Справа №442/4781/13-ц
Провадження №2/442/98/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі головуючого судді Гайдука
А.М.,

при секретарі: Чолавін Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Стебницької міської ради про
визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач просить постановити рішення,
яким визнати право власності на усі
будівельні матеріали, що
використовувались в процесі
самочинного будівництва об'єкту
незавершеного будівництва - житлового
будинку АДРЕСА_1, розмірами 9,8 м. на 11,1 м.,
готовністю у 63 %.

В підтвердження позовних вимог
покликається на те, що 11.06.1971 року
позивачка, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
одружилась із ОСОБА_2, 1934 р.н. і їй було
присвоєно прізвище ОСОБА_1 (свідоцтво
про одруження серії НОМЕР_1. актовий
запис №62).

Уже у шлюбі, рішенням виконавчого
комітету Стебницької селищної ради
депутатів трудящих №136 від 29.10.1971 року
ОСОБА_2 було відведено земельну ділянку
під будівництво одноповерхового
житлового будинку та допоміжних
будівель в АДРЕСА_1 в розмірі 700 кв.м. з
селищного фонду. Одночасно, п.З рішення
ОСОБА_2 зобов'язано «до 30.12.1971 року
укласти договір з селищною Радою на
безстрокове користування земельною
ділянкою», «генплан та повну
техдокументацію узгодити з головним
архітектором міста», «будівництво
будинку розпочати лише після укладення
договору з селищною Радою та в
обов'язковому порядку розбивку
фундаменту проводити згідно вказівок
головного архітектора М.Дрогобича»,
«при будівництві суворо дотримуватись
договору на безстрокове користування
земельною ділянкою». 12.11.1971 року між
Дрогобицьким виконкомом, з однієї
сторони, та ОСОБА_2, як забудівельником,
з другої сторони, було укладено договір
про передачу в безтермінове
користування земельної ділянки на
праві особистої власності, згідно умов
п.2 якого ОСОБА_2 взяв на себе
зобов'язання побудувати на наданій
йому ділянці одноповерховий цегляний
будинок з житловою площею 47, 4 кв., а
також сарай з вбудованою вбиральнею до
12.11.1974 року. На момент відведення
зазначеної земельної ділянки у сім»ї
позивачки були будівельні матеріали,
яких не вистарчало на зведення
допоміжних господарських споруд.
Впродовж 1971-1973 років сім'єю позивачки
без виготовлення та погодження
проектної документації було
побудовано сарай «В», огорожу №1 та №2,
колодязь «К», а також самовільно
побудовано літню кухню «Б» з верандою
«б», у якій вона з чоловіком фактично
проживала.

Фактично з часу одруження ОСОБА_2 почав
зловживати алкогольними напоями, з 1974
року випивав систематично, на що
витрачав усі зароблені кошти (працював
робітником на Стебницькому калійному
комбінаті) і виявляв психічні та
поведінкові розлади. Незважаючи на
стаціонарне лікування з цього приводу
в ОКЗ «Психіатрична лікарня
Миколаївського району» (с.Заклад) у 1979
та 1980 роках ОСОБА_2 і надалі продовжував
зловживати алкоголем. З 1980 року він уже
не працював.

20.08.1986 року позивачка разом з ОСОБА_2
розлучились (свідоцтво про розірвання
шлюбу серії НОМЕР_2, актовий запис №190) і
позивачці було повернуто прізвище
ОСОБА_1. Дітей у них не було. У судовому
порядку поділ майна колишнього
подружжя не проводився. ОСОБА_2
фактично забрав із спільного
помешкання подружжя усі цінні речі:
телевізор, столярний верстат,
циркулярку, постіль, коврову доріжку,
радіомагнітолу, практично всі
документи. В літній кухні залишилась
стара шафа, дерев'яний стіл та
металічне ліжко. З цього часу позивачка
з ОСОБА_2 стосунків уже не підтримувала,
більше разом не проживала, спільного
господарства не вела, матеріально
позивачці ОСОБА_2 не допомагав, по даний
час позивачка самотужки утримує літню
кухню, сарай, сплачує усі комунальні
послуги. В той самий час, як було їй
відомо, ОСОБА_2 співмешкав з не одною
жінкою.

В березні 1987 року позивачка вирішила
самостійно побудувати житловий
будинок, оскільки літня кухня не
пристосована для постійного
проживання. В зв'язку із невеликими
доходами вона передбачала, що
будівництво затягнеться на значний
проміжок часу, а тому оформила
відносини із виконавцем будівельних
робіт - ОСОБА_3 договором від 19.03.1987 року.
Впродовж 1987-1997 років вона купляла
дошку, шлакоблок, цеглу, пісок, цемент,
шифер і т.п., в чому позивачці частково
допомагали її знайомі, які за
проханнями позивачки та за рахунок її
коштів особисто одержували будівельні
матеріали і доставляли на будівельний
майданчик. Більшість документів, які
підтверджують право власності
позивачки на придбані будівельні
документи, безповоротно втрачені
(після розлучення забрав ОСОБА_2, були
загублені, знищені і т.п.). Таким чином, з
1987 року по 1997 рік виключно за рахунок
власних зусиль позивачки та її коштів
було самовільно зведено (без проектної
документації) об'єкт незавершеного
будівництва - житловий будинок
розмірами 9,8 м. на 11,1 м., готовністю у 63 %
(фундамент, несучі стіни, перекриття) та
вартістю у 112 847 грн. Договір щодо
користування земельною ділянкою для
будівництва та обслуговування
житлового будинку по АДРЕСА_1 на своє
ім'я позивачка не переоформила,
офіційно забудівельником і надалі
рахувався ОСОБА_2, зазначена земельна
ділянка по даний час не приватизована і
знаходиться у власності Стебницької
міської ради.

26.04.1996 року позивачка звільнилась з
санаторію «Трускавець», у якому
працювала санітаркою озокеритного
відділення, і з 1997 року по даний час в
зв'язку із браком коштів нею
організовувалось проведення
будівельних робіт із незначним
фінансуванням. В квітні 2013 року від
сторонніх осіб ОСОБА_1 дізналась, що в
листопаді 2012 року ОСОБА_2 помер. В
зв'язку з цим вона навіть не була
присутня при його похованні. При цьому,
по спливу 6 місяців з часу настання у
ОСОБА_2 смерті ніхто із можливих
правонаступників ОСОБА_2 (спадкоємців)
до позивачки по питанню успадкування
майна спадкодавця не зверталися.
Одночасно, згідно вимог ст.1277 ЦК
України спадщина ОСОБА_2 може бути
визнана у встановленому законом
порядку відумерлою і перейти у
власність територіальної громади за
місцем відкриття спадщини -
Стебницької міської ради та це, що
особисто позивачка відповідно до ст.ст.
1223, 1261-1265 ЦК України спадкоємцем майна
ОСОБА_2 не являєтьсь.

Отже, об'єкт незавершеного будівництва
житловий будинок АДРЕСА_1 розмірами 9,8
м. на 11,1 м., готовністю у 63 % (фундамент,
несучі стіни, перекриття) та вартістю у
112 847 грн. є особистою власністю
позивачки і не може бути включений у
склад спадщини.

В судовому засіданні позивачка не
з'явилася, подала клопотання про
розгляд справи у її відсутності.
Представник позивачки ОСОБА_4 позовні
вимоги підтримав, покликається на
підстави викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в
судовому засіданні поклався на думку
суду.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що він
будував вище згаданий будинок на
подвір'ї позивачки, а саме проводив
роботи від початку закладення
фундаменту і до накриття незавершеного
будинку. Вказав, що за вище згаданою
адресою є лише коробка та накриття,
немає перегородок , плити зверху теж
немає. Вказав, що між позивачкою та ним
був укладений письмовий договір на
виконання будівельних робіт. Всі
матеріали на цю хату привозила ОСОБА_1,
працівникам платила за роботу також
вона. ОСОБА_2 у цьому процесі участі не
брав, так як з позивачкою був уже
розлучений.

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
свідка, дослідивши письмові докази,
оцінивши всі зібрані докази в їх
сукупності, виходячи з їх належності та
допустимості, суд приходить до
наступного висновку.

Відповідно судом встановлено, що
позивачка 11.06.1971 року одружилась із
ОСОБА_2, 1934 р.н. і їй було присвоєно
прізвище ОСОБА_1 (свідоцтво про
одруження серії НОМЕР_1. актовий запис
№62.

Із рішення виконавчого комітету
Стебницької селищної ради депутатів
трудящих №136 від 29.10.1971 року випливає,
що ОСОБА_2 було відведено земельну
ділянку під будівництво
одноповерхового житлового будинку та
допоміжних будівель в АДРЕСА_1 в
розмірі 700 кв.м. з селищного фонду.
Одночасно, п.З рішення ОСОБА_2
зобов'язано «до 30.12.1971 року укласти
договір з селищною Радою на
безстрокове користування земельною
ділянкою», «генплан та повну
техдокументацію узгодити з головним
архітектором міста», «будівництво
будинку розпочати лише після укладення
договору з селищною Радою та в
обов'язковому порядку розбивку
фундаменту проводити згідно вказівок
головного архітектора М.Дрогобича»,
«при будівництві суворо дотримуватись
договору на безстрокове користування
земельною ділянкою». Що і було в
подальшому ним зроблено.

Із копії договору від 12.11.1971 року між
Дрогобицьким виконкомом, з однієї
сторони, та ОСОБА_2, як забудівельником,
з другої сторони, видно передачу в
безтермінове користування земельної
ділянки на праві особистої власності,
згідно умов п.2 якого ОСОБА_2 взяв на
себе зобов'язання побудувати на
наданій йому ділянці одноповерховий
цегляний будинок з житловою площею 47, 4
кв., а також сарай з вбудованою
вбиральнею до 12.11.1974 року.

Із копії свідоцтва про розлучення від
20.08.1986 року випливає, що позивачка разом
з ОСОБА_2 розлучились (свідоцтво про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, актовий
запис №190) і позивачці було повернуто
прізвище ОСОБА_1. Дітей у них не було.

Із договору на виконання будівельних
робіт від 19.03.1987 року вбачається, що між
позивачкою та виконавцем будівельних
робіт - ОСОБА_3 було укладено вище
згаданий договір на виконання робіт по
закладці фундаменту, муруванню стін,
виготовленню та покриттю даху,
розрахунок виконує замовник, яким по
даному договору є ОСОБА_1 договором від
19.03.1987 року.

Впродовж 1987-1997 років вона купляла
дошку, шлакоблок, цеглу, пісок, цемент,
шифер, що підтверджується
розрахунковими чеками та квитанціями
на придбання будівельних матеріалів
різного роду.

Із довідки КП «Дрогобицьке МБТІ та
ЕО» №676 від 22.03.2010 та № 716 від 22.03.2010 про
оцінку незавершеного будівництвом
житлового будинку вбачається, що
готовність житлового будинку АДРЕСА_1,
розмірами 9,8 на 11,1 м становить 63% і його
вартість становить 112 847 гривень.

Із квитанцій про оплату
комунальних послуг вбачається, що
ОСОБА_1 здійснює всі платежі від свого
імені.

Із копії трудової книжки
вбачається період роботи ОСОБА_1 у
санаторії «Трускавець» та її
звільнення.

Таким чином, з 1987 року по 1997 рік
виключно за рахунок власних зусиль
позивачки та її коштів було самовільно
зведено (без проектної документації)
об'єкт незавершеного будівництва -
житловий будинок розмірами 9,8 м. на 11,1
м., готовністю у 63 % (фундамент, несучі
стіни, перекриття) та вартістю у 112 847
грн. Договір щодо користування
земельною ділянкою для будівництва та
обслуговування житлового будинку по
АДРЕСА_1 на своє ім'я позивачка не
переоформила, офіційно
забудівельником і надалі рахуєся
ОСОБА_2, зазначена земельна ділянка по
даний час не приватизована і
знаходиться у власності Стебницької
міської ради так як акт про право
власності на земельну ділянку
виготовлений та виданий на її ім'я не
був. Дана обставина робить неможливим
оформлення права власності на
недобудову, оскільки у відповідності
до п.4.2. Тимчасового положення про
порядок реєстрації права власності та
інших прав на нерухоме майно,
затвердженого Наказом Мінюсту №7/5 від
07.02.2002 року, у разі проведення державної
реєстрації виникнення права власності
на об'єкт незавершеного будівництва до
заяви про державну реєстрацію прав
заявником додаються документи, що
посвідчують право на земельну діялнку.

Згідно роз'яснень наданих Мінюстом
України в листі №19-32/1 від 10.05.2006 року
«Стосовно порядку державної
реєстрації прав власності на об'єкти
незавершеного будівництва» при
здійсненні державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно до Реєстру
прав власності на нерухоме майно у
графі «підстави виникнення права
власності» вноситься запис, в якому
зазначається, що такою підставою для
первинної реєстрації є, зокрема,
рішення суду про визнання права
власності на об' єкт незавершеного
будівництва.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути визнання
права.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 13.04.2011, "Про дотримання
правових позицій при перегляді судових
рішень судами касаційної інстанції" з
урахуванням положень ч.1 ст.15, ст.392 ЦК
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

За змістом наведених норм права
потреба в такому способі захисту права
власності виникає тоді, коли наявність
суб'єктивного права власника не
підтверджена відповідними доказами,
підлягає сумніву, не визнається іншими
особами або ними оспорюється.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2002 №15-рп/2002 визначено, що
положення частини другої статті 124
Конституції України стосовно
поширення юрисдикції судів на всі
правовідносини, що виникають у державі,
необхідно розуміти так, що право особи
(громадянина України, іноземця, особи
'без громадянства, юридичної особи) на
звернення до суду за вирішенням спору
не може бути обмежене законом, іншими
нормативно-правовими актами.
Встановлення законом або договором
досудового врегулювання спору за
волевиявленням суб'єктів
правовідносин не є обмеженням
юрисдикції судів і права на судовий
захист.

Так як позивачкою не було
переоформлено документ про право
власності на землю на своє ім.'я, то на
даний момент в неї відсутній документ,
шо посвідчує право власності на
земельну ділянку.

Згідно ч.3 ст.331 ЦК України до
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в
абзаці першому цієї частини, може
укласти договір шодо об'єкта
незавершеного будівництва, право
власності на який реєструється
органом, шо здійснює державну
реєстрацію прав на нерухоме майно на
підставі документів, шо підтверджують
право власності або користування
земельною ділянкою для створення
об'єкта нерухомого майна, дозволу на
виконання будівельних робіт, а також
документів, шо містять опис об'єкта
незавершеного будівництва.

Реалізуючи своє право на розпорядження
належним їй майном, тп позивачка
повністю не може реалізувати своє
право, оскільки відсутність
документів, шо підтверджують право
власності на земельну ділянку робить
неможливим оформлення права власності
на недобудову, оскільки у
відповідності до п.74 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року №703 для проведення
державної реєстрації права власності
на об»єкт незавершеного будівництва
заявник подає документ, що посвідчує
речове право на земельну ділянку,

Згідно ст.6 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» систему
органів державної реєстрації прав
становлять, зокрема, органи державної
реєстрації прав, утворені
Міністерством юстиції України в
установленому законодавством порядку.

Згідно ст.8 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» орган
державної реєстрації прав проводить
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Відповідно, позивачка немає можливості
оформити право власності на недобудову
згідно зазначених у позові вимог.

Згідно ст.331 ЦК України право власності
на нову річ, яка виготовлена (створена)
особою, набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі.

Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна).

Якщо договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

До завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в
абзаці першому цієї частини, може
укласти договір щодо об'єкта
незавершеного будівництва, право
власності на який реєструється
органом, що здійснює державну
реєстрацію прав на нерухоме майно на
підставі документів, що підтверджують
право власності або користування
земельною ділянкою для створення
об'єкта нерухомого майна,
проектно-кошторисної документації, а
також документів, що містять опис
об'єкта незавершеного будівництва.

Відповідач, Стебницька міська рада, не
заперечує проти задоволення позовних
вимог та покладається на думку суду.

Згідно п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 4 жовтня 1991
року N 7 "Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок"суди мають враховувати, що
право власності на жилий будинок,
збудований громадянином на відведеній
йому в установленому порядку земельній
ділянці і прийнятий в експлуатацію,
виникає з часу його реєстрації у
виконкомі місцевої Ради. За позовом
дружини, членів сім'ї забудовника, які
спільно будували будинок, а також
спадкоємців суд вправі провести поділ
незакінченого будівництвом будинку,
якщо, враховуючи ступінь його
готовності, можна визначити окремі
частини, що підлягають виділу, і
технічно можливо довести до кінця
будівництво зазначеними особами. При
неможливості поділу незакінченого
будівництвом будинку суд може визнати
право за цими особами на будівельні
матеріали і конструктивні елементи
будинку або з врахуванням конкретних
обставин залишити його одній із сторін,
а іншій присудити грошову компенсацію.

З врахуванням наведених обставин
позовні вимоги щодо визнання за ОСОБА_1
право власності на усі будівельні
матеріали в процесі самочинного
незавершеного будівництва - житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1, підлягають
до задоволення.

Керуючись .10,11,214,215 ЦПК України,
ст.ст.331, 392 ЦК УкраїниУкраїни, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
будівельні матеріали, використані нею
в процесі самочинного будівництва
об'єкту незавершеного будівництва -
житлового будинку АДРЕСА_1, розмірами 9,8
на 11,1 м., готовністю у 63 %.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Львівської області
на протязі 10 днів з дня його
проголошення шляхом подання
апеляційної скарги через Дрогобицький
міськрайонний суд

Головуючий