Олевський районний суд Житомирської
Справа № 287/213/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2014 року
м. Олевськ

Олевський районний
суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Волощука В.В.

секретаря Федорчук О.В.

з
участю:

представника
позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі судових засідань
Олевського районного суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та Тепеницької сільської ради
Олевського району Житомирської
області про визнання недійсним
свідоцтва на право власності, визнання
недійсним договору дарування та
визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

22 квітня 2014 року позивач ОСОБА_2,
звернувся до суду з позовом, який 08.07.2014
року уточнив і просить суд визнати
недійсним свідоцтво № 57 на право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1,
видане 14 березня 2001 року Тепеницькою
сільською радою Олевського району
Житомирської області на ім'я ОСОБА_4;
визнати недійсним договір дарування
житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 16
березня 2001 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
посвідчений державним нотаріусом
Олевської державної нотаріальної
контори Лугіною О.І., за реєстраційним
№ 1064 та визнати за позивачем право
власності на житловий будинок у цілому
з усіма надвірними будівлями та
спорудами, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що
відповідно до договору дарування від 02
липня 2011 року, який посвідчено
приватним нотаріусом Олевського
районного нотаріального округу
Житомирської області ОСОБА_6, за
реєстраційним № 1422, між ОСОБА_7, як
дарувальником та ОСОБА_2, як
обдарованим укладено договір
дарування житлового будинку у цілому з
усіма надвірними будівлями та
спорудами, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Право власності на зазначене
нерухоме майно зареєстроване
позивачем 10.08.2011 року комунальним
підприємством «Коростенське міжміське
бюро технічної інвентаризації»
Житомирської обласної ради за № 34008370
та проведено державну реєстрацію.
Позивач зазначає, що у 2012 році він
дізнався про те, що існує інший договір
дарування де власником зазначеного
нерухомого майна є обдарована ОСОБА_3,
яка прийняла в дар від дарувальника
ОСОБА_4 16.03.2001 року житловий будинок, що
розташований в АДРЕСА_1. Даний договір
посвідчений державним нотаріусом
Олевської державної нотаріальної
контори, Лугіною О.І., за реєстраційним
№ 1064, а право власності зареєстроване
20.03.2001 року в Коростенському БТІ за
реєстраційним № 1 в реєстровій книзі №
1. Отже, право власності за договором
дарування від 16.03.2001 року (власник
ОСОБА_3) зареєстровано в БТІ в
документарній формі, без внесення
відомостей до державного реєстру, а за
договором дарування від 02.07.2011 року
(власник ОСОБА_2) зареєстровано БТІ в
бездокументарній (електронній) формі
із внесенням відомостей до державного
реєстру. Таким чином на даний час, як
зазначає позивач є чинними два різні
правочини на підставі яких дві різні
особи зареєстрували за собою право
власності на одне й те саме нерухоме
майно, що суперечить вимогам
цивільного законодавства та порушує
майнові права позивача. А тому з метою
захисту свого права власності,
останній змушений звернутися до суду.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2, - ОСОБА_1, діючи на
підставі довіреності заявлені позовні
вимоги підтримав із підстав, які
наведено у позовній заяві та просить
суд задовольнити позов його довірителя
у повному обсязі.

Представник відповідачки ОСОБА_3, -
ОСОБА_8, діючи на підставі довіреності,
заявлені вимоги ОСОБА_2, не визнав,
вважає позовні вимоги позивача
безпідставними, надавши до суду
письмові заперечення щодо
пред'явленого позову до ОСОБА_3, та
просить суд розглянути справу у його
відсутності та відсутності його
довірительниці ОСОБА_3, застосувавши до
позовних вимог ОСОБА_2, строк позовної
давності для звернення до суду про
захист своїх прав та інтересів (а.с.35,56).

Відповідач ОСОБА_4, у судове засідання
не з'явився подавши до суду письмову
заяву про розгляд справи у його
відсутності. Заявлені вимоги ОСОБА_2, не
визнає (а.с.53).

Представник відповідача - Тепеницької
сільської ради Олевського району
Житомирської області - ОСОБА_9, у
минулому судовому засіданні (30.07.2014
року), заявлені вимоги ОСОБА_10, визнав
повністю та надав пояснення суду про
те, що він працює на посаді сільського
голови Тепеницької територіальної
громади Олевського району
Житомирської області з 2010 року. Так
спірний будинок належав ОСОБА_11 про, що
свідчить запис в господарській книзі №
8 за 2001-2005 роки ( сторінка книги № 26),
особовий рахунок НОМЕР_1, яка мала двох
неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_12.
На той час (2001 рік) ОСОБА_11, перебувала у
місцях позбавлення волі за вчинення
суспільно небезпечного діяння. ЇЇ
чоловік ОСОБА_13, батько вказаних дітей
був також власником спірного будинку, а
коли він помер (2002 рік) то спірний
будинок АДРЕСА_1, перейшов його дітям:
ОСОБА_7, та ОСОБА_12, які на той час (2001
рік) перебували в Радомишльській
школі-інтернаті Житомирської області
для дітей, позбавлених батьківського
піклування. Однак, станом на 2001 рік
посадові особи Тепеницької сільської
ради Олевського району та виконком
цієї ж сільської ради, в порушення
передбачених Законом України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
вимог щодо збереження нерухомого майна
до повернення дітей із виховного
закладу, з невідомих йому підстав та
порушуючи права неповнолітніх - ОСОБА_7,
і ОСОБА_12, прийняли рішення від 13.02.2001
року про визнання права власності на
вказаний будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4,
дядьком неповнолітніх - ОСОБА_7, та
ОСОБА_12, який будь-якого відношення до
спірного нерухомого майна не мав,
опікуном не був, причому заяви ОСОБА_4,
про визнання права власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 за ним та
рішення № 5 від 13.02.2001 року в
номенклатурі справ Тепеницької
сільської ради відсутні. ОСОБА_4, ж, в
свою чергу на підставі рішення № 5 від
13.02.2001 року виконавчого комітету
Тепеницької сільської ради Олевського
району, після його оформлення в органах
Коростенського МБТІ, спірний будинок
подарував своїй дружині ОСОБА_3 таким
чином незаконно позбавивши своїх
племінників житла. ОСОБА_3, прийнявши в
дар спірний будинок не зареєструвала
його в погосподарській книзі
Тепеницької сільської ради. За
протестом прокурора Олевського району
від 14.05.2001 року № 533, п.3 рішення
виконкому Тепеницької сільської ради
від 13.02.2001 року «Про визнання права
власності на жилий будинок АДРЕСА_1 за
ОСОБА_4» було скасовано, як такий що
суперечить закону (рішення № 2 від
24.05.2001 року). І у відповідності до
записів по господарської книги,
оскільки реєстрація права власності за
ОСОБА_4, була скасована, а за ОСОБА_3, не
була проведена, то рішенням № 47
Тепеницької сільської ради від 23.06.2011
року, було поновлено права ОСОБА_7, на
житло і оформлено право власності
останньої на спірний будинок АДРЕСА_1
та видано 29.06.2011 року свідоцтво про
право власності на нерухоме майно, і
саме з цього моменту ОСОБА_7, могла
подарувати вказаний будинок будь-кому,
на свій розсуд як власник. 02.07.2011 року
ОСОБА_7, як власник зазначеного будинку
подарувала (передала у власність)
ОСОБА_2, вказаний будинок. На разі
законним власником будинку АДРЕСА_1 є
ОСОБА_2

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника Тепеницької
сільської ради Олевського району та
дослідивши матеріали справи і надані
докази, суд вважає, що позов підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Так Конституцією України (ст.41) та ст.1
Першого Протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном
(ст.ст.316,317,319,321 ЦК України).

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК
України).

Судом встановлено, що 13 лютого 2001 року
виконавчим комітетом Тепеницької
сільської ради Олевського району
Житомирської області прийнято рішення
«Про визнання права власності на жилий
будинок АДРЕСА_1» (протокол № 2 від
13.02.2001 року, а.с.23-24) за ОСОБА_4, на
підставі якого винесено рішення № 146
від 16.05.1980 року, дата та номер якого
виправлено і внесено зміну номеру
вказаного рішення на №5, дату винесення
вказаного рішення виправлено на - 13.02.2001
року, виправлення номеру і дати не
оговорено органом, що виніс зазначене
рішення (а.с.22).

На підставі рішення Тепеницької
сільської ради Олевського району № 5
від 13.02.2001 року «Про оформлення права
власності на домоволодіння», яке
розташоване в АДРЕСА_1, 14.03.2001 року
Тепеницькою сільською радою
Олевського району видано ОСОБА_4,
свідоцтво № 57 про право власності на
вказаний жилий будинок (а.с.25).

Відповідно до наданих суду пояснень
голови Тепеницької сільської ради
Олевського району - ОСОБА_9, заява
ОСОБА_4, про визнання за ним права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
та рішення № 5 від 13.02.2001 року в
номенклатурі справ Тепеницької
сільської ради Олевського району
відсутні.

16 березня 2001 року ОСОБА_4, - дарувальник,
подарував, а ОСОБА_3, (дружина ОСОБА_4)
обдарована прийняла, подарунок, у
власність - житловий будинок в цілому з
усіма надвірними будівлями, що
знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.20).
Зазначений договір дарування
посвідчений державним нотаріусом
Олевської державної нотаріальної
контори, Лугіною О.І., за реєстраційним
№ 1064, а право власності зареєстроване
20.03.2001 року в Коростенському БТІ за
реєстраційним № 1 в реєстровій книзі №
1.

Згідно до протесту прокурора
Олевського району від 14.05.2001 року № 533,
(а.с.26), з метою захисту майнових прав
неповнолітніх: ОСОБА_7, і ОСОБА_12, п.3
рішення виконкому Тепеницької
сільської ради від 13.02.2001 року «Про
визнання права власності на жилий
будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4» було
скасовано, як такий що суперечить
закону (рішення № 2 від 24.05.2001 року)
(а.с.27). І у відповідності до записів по
господарської книги, оскільки
реєстрація права власності за ОСОБА_4,
була скасована, а за ОСОБА_3, не була
проведена, то рішенням № 47 Тепеницької
сільської ради від 23.06.2011 року (а.с29),
поновлено права ОСОБА_7, на житло і
оформлено право власності останньої на
спірний будинок АДРЕСА_1, видано 29.06.2011
року свідоцтво про право власності на
нерухоме майно та проведено його
державну реєстрацію (а.с.29,30).

02 липня 2011 року ОСОБА_7, діючи як
власник, право якого не оспорювалося,
подарувала (передала у власність) в
цілому, а ОСОБА_2, прийняв подарунок у
власність житловий будинок в цілому з
усіма надвірними будівлями, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.5).

Правовідносини сторін регулюються як
ЦК УРСР (в редакції 1963 року) так і ЦК
України в редакції 2004 року, оскільки
правовідносини між сторонами виникли 16
березня 2001 року.

Так, положеннями ст.86 ЦК УРСР (1963 р.)
визначено, що право власності це
врегульовані законом суспільні
відносини щодо володіння, користування
і розпоряджання майном.

Згідно зі ст.243 ЦК УРСР (1963 р.), який діяв
на час укладання договору, за договором
дарування одна сторона передає
безоплатно другій стороні майно у
власність.

Відповідно до ст.ст.244, 227 ЦК УРСР (1963 р.)
договір дарування нерухомого майна
повинен бути нотаріально посвідченим
та підлягає реєстрації у виконавчому
комітеті місцевої Ради народних
депутатів.

Виходячи з наведених норм права та
встановлених судом обставин справи,
суд вважає, що свідоцтво № 57 на право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1,
що видане 14 березня 2001 року Тепеницькою
сільською радою Олевського району
Житомирської області на ім'я ОСОБА_4, на
підставі рішення виконкому цієї ж
сільської ради від 13.02.2001 року, пункт 3
якого скасовано тим же виконавчим
комітетом (рішення № 2 від 24.05.2001 року)
щодо визнання права власності на
спірний житловий будинок за ОСОБА_4, є
незаконним, а договір дарування
вказаного будинку, укладений 16 березня
2001 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за
наведених підстав є недійсним. Відтак,
вимоги ОСОБА_2, в цій частині є
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання стосовно позовної
вимоги позивача ОСОБА_2, про визнання за
ним права власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, слід зазначити, що
відповідно до витягу про державну
реєстрацію прав № 30914638 від 10.08.2011 року,
виданого КП «Коростенське міжміське
бюро технічної інвентаризації
Житомирської обласної ради» (а.с.8)
власником зазначеного житлового
будинку є, саме ОСОБА_2, а тому
повторного визнання права власності на
вказане нерухоме майно не потребує.

Разом із тим вирішуючи заяву
представника відповідачки ОСОБА_3, -
адвоката ОСОБА_8, стосовно пропуску
позивачем строків давності звернення
до суду про захист свого інтересу, суд
зазначає про те, що статтями 256 та 257 ЦК
України (в редакції 2004 року) визначено,
що позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Як зазначав у судовому засіданні
представник позивача ОСОБА_2, - ОСОБА_1,
про порушення права позивача останній
дізнався при надходженні 18.08.2012 року на
його адресу позовної заяви ОСОБА_3, до
ОСОБА_2, ОСОБА_16, ОСОБА_10, третьої особи
Органу опіки та піклування Тепеницької
сільської ради «Про усунення перешкод
в користуванні будинком шляхом
виселення» (а.с.62-65), із якої ОСОБА_2,
стало відомо про існування іншого
договору дарування та порушення
майнових прав останнього.

Згідно до ст.261 ЦК України (в редакції 2004
року) перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

За таких обставин, суд вважає доводи
представника відповідачки ОСОБА_17, -
ОСОБА_8, щодо застосування до даних
правовідносин позовної давності не є
обґрунтованими, оскільки перебіг
позовної давності починається від дня,
коли ОСОБА_2, довідався про порушення
свого права, а саме з дня отримання
судової повістки (18.08.2012 року (а.с.65))
копії ухвали про відкриття провадження
у справі та позовної заяви ОСОБА_3, до
ОСОБА_2, ОСОБА_16, ОСОБА_10, третьої особи
Органу опіки та піклування Тепеницької
сільської ради «Про усунення перешкод
в користуванні будинком шляхом
виселення» і додатків до неї.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених Цивільним процесуальним
Кодексом України.

Статтею 60 ЦПК України крім того
покладено обов'язок доказування і
подання доказів сторонами. Із
зазначеної статті слідує, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних осіб, поданими
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції
України однією із засад судочинства є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості. Виходячи із цього
принципу, суд не може за власною
ініціативою збирати докази або робити
інші процесуальні дії, направлені на
збирання доказів, а лише оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі наведеного та керуючись
ст.21, 41, 55, 129 Конституції України ст.ст.86,
227, 243, 244 ЦК УРСР (в редакції 1963 року),
ст.ст.256, 257, 261, 316, 317, 319, 321 ЦК України (в
редакції 2004 року), ст.1 Першого
Протоколу до Конвенції «Про захист
прав людини і основоположних свобод»
та ст.ст.3, 10, 11, 15, 57-61, 88, 179, 209, 212-218 ЦПК
України, суд -

В И Р
І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
Тепеницької сільської ради Олевського
району Житомирської області про
визнання недійсним свідоцтва на право
власності, визнання недійсним договору
дарування та визнання права власності -
задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво № 57 на
право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1, видане 14 березня 2001 року
Тепеницькою сільською радою
Олевського району Житомирської
області на ім'я ОСОБА_4.

Визнати недійсним договір дарування
житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 16
березня 2001 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
посвідчений державним нотаріусом
Олевської державної нотаріальної
контори, за реєстраційним № 1064.

В решті позову щодо визнання права
власності на спірний будинок
відмовити.

Рішення може бути оскарженим до
Апеляційного суду Житомирської
області через Олевський районний суд
Житомирської області, протягом 10 днів з
дня його проголошення. А особами, які
брали участь у справі, але не були
присутніми у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: В. В. Волощук