Справа № 161/9570/13-ц
Провадження № 2-зз/161/15/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2014 року Луцький
міськрайонний суду Волинської області

в складі: головуючої - судді
Пушкарчук В.П.

при секретарі
Акайомовій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луцьку заяву
представника відповідача ПАТ «БМ Банк»
Гончарової Л.О. про накладення арешту
на предмет застави в порядку ст. 10571 ЦК
України в справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «БМ Банк», ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору іпотеки №
4/44/310408 від 31.03.2008 року, -

в с т а н о в и в :

У провадженні суду знаходиться справа
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «БМ Банк»,
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору
іпотеки № 4/44/310408 від 31.03.2008 року.

В судове засідання представник
відповідача ПАТ «БМ Банк» звернулася в
порядку ст. 10571 ЦК України із заявою про
накладення арешту предмет іпотеки, а
саме: на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Із поданої заяви вбачається, що в
забезпечення виконання позичальником
зобов'язань перед ПАТ «БМ Банк» за
кредитним договором між банком та
майновими поручителями ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки
від 31.03.2008 року, посвідчений приватним
нотаріусом Луцького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстровим № 2098. Зобов'язання по
Кредитному договору № 4/44/310308 від 31.03.2008
року на даний час не виконані ні
позичальником, ні майновими
поручителями у зв'язку з чим банком
подано позов у Луцький міськрайонний
суд про стягнення з боржників
кредитної заборгованості, що виникла
станом на 01.11.2012 року в розмірі 515 669,43
грн.

У поданій заяві про накладення арешту
представник відповідача вказує на ті
обставини, що згідно ч. 5 ст. 10571 ЦК
України визнаючи недійсним договір
застави, який забезпечував виконання
зобов'язання позичальника за кредитним
договором, суд за заявою кредитодавця
накладає арешт на майно, яке було
предметом застави.

Суд, розглянувши матеріали справи,
вважає, що заява про накладення арешту
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Судом встановлено, що 31.03.2008 року було
укладено договір іпотеки № 4/44/310408 між
ТзОВ «БМ Банк» та ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3
(а.с. 4-6).

Відповідно до умов вказаного договору
іпотеки, співвласниками передано банку
в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну
квартиру, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та на даний час
використовується сім'єю.

Відповідно до Закону України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо виконання
господарських зобов'язань» Цивільний
кодекс України доповнено статтею 10571,
пунктом 5 якої передбачено, що, визнаючи
недійсним договір застави, який
забезпечував виконання зобов'язання
позичальника за кредитним договором,
суд за заявою кредитодавця накладає
арешт на майно, яке було предметом
застави.

Стаття 10571 ЦК України, яку позивач
просить застосувати до правовідносин в
даному спорі , внесена до Цивільного
кодексу на основі при1йнятого Закону
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
виконання господарських зобов'язань»
від 02.10.2012 року № 5405-VІ. Згідно ч. 5 ст. 94
Конституції України закон набирає
чинності через 10 днів з дня його
офіційного оприлюднення, якщо інше не
передбачено самим законом, але не
раніше дня його опублікування. Даний
закон було опубліковано в газеті
«Голос України» № 208 від 03.11.2012 року.
Таким чином закон набрав чинності
04.11.2012 року.

Згідно ч. 2 ст. 4 ЦК України основним
актом цивільного законодавства
України є Цивільний кодекс України.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності.

Згідно ч. 2 ст. 5 ЦК України акт
цивільного законодавства не має
зворотньої дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

Оскільки правовідносини між сторонами
спору, тобто куладення кредитного
договору та договору іпотеки виникли
до набрання чинності Законом України
від 02.10.2012 року, та відповідно, набрання
чинності вказаною статтею 10571 ЦК
України, то вимоги цієї тсатті не
можуть застосовуватися до вказаних
правовідносин.

Твердження ч. 1 ст. 5 ЦК України означає,
що акти цивільного законодавства діють
на майбутній час і не застосовуються до
тих правовідносин, які виникли до
набрання ними чинності. Отже,
застосувувати правові наслідки
недійсності правосинів в тому порядку,
який визначають положення ст. 10571 ЦК
України можливо лише до тих
правовідносин, що виникли за
кредитними договорами та договорами
забезпечення, які укладені після
набрання чинності цієї норми, тобто
починаючи з 04.11.2012 року.

Дану позицію поділяє і Конституційний
суд України у своєму рішенні № 1-рп/99
від 09.02.1999 року у справі № 1-7/99 за
конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення
частини першої ст. 58 Конституції
України (справа про зворотну дію в часі
законів та інших нормативно-правових
актів) У резолютивній частині цього
рішення зазначається:

1. Положення ч. 1 ст. 58 Конституції
України про те, що закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи, треба розуміти
так, що воно стосується людини і
громадянина (фізичної особи).

2. Рішення Конституційного суду України
є обов'язковим до виконання на
території України, остаточним і не може
бути оскарженим.

Стаття 10571 ЦК України набрала чинності
04.11.2012 року, тобто вже після укладення
спірного іпотечного договору. Стаття
10571 ЦК України не пом'якшує і не
скасовує відповідальність, навпаки
встановлює відповідальність
іпотекодавця, якої до цього не
існувало, тому на підставі ст. 58
Конституції України, Рішення
Конституційного Суду України № 1-рп/99
від 09.02.1999 року, ст.. 5 ЦК України дана
стаття не може застосовуватися при
вирішенні спору про визнання недійсним
спірного іпотечного договору,
укладеного 31.03.2008 року.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
заява представника відповідача ПАТ «БМ
Банк» про накладення арешту на предмет
застави по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «БМ Банк»,
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору
іпотеки, не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 1, 5, 209, 210 ЦПК України, ст. 10571 ЦК
України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника
відповідача ПАТ «БМ Банк» ОСОБА_1 про
накладення арешту на предмет застави в
порядку ст. 10571 ЦК України в справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «БМ Банк»,
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору
іпотеки № 4/44/310408 від 31.03.2008 року
відмовити за безпідставності.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Волинської області.
Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня
проголошення ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного суду
В.П.
Пушкарчук