У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2014 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Нагорняк В.А.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 05 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк», Закритого
акціонерного товариства
«Гуляйпільська харчосмакова фабрика»
про стягнення безпідставно отриманих
грошових коштів та збитків,

встановив:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк»), Закритого акціонерного
товариства «Гуляйпільська
харчосмакова фабрика» (далі - ЗАТ
«Гуляйпільська харчосмакова фабрика»)
про стягнення безпідставно отриманих
грошових коштів та збитків.

В обґрунтування позову зазначав, що ним
на підставі договору купівлі-продажу
від 05 травня 2008 року було придбано у ЗАТ
«Гуляйпільська харчосмакова фабрика»
нерухоме майно майнового комплексу,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1.
На момент укладання вказаного договору
купівлі-продажу в одному з придбаних
ним приміщень знаходився агрегатний
пальцевий млин Р6-АВМ-15. В зазначений в
договорі строк звільнення комплексу
від млина, що в ньому знаходився, не
відбулося. На неодноразові звернення
позивача до продавця нерухомого майна
про звільнення будівлі від млина йому
було повідомлено, що зазначений млин є
предметом застави за кредитним
договором, а тому ЗАТ «Гуляйпільська
харчосмакова фабрика» не може
розпорядитися цим майном. Така
поведінка відповідача дала
відповідачу підстави вважати, що
розпорядником майна, що знаходиться у
придбаному ним майновому комплексі, є
саме ПАТ КБ «ПриватБанк». На підставі
цього він звернувся до ПАТ КБ
«ПриватБанк», який запропонував йому
купити вищевказаний млин в порядку
реалізації заставного майна в рахунок
погашення боргу за кредитним
договором, на що він погодився і
сплатив кошти в сумі 80 тис. грн.

Однак, згідно з рішенням
господарського суду Запорізької
області від 29 листопада 2010
року встановлено, що законним
власником спірного млина є ЗАТ
«Гуляйпільська харчосмакова фабрика».
Крім того, договір купівлі-продажу між
ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк»,
предметом якого є млин, не укладався. Ні
кредитним договором, ні договором
застави не передбачалася передача
права власності на млин від ЗАТ
«Гуляйпільська харчосмакова фабрика».

Позивач вважає, що відповідач не мав
правових підстав продавати спірне
майно, а тому грошові кошти, сплачені
ним за млин у сумі 80 тис грн ПАТ КБ
«ПриватБанк» зобов'язаний повернути
йому як безпідставно набуті. Крім того,
стягнуті з нього судові витрати в сумі
936 грн на виконання рішення
господарського суду від 29 листопада 2010
року є його реальними збитками. На
підставі вищевказаного, просив позов
задовольнити.

Рішенням Гуляйпільського районного
суду Запорізької області від
13 вересня 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 грошові
кошти в сумі 80 тис. грн та кошти за
оплату судового збору в розмірі 800 грн.
Стягнуто солідарно з ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ЗАТ «Гуляйпільська
харчосмакова фабрика» на користь
ОСОБА_2 спричинені збитки в сумі 936 грн.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. В решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області області від 05
червня 2014 року рішення
Гуляйпільського районного суду
Запорізької області від
13 вересня 2013 року скасовано.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_2
до ЗАТ «Гуляйпільська харчосмакова
фабрика» закрито. Відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про стягнення
безпідставно отриманих коштів та
збитків.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду в частині стягнення
безпідставно набутих коштів і в цій
частині залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції і
відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні
позову до ПАТ КБ «ПриватБанк» про
стягнення безпідставно отриманих
коштів та збитків виходив з того, що при
укладенні спірного договору між
позивачем та ЗАТ «Гуляйпільська
харчосмакова фабрика» не дотримано
письмової форми договору
купівлі-продажу, а тому ПАТ КБ
«ПриватБанк» отримав кошти з виконання
зобов'язання від третьої особи, до якої
в такому разі переходять права
кредитора по відношенню до ЗАТ
«Гуляйпільська харчосмакова фабрика».

Апеляційний суд правильно встановив
характер правовідносин сторін у справі
та застосував норми матеріального
права, які регулюють ці правовідносини,
вирішив спір з урахуванням меж
заявлених позовних вимог та конкретних
обставин справи на підставі наданих
сторонами доказів з дотриманням норм
процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками суду апеляційної інстанції
та з їх оцінкою.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваного рішення не дають підстав
для висновку, що судом апеляційної
інстанції при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК
України є підставами для скасування
судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк», Закритого
акціонерного товариства
«Гуляйпільська харчосмакова фабрика»
про стягнення безпідставно отриманих
грошових коштів та збитків.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ
В.А. Нагорняк