Справа № 2-2477/11
Провадження № 2-п/456/10/2014
УХВАЛА

іменем України

"20" серпня 2014 р. Стрийський
міськрайонний суд Львівської області в
складі:

головуючої-судді
Микитчина І. М.

при секретарі
Свержинській І.Я.

адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Стрию справу за
заявою ОСОБА_3 про перегляд заочного
рішення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулась в суд із заявою про
перегляд заочного рішення Стрийського
міськрайонного суду від 07.09.2012 року по
цивільній справі №2-2477/11 за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Глазген Інк" до
ОСОБА_3 про визнання права власності на
предмет застави. В обґрунтування
заявлених вимог покликається на те, що
копію вищевказаного заочного рішення
із копією позовної заяви позивача по
справі вона отримала тільки 31 березня
2014 року від ОСОБА_4 Ухвалюючи рішення
при заочному розгляді справи, суд
виходив з того, що вона була належним
чином повідомлена про день, час та
місце розгляду справи. На момент
ухвалення оскаржуваного рішення вона
перебувала за кордоном, що
підтверджується копією її
закордонного паспорта. Крім того у
позовній заяві позивач вказав її
адресу за якою і надсилалися судові
повістки - АДРЕСА_1, хоча вона до виїзду
за кордон проживала та була
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.
Оскільки судова повістка їй особисто
вручена не була, тому вона не з'явилася
у судове засідання та не повідомила суд
про причини своєї неявки. Виходячи з
положень частини другої статті 16 ЦК
України, частини третьої статті 33,
статті 36, частини першої статті 37
Закону України "Про іпотеку'' не
виключається можливість звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
передачі іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання забезпечених іпотекою
зобов'язань за рішенням суду, оскільки
цими нормами передбачено задоволення
вимог іпотекодержателя шляхом набуття
права власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо такий спосіб
передбачено іпотечним договором.
Оскільки договором застави нерухомого
майна, посвідченого 26.08.2003 року
приватним нотаріусом Стрийського
районного нотаріального округу ОСОБА_5
за реєстровим № 3008 з подальшими
змінами та доповненнями від 03.11.2003 року
та 28.09.2005 року, не передбачено такого
способу звернення стягнення на предмет
іпотеки як задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, то суд
ухвалюючи оскаржуване рішення порушив
норми матеріального права, оскільки
застосував норми матеріального права,
які не підлягали застосуванню у даному
випадку. Термін повернення
заборгованості за договором кредиту №
2 від 20.08.2003 року, сплив 31 серпня 2007 року,
цей же термін зазначено в п.1.2 договору
застави, тому саме 31 серпня 2007 року слід
розглядати як строк дії договору
застави. Таким чином, строк позовної
давності щодо вимоги про звернення
стягнення на предмет застави, сплив 31
серпня 2010 року. Позивач звернувся до
суду з позовом 13 вересня 2011 року, тобто
з пропуском строку позовної давності,
що також є підставою для відмови у
позові.

В судовому засіданні представник
заявниці ОСОБА_2 підтримав заявлені
вимоги покликаючись на вказані в заяві
обставини.

Третя особа ОСОБА_4 та її представник
ОСОБА_6 підтримали заяву.

Представник товариства з обмеженою
відповідальністю "Глазген Інк" Зеленін
С.С. заявлені вимоги заперечив та
пояснив, що відповідач пропустила
десятиденний строк для подачі заяви
про перегляд заочного рішення, адже
посилання представника відповідача на
те, що його довірителька не з'являлася в
судові засідання, оскільки не
отримувала судових повісток і на час
судового розгляду перебувала за
кордоном, не підтверджені жодними
належними доказами у справі та
суперечать нормам ЦПК України.
Враховуючи вимоги ст. 74 ЦПК України, в
ході судового розгляду цивільної
справи № 2- 2724/2010 судом було встановлено
місце реєстрації відповідача ОСОБА_3, а
саме: АДРЕСА_2. Саме на вказану адресу
судом надсилались судові виклики
повістками. Суд надав представнику
позивача повістку для надіслання
відповідачу повідомлення про час та
місце судового розгляду (оригінал
квитанцій про надіслання
рекомендованим листом із
повідомленням додається до даного
заперечення).

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України
відповідальність за отримання судових
викликів покладена саме на відповідача
по справі, обов'язок суду полягає лише у
надісланні таких викликів за адресою
реєстрації відповідача.

Крім того згідно ч. 1 ст. 74 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, зобов'язані
повідомляти суд про зміну свого місця
проживання (перебування, знаходження)
або місцезнаходження під час
провадження справи. У разі відсутності
заяви про зміну місця проживання або
місцезнаходження судова повістка
надсилається на останню відому судові
адресу і вважається доставленою,
навіть якщо особа за цією адресою
більше не проживає або не знаходиться.

В судовому засіданні було встановлено
місце реєстрації відповідача ОСОБА_3,
на цю адресу надсилались судові
повістки, ОСОБА_3 не виконавла свого
обов'язку та не повідомляла суд про
зміну свого місцезнаходження, а отже
посилання представника ОСОБА_3 на цю
обставину, як на підставу для перегляду
судового рішення, є необгрунтованими
та спростовуються матеріалами справи
та вищезазначеними поясненнями.

Крім того відповідачка ОСОБА_3 була
присутня у всіх судових засіданнях по
вказаній справі, отримувала копію
позовної заяви позов визнала.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 232 ЦПК України,
норми якої носять імперативний
характер, заочне рішення може бути
скасоване судом за наявності двох
обставин у їх сукупності: 1) відповідач
не з'явився в судове засідання та не
повідомив про причини неявки з
поважних причин; 2) докази, на які він
посилається, мають істотне значення
для правильного вирішення справи.

Суд ухвалив рішення по справі від 07.09.2012
року на підставі наявних у справі
доказів, що були подані позивачем та
отримані в ході судового розгляду від
третіх осіб, в свою чергу представник
ОСОБА_3 не подав суду жодних доказів,
які б мали істотне значення для
правильного вирішення справи на момент
розгляду справи, а отже в суду відсутні
правові підстави для скасування
заочного рішення.

З аналізу положень ст. 57 ЦПК України
випливає, що сама по собі заява про
перегляд заочного рішення не може бути
доказом у справі.

Згідно ч. З ст. 267 Цивільного кодексу
України (надалі ЦК України) позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Протягом
розгляду цивільної справи та до
винесення рішення по справі 07.09.2012 року
суду не було подано заяви про
застосування позовної давності до
заявлених позивачем вимог, а отже
посилання адвоката ОСОБА_2 у заяві про
перегляд заочного рішення на те, що
судом неправильно застосовано норми
ст. 258 ЦК України є безпідставними та
прямо суперечать вимогам закону.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
зазначеної вище цивільної справи, суд
вважає, що заяву слід залишити без
задоволення виходячи з наступних
підстав.

У відповідності до п. 2 ч.3 ст.231 ЦПК
України суд може своєю ухвалою за
результатами розгляду заяви про
перегляд заочного рішення скасувати
заочне рішення і призначити справу до
розгляду в загальному порядку.

Згідно ст. 232 ЦПК України заочне
рішення підлягає скасуванню, якщо
судом буде встановлено, що відповідач
не з'явився в судове засідання та не
повідомив про причини неявки з
поважних причин і докази на які він
посилається, мають істотне значення
для правильного розгляду справи.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_3
була присутня в судових засіданнях під
час розгляду справи, позовні вимоги
визнавала, заяви про застосування
позовної давності до заявлених
позивачем вимог не подавала, не подано
доказів які б мали істотне значення для
правильного вирішення, то заяву слід
залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 231, 232 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного
рішення Стрийського міськрайонного
суду від 07.09.2012 року по цивільній справі
№2-2477/11 за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Глазген
Інк" до ОСОБА_3 про визнання права
власності на предмет застави залишити
без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Львівської області
протягом п'яти днів.

Суддя І. М. Микитчин