Справа №2/463/151/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Головатого Р.Я.

при секретарі судових засідань
Миличук У.Р.

з участю представника позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу,-

встановив:

позивач звернувся до суду із позовом до
відповідача про стягнення 10950 грн.
заборгованості за договором позики, 58,50
грн. - трьох відсотків річних та 2500 грн.
моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що 30.10.2012р. між
сторонами було укладено договір
позики, відповідно до якого позивач
надав відповідачу позику в сумі 10950
грн., яку останній зобов'язався
повернути не пізніше 01.04.2013р.

Не зважаючи на неодноразові вимоги
щодо повернення боргу, відповідач
свого обов'язку не виконує, тому
позивач просить стягнути вказані кошти
з відповідача у судовому порядку, при
цьому врахувати три проценти річних за
користування грошима, що станом на
05.06.2013р. становить 58 грн. 50 коп. (10950
грн.*3*65 днів/365/100).

Разом з тим, у зв'язку з невиконанням
відповідачем свого обов'язку щодо
повернення коштів позивачу завдано
моральну шкоду у вигляді хвилювання,
невизначеності, відсутності
впевненості в завтрашньому дні,
зіпсуття стосунків із сім'єю та
близькими, через постійні чвари з
приводу того, що позивач нерозумно
розпорядився своїми заощадженнями.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, дав пояснення
аналогічні вищенаведеним, просить
позов задовольнити.

Відповідач та його представник проти
задоволення позову заперечили з
підстав, викладених у письмових
запереченнях (а.с.23-25), в задоволенні
позову просять відмовити.

Заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача та його
представника, дослідивши письмові
докази у справі, суд встановив
наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлений договором.

Як вбачається з копії розписки (а.с.4) та
оглянутого в судовому засіданні його
оригіналу, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_5
10950 грн., які зобов'язався повернути до
01.04.2013р.

Судом встановлено та визнано
сторонами, що на даний час відповідач
вказані в розписці грошові кошти
позивачу не повернув.

Судом не беруться до уваги заперечення
проти позову відповідача та його
представника з тих підстав, що розписка
написана відповідачем під примусом,
оскільки всупереч вимогам ст.60 ЦПК
України жодних доказів на
підтвердження вказаних обставин
відповідачем не подано.

Враховуючи вищенаведене, оскільки
ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за
договором позики від 30.10.2012р. не
виконав, внаслідок чого утворилась
заборгованість в розмірі 10950 грн., суд
приходить до висновку, що вказану суму
боргу слід стягнути на користь
позивача в примусовому порядку, тому
позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Оскільки строк виконання зобов'язання
ОСОБА_3 настав 01.04.2013р., однак на даний
час останнім так і не виконано, суд
приходить до висновку, що позивачем
правомірно заявлено вимогу про
стягнення з відповідача 58 грн. 50 коп. -
трьох процентів річних від
простроченої суми (10950 грн.*3*65 днів/365/100),
а тому позовні вимоги і в цій частині
підлягають задоволенню.

Разом з тим, як вбачається з роз'яснень
Пленуму Верховного Суду України,
наданих у п. 4 Постанови «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (майнової) шкоди» № 4 від
31.03.1995 року, у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань виходив
позивач, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання позивача на ту обставину, що
у зв'язку з невиконанням відповідачем
свого обов'язку щодо повернення коштів
позивачу завдано моральну шкоду у
вигляді хвилювання, невизначеності,
відсутності впевненості в
завтрашньому дні, зіпсуття стосунків
із сім'єю та близькими, через постійні
чвари з приводу того, що позивач
нерозумно розпорядився своїми
заощадженнями жодними доказами не
підтверджено, в позовній заяві не
зазначено з яких міркувань виходив
позивач, визначаючи розмір шкоди, а
тому в цій частині в задоволенні позову
слід відмовити.

Не підлягають стягненню з відповідача
і 2500 грн. витрат на правову допомогу з
таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Згідно з ч.1 ст.56 ЦПК правову допомогу
може надавати особа, яка є фахівцем у
галузі права і за законом має право на
надання правової допомоги.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи (а.с.11) представник позивача
ОСОБА_2 представляє інтереси позивача
на підставі довіреності, а не на
підставі договору про надання правової
допомоги, жодних доказів надання такої
та її вартості суду не представив, а
тому підстави для відшкодування витрат
на правову допомогу відсутні.

Однак у відповідно до вимог ст.88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача слід стягнути судові витрати,
пов'язані зі сплатою судового збору в
розмірі 229 грн. 40 коп. (а.с.1).

Керуючись ст.ст.10, 11, 56, 60, 84, 88, 212-214 ЦПК
України, ст. ст. 625, 1046, 1049 ЦК України, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5
заборгованість за договором позики від
30.10.2012р. в розмірі 10950 грн., три відсотки
річних в сумі 58 грн. 50 коп., а всього 11008
грн. 50 коп. (одинадцять тисяч вісім
гривень п'ятдесят копійок).

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5
про стягнення з ОСОБА_3 2500 грн.
моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 229 грн.
40 коп. (двісті двадцять дев'ять гривень
сорок копійок) судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Львівської області через Личаківський
районний суд м.Львова.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Р.Я. Головатий