АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/1514/2014
інстанції Сіянко В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року серпня
місяця 07 числа колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Херсонської області
в складі :

Головуючої:
Вербицької Л.І.

Суддів:
Радченка С.В.

Слюсаренко О.В.

при секретарі:
Сікорі О.В

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду місті Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_5 на рішення
Голопристанського районного суду
Херсонської області від « 01» квітня
2014р. у цивільній справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3,
Реєстраційної служби
Голопристанського районного
управління юстиції Херсонської
області, третя особа на стороні
відповідачів, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору:
приватний нотаріус Голопристанського
районного нотаріального округу
Херсонської області ОСОБА_8, про
визнання договору недійсним, визнання
права власності на нерухоме майно,
поділ майна та витребування нерухомого
майна, відміну державної реєстрації
права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом до
відповідачів про визнання за ним права
власності на ? частину житлового
будинку АДРЕСА_1, витребування ? частини
вказаного будинку від ОСОБА_7, ОСОБА_3 на
його користь, визнання недійсним
договору дарування від 01.04.2013 року,
укладений між відповідачами в частині
належної йому частки (1/2) та визнання
недійсним реєстрації права власності
за ОСОБА_7, ОСОБА_3 на підставі договору
дарування від 01.04.2013 року. В
обґрунтуванні своїх позовних вимог
посилається на те, що на підставі
рішення виконавчого комітету
Голопристанської міської ради №108/5 від
14.04.1987 року, йому була виділена земельна
ділянка площею 600км.м та надано дозвіл
на будівництво індивідуального
житлового будинку за вказаною адресою.
З цього часу він за власні кошти, в тому
числі, які йому надали батько та сестра,
власними зусиллями побудував житловий
будинок, на який 06.02.1991р. ним було
виготовлено технічний паспорт, та який
у 1991 році здав в експлуатацію, що
підтверджено рішенням виконавчого
комітету Голопристанської міської
ради №47 від 12.02.1991р. Пунктом 2
зазначеного рішення, БТІ
Голопристанського району Херсонської
області повинно було видати йому
правовстановлюючий документ на
будинок, але до БТІ він не звернувся, не
придавши цьому значення, та не
зареєстрував за собою право власності
на будинок. Звернувся до БТІ лише на
початку 2013 року, де йому повідомили, що
власником будинку є відповідачі
ОСОБА_7, ОСОБА_3 по договору дарування
від ОСОБА_5 Внаслідок чого він дізнався,
що рішенням Голопристанського райсуду
Херсонської області від 24.12.2012р. за
ОСОБА_5 було визнано право власності на
будинок. На підставі зазначеного
рішення суду ОСОБА_5 зареєструвала за
собою право власності на будинок, а
потім 01.04.2013р. подарувала його в рівних
частинах ОСОБА_7, ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 04.06.2013р.
рішення Голопристанського райсуду від
24.12.2012р. скасоване, ухвалено нове
рішення про відмову у позові.

Таким чином, ОСОБА_5 неправомірно
подарувала будинок, оскільки не у
повній мірі являлася його власником,
так як відповідно до ст. 22 КпШС України,
спірний будинок є їхньою з ОСОБА_5
сумісною власністю, частки якої є
рівними. Просив задовольнити позовні
вимоги з посиланням на ст. ст. 217, 368, 369,
372, 392 ЦК України, ст.22 КпШС України, ст.72
СК України.

В подальшому представник позивача
неодноразово змінював, доповнював та
уточнював позовні вимоги, в результаті
чого, в останній редакції уточнень,
просив суд визнати за позивачем право
власності на ? частину житлового
будинку АДРЕСА_1, витребування ? частини
вказаного будинку від ОСОБА_7, ОСОБА_3 на
користь позивача, визнати недійсним
договір дарування від 01.04.2013 року,
укладений між відповідачами в частині
належної позивачу частки (1/2), відмінити
реєстрацію рішення Голопристанського
райсуду від 24.12.2012р. та реєстрацію
договору дарування від 01.04.2013р. в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно.

Рішенням Голопристанського районного
суду Херсонської області від 01 квітня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_6
задоволено частково. Визнано за ОСОБА_6
право власності на ? частку житлового
будинку АДРЕСА_1. Витребувано із чужого
незаконного володіння ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_6 ? частку вказаного вище
житлового будинку. Витребувано із
чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_6 ? частку житлового
будинку АДРЕСА_1.

У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачі
просять рішення суду скасувати,
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального
закону.

У письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6
просить відмовити у задоволенні
скарги, рішення суду залишити без змін,
посилаючись на його законність та
обґрунтованість.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явились в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції
переглядається рішення суду І
інстанції в частині визнання за
позивачем права власності на ? частину
житлового будинку та в частині
витребування по ? частки будинку з
володіння відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7

У частині відмови у задоволенні
позовних вимог про визнання договору
дарування будинку в ? частині
недійсним, скасування державної
реєстрації права власності рішення
суду сторонами не оскаржується, а тому
відповідно до визначених
процесуальним законом повноважень,
апеляційним судом не переглядається.

Визнаючи за позивачем право власності
на ? частину житлового будинку, суд І
інстанції виходив з того, що спірне
нерухоме майно є спільною сумісною
власністю подружжя, оскільки збудовано
та здано в експлуатацію у період шлюбу
позивача з відповідачкою ОСОБА_5

Однак, з такими висновками суду
погодитися не можна, оскільки до них
суд дійшов без врахування предмету
спору, обставин справи та обраного
позивачем способу захисту.

Так, в обґрунтування заявлених
позовних вимог позивач посилався на ту
обставину, що у рішенні
Голопристанської міської ради від
12.02.1991р. затверджено акт прийому
житлового будинку, завершеного
будівництвом до експлуатації ОСОБА_6 по
АДРЕСА_1. У цьому рішенні зазначено, що
інвентар-бюро має надати правові
документи на житловий будинок. Позивач
зазначив, що до БТІ він звернувся на
початку 2013 року, коли до компетенції
цього органу, оформлення таких
документів не входило.

Таким чином, сторони не отримували
правовстановлюючий документ на
спірний житловий будинок.

Суд першої інстанції не перевірив і
факту прийняття будинку в
експлуатацію, що мало бути підставою
для видачі правовстановлюючого
документу. Натомість, з матеріалів
інвентарної справи, витребуваної та
дослідженої судом апеляційної
інстанції, з метою перевірки доводів
апеляційної скарги вбачається, що акт
вводу в експлуатацію житлового будинку
відсутній. Відсутній акт і в архівному
відділі, про що свідчить архівна
довідка.

Крім того, в матеріалах інвентарної
справи є довідка Голопристанського
БТІ, з якої вбачається, що станом на
31.12.2012 року реєстрація права власності
на житловий будинок по АДРЕСА_1 не
проводилась; документи, що
підтверджують введення будинку в
експлуатацію до БТІ не надавалися.

За таких обставин суд дійшов
передчасного висновку про
обґрунтованість позовних вимог в
частині визнання права власності на ?
частину житлового будинку з заявлених
позивачем підстав. Інших передбачених
законом підстав і вимог щодо об'єкта
права спільної сумісної власності
подружжя позивачем не заявлялося.

Крім того, вирішуючи спір про право
власності позивача на ? частину
будинку, суд не звернув уваги на те, що
на підставі договору дарування, у
визнанні частково недійсним якого
позивачу відмовлено, ОСОБА_7 та ОСОБА_3
отримали свідоцтво про право
власності, яке не є предметом спору.

Слід також зазначити, що однією з
підстав позовних вимог про визнання
договору дарування недійсним,
позивачем зазначалося відсутність
його згоди на розпорядження спільним
сумісним майном подружжя. Фактично ця
підстава позову судом не розглянута,
оскільки у рішенні відсутні будь-які
висновки щодо зазначеної підстави.

Оскільки судом передчасно та без
врахування усіх обставин справи за
позивачем визнано право власності на ?
частку нерухомого майна, що стало
підставою для його витребування у
відповідачів, то рішення суду у частині
витребування майна є незаконним і
підлягає скасуванню. Відповідно до ст.
388 ЦК України витребування майна від
добросовісного набувача, якими визнав
відповідачів суд, відмовляючи у
визнанні недійсним договору дарування,
передбачено лише на захист прав
власника, яким у спірних
правовідносинах позивач не є.

Оскільки судом першої інстанції при
вирішенні спору допущені порушення
матеріального права, рішення в
оскаржуваній частині не є законним та
обґрунтованим і відповідно до п.4 ч.1 ст.
309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення і ухвалення нового
про відмову у задоволенні позовних
вимог у цій частині.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України,
ст.ст. 16; 388 ЦК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3
та ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5,
задовольнити.

Рішення Голопристанського районного
суду Херсонської області від 01 квітня
2014 року в частині визнання за ОСОБА_6
права власності на ? частку житлового
будинку АДРЕСА_1 та в частині
витребування із чужого незаконного
володіння ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_6 по ? частині зазначеного
житлового будинку скасувати, ухвалити
нове.

У задоволенні зазначених позовних
вимог ОСОБА_6 відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня
його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді