АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2612/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Зосименко С. Г. Доповідач -
Каратаєва Л.О. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Козлова С.П., Кочкової
Н.О.

при секретарі - Кочержинській А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 17 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Фідокомбанк» про захист прав
споживачів, розірвання кредитного
договору, скасування рішення
третейського суду та визнання
виконавчого листа таким, що не підлягає
виконанню,-

в с т а н
о в и л а:

17 грудня 2013 року
Індустріальним районним судом м.
Дніпропетровська ухвалено рішення про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до
ПАТ «Фідокомбанк».

Не погодившись з вказаним
рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
задовольнити позов ОСОБА_4 до ПАТ
«Фідокомбанк» та судові витрати
покласти на відповідача.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги , колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити
з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, 18.12.2007 року між позивачем та ПАТ
«Ерсте Банк» було укладено кредитний
договір № 014/2636/2/08026, за умовами якого
ПАТ «Ерсте Банк» надав позивачу кредит
у сумі 855000 доларів США, строком до 17
грудня 2021 року. Договір передбачає, що
кредит видається в іноземній валюті -
доларах США - та розрахунки між
позичальником та банком мають
здійснюватися в тій самій валюті. З
метою забезпечення виконання договору
з боку позичальника, між сторонами
укладено договір іпотеки № 014/2636/2/08026/1
від 18.12.2007 року квартири № 205 по вул.
Дзержинського, 35-Б, корпус 2 у м.
Дніпропетровську. 24.12.2009 року було
укладено додатковий договір до даного
договору іпотеки. 26.12.2009 року між банком
та позивачем було укладено додаткову
угоду № 1 до вищезазначеного
кредитного договору, відповідно до
якої позивачу було надано відстрочка
сплати наявної заборгованості на 10
місяців. У додатковій угоді до
кредитного договору були погоджені
строки, розміри та порядок здійснення
платежів за договором..

Згідно з п. 2 ст.533 ЦК України якщо у
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається з офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

Згідно п.3 ст.533 ЦК України
використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Статтею 19 Закону України «Про банки та
банківську діяльність» передбачено, що
банк має право здійснювати банківську
діяльність тільки після отримання
банківської ліцензії , банківська
ліцензія надається Національним
банком України.

Відповідно до ст.. 47 Закону України «Про
банки та банківську діяльність» на
підставі банківської ліцензій банки
мають право здійснювати операції з
розміщення залучених коштів від свого
імені, на власних умовах та на власний
ризик.

29.05.2007 року відповідачу Національним
банком України видано банківську
ліцензію № 224 на право здійснювати
банківські операції, в тому числі щодо
залучення та розміщення іноземної
валюти на валютному ринку України, та
письмовий дозвіл №224-2 від 29.05.2007 року на
право здійснювати операції з валютними
цінностями.

Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю» Національний банк України
видає індивідуальні та генеральні
ліцензії на здійснення валютних
операцій, які підпадають під режим
ліцензування згідно з цим Декретом.
Генеральні ліцензії видаються
комерційним банкам та іншим фінансовим
установам України, національному
оператору поштового зв'язку на
здійснення валютних операцій, що не
потребують індивідуальної ліцензії, на
весь період дії режиму валютного
регулювання. Уповноважені банки та
інші фінансові установи, національний
оператор поштового зв'язку, що одержали
генеральну ліцензію Національного
банку України на здійснення операцій,
пов'язаних з торгівлею іноземною
валютою, мають право відкривати на
території України пункти обміну
іноземних валют, у тому числі на
підставі агентських угод з іншими
юридичними особами - резидентами.
Індивідуальні ліцензії видаються
резидентам і нерезидентам на
здійснення разової валютної операції
на період, необхідний для здійснення
такої операції. Індивідуальної
ліцензії потребують такі операції

Відповідно до п.5.3 Положення про
порядок видачі банкам банківських
ліцензій, письмових дозволів та
ліцензій на виконання окремих
операцій, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
від 17.07.2001 року, письмовий дозвіл на
здійснення операцій згідно з Декретом
Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» від 19.02.1993 року.

Відповідно до п. «в» ч.4 Декрету
індивідуальні ліцензії видаються на
операції з надання і одержання
резидентами кредитів в іноземній
валюті, якщо терміни і суми таких
кредитів перевищують встановлені
законодавством межі. Оскільки чинним
законодавством не встановлені будь -
які обмеження чи вимоги щодо сум та
термінів кредитів в іноземній валюті,
які надаються або залучаються
резидентами України для надання
кредитів в іноземній валюті, висновок
позивача про обов'язковість отримання
банком або позичальником
індивідуальної ліцензії для
кредитування в іноземній валюті
незалежно від сум та термінів грошових
коштів, які надаються банком,
суперечить положенням ст.. 19
Конституції України за якими правовий
порядок в Україні ґрунтується на
засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Відповідно до п.2.3 вищезазначеного
Положення за умови отримання
письмового дозволу Національного
банку України банки мають право
здійснювати операції з валютними
цінностями по залученню та розміщенню
іноземної валюти на валютному ринку
України.

Згідно до п. 1.5 Положення про
порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затвердженого постановою
Національного банку України від 14.11.2004
року, використання іноземної валюти на
території України платежу та засобу
без ліцензії дозволяється якщо
ініціатором або отримувачем за
валютною операцією є уповноважений
банк.

За змістом п.10 та 11 Постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України №5 від 30.03.2012 року надання та
одержання кредиту в іноземній валюті,
сплата процентів за таким кредитом не
потребують наявності індивідуальної
ліцензії на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу у жодної із сторін кредитного
договору.

Таким чином, судом встановлено, що
зі сторони відповідача не було
допущено порушень валютного
законодавства при укладанні з
позивачем спірного кредитного
договору.

Відповідно до ч.1 ст.652 ЦК України у
разі істотної зміни обставин, якими
сторони керувалися при укладенні
договору, договір може бути змінений
або розірваний за згодою сторін, якщо
інше не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Відповідно до ч.2 ст.652 ЦК України
якщо сторони не досягли згоди щодо
приведення договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов: в момент
укладення договору сторони виходили з
того, що така зміна обставин не настане;
зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;
із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, оскільки ПАТ «Ерсте
Банк» мав генеральну ліцензію НБУ на
здійснення валютних операцій, видача
ОСОБА_4 кредиту у доларах США
відповідає нормам чинного
законодавства.

Відповідно до с..36 Закону України
«Про Національний банк України»
офіційний курс гривні до іноземних
валют встановлюється НБУ, що також
зазначено в ч.1 ст.8 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю».

Крім того, Положенням «Про
встановлення офіційного курсу гривні
до іноземних валют та курсу
банківських металів», затвердженого
Постановою Правління НБУ № 496 від 12.11.2003
року встановлено, що офіційний курс
гривні до іноземних валют, зокрема до
долару США, установлюється щоденно. Для
розрахунку курсу гривні до іноземних
валют використовується інформація про
користування іноземних валют станом на
останню дату.

Таким чином, при укладанні між
сторонами кредитного договору в
іноземній валюті - доларах США та
беручи на себе певні обов'язки щодо
погашення цього кредиту саме в доларах
США, сторони за договором повинні були
усвідомлювати, що курс національної
валюти України до долару США є змінним,
та те, що зміна цього курсу можливо
настане, а тому повинні були
передбачити та врахувати коливання
курсу гривні по відношенню до долара
США та прийняття на себе відповідних
ризиків підтверджується повідомленням
позичальника - фізичної особи про умови
надання споживчого кредиту від 18.12.2007
року, що є додатком №2 до кредитного
договору від 18.12.2007 року, відповідно до
якого у разі надання кредиту в
іноземній валюті, валютні ризики під
час виконання зобов'язань за кредитним
договором несе позичальник, тобто
позивач. Позивач при укладанні
кредитного договору у доларах США
проігнорував валютні ризики і тому
відсутні підстави вважати, що в момент
укладання договору сторони виходили з
того, що істотна зміна обставин не
настане.

Також, між банком та позивачем
було укладено додаткову угоду №1 до
спірного кредитного договору про
реструктуризацію заборгованості за
договором шляхом відстрочки платежу на
10 місяців, але позивач не виконував
умови додаткової угоди.

Рішенням Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків від 27.09.2011 року у
справі № 845/11 було стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ПАТ «Ерсте Банк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 1073457,10 доларів США, що
еквівалентно 8559317,53 грн., згідно з
курсом НБУ станом на 27.09.2011 року та 25000
грн. витрат.

Згідно ст.ст.55, 64, 124 Конституції
України, Закону України «Про
третейські суди», ст.17 ЦПК України
третейський суд, як недержавний орган,
має повноваження вирішення спорів лише
тих сторін, якими укладено
угоду(прийнято рішення) про передачу
спору на розгляд третейського суду і ці
повноваження третейського суду не
поширюються на спори, в яких, крім цих
осіб, сторонами є інші особи, які не
були сторонами третейської угоди, або
спори, які стосуються прав і обов'язків
інших осіб, що не є сторонами
третейської угоди.

Відповідно до ч.2 ст.51 Закону
України «Про третейські суди», ч.2 ст.389-5
ЦПК України, рішення третейського суду
може бути оскаржене та скасоване у
разі, якщо: справа, в якій прийнято
рішення третейського суду, не
підвідомча третейському суду
відповідно до закону; рішення
третейського суду прийнято у спорі, не
передбаченому третейською угодою, або
цим рішенням вирішені питання; які
виходять за межі третейської угоди;
третейську угоду визнано судом
недійсною; склад третейського суду,
яким прийнято рішення, не відповідав
вимогам закону; третейський суд
вирішив питання про право і обов'язки
осіб, які не брали участь у справі.

Відповідно до ст..51 Закону України
«Про третейські суди» рішення
третейського суду може бути оскаржене
сторонами, третіми особами, а також
особами, які не брали участь у справі, у
разі якщо третейський суд вирішив
питання про їх права і обов'язки у
випадках, передбачених цим Законом, до
компетентного суду відповідно до
встановлених законом підвідомчості та
підсудності справ протягом трьох
місяців з дня, коли вони дізналися або
повинні були дізнатися про прийняття
рішення третейського суду.

Виходячи з того, що справа №845/11
за позовом АТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_4
про дострокове стягнення
заборгованості за кредитним договором
розглядалася Постійно діючим
Третейським судом при Асоціації
українських банків за адресою м. Київ,
вул. М. Раскової, 15, яка територіально
відноситься до Дніпровського
районного суду м. Києва, то відповідно
компетентним судом є Дніпровський
районний суд м. Києва.

Рішення у справі № 845/11 було
ухвалено Постійно діючим Третейським
судом при Асоціації українських банків
27.09.2011 року. Постійно діючий
Третейський суду надіслав копію
рішення від 27.09.2011 року ОСОБА_4, яку він
отримав 03.11.2011 року, про що свідчить
його особистий підпис на
рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення. Тобто
позивач знав про прийняте рішення і до
02.02.2012 року мав право подати до
компетентного суду заяву про
скасування рішення третейського суду.

25.05.2012 року ОСОБА_4 звернувся до
Дніпровського районного суду м. Києва
із заявами про поновлення строку на
оскарження рішення Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків від 27.09.2011 року та
скасування виконавчого листа від 25.11.2011
року. Дніпровським районним судом м.
Києва 21.06.2012 року була постановлена
ухвала, якою у задоволенні заяви ОСОБА_4
про поновлення строку на оскарження
рішення Постійно діючого Третейського
суду при Асоціації українських банків
від 27.09.2011 року було відмовлено та заяву
ОСОБА_4 про скасування даного рішення
було відмовлено у відкритті
провадження за заявою ОСОБА_4 про
скасування виконавчого листа від 25.11.2011
року. Позивач дані ухвали
Дніпровського районного суду м. Києва
не оскаржував.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Доводи апелянта зводяться до
критикування рішення суду за його
змістом та тлумачення норм чинного
законодавства на власний розсуд з
метою уникнути стягнення грошових сум
за кредитним договором на підставі
виконавчих документів. Незгода
апелянта з оцінкою доказів щодо його
повідомлення про ухвалене рішення
третейського суду також має за мету не
допустити його виконання та суперечить
положенню ст.. 212 ЦПК, відповідно до якої
оцінка доказів є виключним правом суду
та їх переоцінка є неприпустимою.

Інші доводи позовних вимог були
розглянуті судом першої інстанції
дуже ретельно, їм надана вірна правова
оцінка, яка відповідає вимогам
цивільного законодавства та не
спростована апелянтом.

Рішення відповідає вимогам ст.. ст.. 213,
214 ЦПК, тому підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 307, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
17 грудня 2013 року залишити без змін .

Ухвала апеляційного суду чинна з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді