.І., на
підставі службової записки начальника
управління експлуатації м.Луцька
Сахарчука Р.І., була створена комісія
для проведення інвентаризації
матеріальних цінностей та перевірку
відображення достовірності списання
матеріалів, оформлення первинних
документів по складу майстра СЕВВГГО
ПАТ «Волиньгаз» ОСОБА_1 (а.с. 49).

За наслідками інвентаризації, яка
проводилась в присутності позивача,
був складений акт від 18 грудня 2013 року,
згідно даних якого було виявлено
нестачу товарно-матеріальних
цінностей на суму 10190 грн. 71 коп. та
лишки товарно-матеріальних цінностей
на суму 25378 грн. 13 коп.(а.с. 50).

В судовому засіданні свідок Загранична
О.А. дала показання, що вона працює
начальником служби ЕВВГГО ПАТ
«Волиньгаз». 28 листопада 2013 року ключів
від складу у ОСОБА_1 не вилучала і
ніякої ревізії 03 грудня 2013 року не
проводилося. Крім того свідок
вказувала, що позивач неналежним чином
виконував свої посадові обов'язки,
оскільки несвоєчасно списував
матеріали і здавав звітність, а також
неправильно здійснював списання ТМЦ.
Свідки ОСОБА_5, Сахарчук Р.І. ствердили,
що ключі від складу були завжди у
позивача. Крім того свідок Сахарчук Р.І.
дав показання, що він є начальником
управління експлуатації, постійно
робив зауваження ОСОБА_1 щодо належного
обліку ТМЦ та складання належним чином
документів, однак останній не реагував,
внаслідок чого він був змушений
написати доповідну службову записку
голові правління. Свідки ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 показали, що 29 листопада 2013 року
та 02 грудня 2013 року майстер ОСОБА_1
видавав зі складу матеріали для роботи
і особисто відкривав ключем двері
складу. Покази свідка ОСОБА_10 про те, що
ОСОБА_1 28 листопада 2013 року брав участь
у хронометражі часу суд оцінює
критично, оскільки останній не зміг
вказати дату проведення хронометражу
часу, на якому позивач брав участь.

Зі змісту п. 28 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992
року "Про практику розгляду судами
трудових спорів" випливає, що
звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2
ст. 41 КЗпП) суд може визнати
обґрунтованим, якщо працівник, який
безпосередньо обслуговує грошові або
товарні цінності (зайнятий їх
прийманням, зберіганням,
транспортуванням, розподілом і т.п.)
вчинив умисно або необережно такі дії,
які дають власнику або уповноваженому
ним органу підстави для втрати до нього
довір'я (зокрема, порушення правил
проведення операцій з матеріальними
цінностями).

Так, пунктом 2.12. посадової інструкції
майстра ОСОБА_1 передбачено ведення
експлуатаційно - технічної і звітної
документації відповідно до форм, що
затверджені нормативними документами,
а з пункту 2.31 посадової інструкції
вбачається, що у обов?язок позивача
входило в режимі реального часу
проводити внесення в базу даних
систему обліку « 1С Підприємство», а
саме - заповнення табелів робочого
часу, нарядів, довідників, оформлення
рахунків на оплату, формування актів
виконаних робіт, актів списання ТМЦ, а
також внесення іншої необхідної
інформації, пов'язаної з виробничою
діяльністю служби.

Таким чином, судом встановлено, що до
обов'язків позивача входили обов'язки
по обслуговуванню матеріальних
цінностей, що стверджується зазначеною
посадовою інструкцією, а також
договором про повну матеріальну
відповідальність.

Разом з тим, з пояснення позивача, які
він давав у судовому засіданні,
встановлено, що фактично деяку роботу
він не виконував, а доручав її
виконання іншому працівнику, оскільки
так було заведено на підприємстві. Дані
обставини вказують на порушення
позивачем своїх безпосередніх
обов'язків, передбачених посадовою
інструкцією.

Таким чином суд дійшов висновку, що
ОСОБА_1 в порушення посадової
інструкції не здійснював належного
обліку ТМЦ, не проводив списання
матеріалів та не впорядковував
документи по обліку ТМЦ, внаслідок чого
виникла нестача та лишки на
підприємстві.

Отже, у відповідача було достатньо
підстав для звільнення позивача із
займаної посади у зв'язку з втратою до
нього довір'я, і тому наказ винесений з
дотриманням вимог
п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Крім того, звільнення позивача із
роботи було проведено з дотриманням
вимог ст. 43 КЗпП України, тобто за
попередньою згодою профспілкового
комітету первинної профспілкової
організації ПАТ «Волиньгаз», членом
якої являвся позивач, що
підтверджується поданням на
звільнення голови правління
товариства до голови профспілкового
комітету від 14 лютого 2014 року (а.с. 23),
протоколом засідання профкому,
протоколом № 2 від 26 лютого 2014 року
засідання профспілкового комітету ПАТ
«Волиньгаз» (а.с.9).

Керуючись ст.ст. 10-11, 60-61, 88, 212-215 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 41 п. 2, 43, 147,
ст.ст. 232, 233 КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Волиньгаз» про поновлення на роботі
та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Присяжнюк
Л.М.