Справа № 727/6484/14-ц
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді - Літвінової
О.Г.

При секретарі - Чубрей А.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернівці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької
міської ради про визнання права
власності на спадкове майно, -

В с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до
відповідача, вказавши в ньому, що 17
лютого 1989 року Першою Чернівецькою
державною нотаріальною конторою був
посвідчений договір дарування.
Відповідно до даного договору ОСОБА_2
подарувала, а ОСОБА_3 прийняла в дар 33/100
частин домоволодіння з відповідною
частиною господарських та побутових
будівель і споруд, що знаходиться в
АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром
101 і кв.м. Даний договір зареєстровано в
реєстрі за № 1-272 та в Чернівецькому
обласному бюро технічної
інвентаризації.

17 лютого 1989 року ОСОБА_3 на випадок
своєї смерті зробила розпорядження, а
саме все її майно, де б воно не було та з
чого б воно не складалося і взагалі все
те, що на день її смерті буде належати
їй та на що вона за законом матиме
право, вона заповіла ОСОБА_1.

У 2001 році ОСОБА_3, з метою покращення
житлових умов, власними силами
виконала реконструкцію 33/100 частин
домоволодіння з відповідною частиною
господарських та побутових будівель і
споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 з
прибудовою та влаштуванням підвалу.

Для узаконення виконаних дій вона
звернулася з відповідною заявою до
виконавчого комітету Ленінської
районної ради м. Чернівці.

17 грудня 2001 року міжвідомча комісія
винесла висновок, відповідно до якого
було надано пропозиції виконавчому
комітету Ленінської районної ради м.
Чернівці щодо узаконення
реконструкції 33/100 частин
домоволодіння з відповідною частиною
господарських та побутових будівель і
споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 з
прибудовою та влаштуванням підвалу.

26 грудня 2001 року виконавчий комітет
Ленінської районної ради м. Чернівці
прийняв рішення за № 170/13 „Про надання
дозволу на будівництво окремих споруд,
перепланування квартир, капітальний та
поточний ремонт власними силами та
дотримання порядку в індивідуальному
будівництві". Відповідно до даного
рішення ОСОБА_3 було узаконено
самовільну реконструкцію та
запропоновано міському бюро технічної
інвентаризації внести поточні зміни в
особистий рахунок квартиронаймачів та
інвентарну справу власників будинків.

На підставі цього рішення ОСОБА_3
повинна була звернутися до міського
бюро технічної інвентаризації для
внесення змін в інвентарну справу.
Після внесення даний змін, вона повинна
було б звернутися до Чернівецької
міської ради із заявою про заміну
правовстановлюючого документу,
оскільки в договору дарування та у
інвентарній справі вказані різні данні
щодо нерухомого майна.

Відповідно до чинного законодавства
Чернівецька міська рада повинна була б
розглянути дану заяву та видати ОСОБА_3
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно. Однак ОСОБА_3 не встигла
звернутися до міського бюро технічної
інвентаризації та до міської ради.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, про що
міським відділом реєстрації актів
громадянського стану Чернівецького
обласного управління юстиції в книзі
реєстрації актів про смерть зроблено
запис за № 2415.

Після її смерті відкрилася спадщина на
належне їй майно.

Звертаючись до нотаріуса позивачка
мала намір отримати свідоцтво про
право на спадщину за заповітом після
смерті ОСОБА_3 на 33/100 частин
домоволодіння з відповідною частиною
господарських та побутових будівель і
споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Оглянувши документи, нотаріус
повідомив про те. що видати свідоцтво
про право на спадщину за заповітом на
33/100 частин домоволодіння з відповідною
частиною господарських та побутових
будівель і споруд, що знаходиться в
АДРЕСА_1 не може, оскільки позивачкою не
було подано нових правовстановлюючих
документів, які є необхідними для
вчинення нотаріальної дії. У зв'язку із
цим 25 липня 2014 року нотаріусом була
видана постанова про відмову у
вчиненні нотаріальної дії.

Внести зміни в інвентарну справі та
отримати новий правовстановлюючий
документ на 33/100 частин домоволодіння з
відповідною частиною господарських та
побутових будівель і споруд, що
знаходиться в АДРЕСА_1 на сьогоднішній
день не можливо, оскільки ОСОБА_3
померла.

Спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

До складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 15 Цивільного
кодексу України та статтею 3 Цивільного
процесуального кодексу України
передбачено право кожної особи на
захист свого цивільного права.

Пункт 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу
України визначає, що способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути зокрема визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного
кодексу України, право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом.

Частинами 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу
України визначено, що кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. Способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути зокрема визнання нрава.

Враховуючи те, що рішенням за № 170/13 від
26 грудня 2001 року ОСОБА_3 узаконили
реконструкцію 33/100 частин
домоволодіння з відповідною частиною
господарських та побутових будівель і
споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1,
вважає, що має право просити суд
визнати за собою

право власності на спадкове майно, а
саме на 33/100 частин домоволодіння з
відповідною частиною господарських та
побутових будівель і споруд, що
знаходиться в АДРЕСА_1, яке складається
з: житловий будинок літ. „А" загальною
площею 497,3 кв.м., в тому числі житловою
площею 245,2 кв.м., сарай літ. „Е", гараж
літ. „Ж", вбиральня літ. „И", гараж літ.
„К", Пг- погріб, № 4 колодязь, № 1-2
огорожа.

Просить суд визнати за ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер
облікової картки платника податків з
Державного реєстру фізичних
осіб-платників податків НОМЕР_1, право
власності на майно, а саме на 33/100 частин
домоволодіння з відповідною частиною
господарських та побутових будівель і
споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, яке
складається з: житловий будинок літ.
„А" загальною площею 497,3 кв.м., в тому
числі житловою площею 245,2 кв.м., сарай
літ. „Е", гараж літ. „Ж", вбиральня літ.
„И", гараж літ. „К", Пг- погріб, № 4
колодязь, № 1 -2 огорожа.

В судове засідання позивач не з'явився
надав суду заяву про розгляд справи у
його відсутність, просив позов
задовольнити.

В судове засідання відповідачі не
з'явилися надали суду заяви про розгляд
справи у їх відсутність, не
заперечували проти задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові
матеріали справи, вважає, що позов
обґрунтований та підлягає задоволенню.

Стаття 152 Житлового Кодексу України
встановлює, що переобладнання і
перепланування жилого будинку
(квартири), що належить громадянинові
на праві приватної власності,
провадяться з дозволу виконавчого
комітету місцевої Ради народних
депутатів.

Враховуючи вищезазначене, а також
вимоги п. 4 Правил користування
приміщеннями житлових будинків,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572
(в редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 14 січня 2009 р. № 5),
власники, наймачі (орендарі) приміщень
житлових будинків і гуртожитків мають
право на переобладнання і
перепланування житлових і підсобних
приміщень, балконів і лоджій за
відповідними проектами без обмеження
інтересів інших громадян, які
проживають у будинку, гуртожитку, з
дозволу власника будинку (квартири),
власника гуртожитку (житлового
приміщення у гуртожитку) та органу
місцевого самоврядування, що видається
в установленому порядку.

Відповідно до вимог ст. 376 Цивільного
кодексу України житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані, або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. На вимогу
власника ( користувача ) земельної
ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.331 Цивільного
Кодексу України право власності на
новостворене нерухоме майно виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна).

Відповідно до ч. 2 ст. 238 Цивільного
кодексу України, право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом. Згідно з ч.2 ст. 331
ЦК України, право власності на
новостворене нерухоме майно, житлові
будинки, будівлі, споруди, тощо виникає
з моменту завершення будівництва,
створення майна. Відповідно до ч. 5 ст. 376
України право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнане за власником
(користувачем) земельної ділянки, який
здійснив самочинне будівництво, якщо
це не порушує прав інших осіб.

Згідно цих вимог закону судом
встановлено, що 17 лютого 1989 року Першою
Чернівецькою державною нотаріальною
конторою був посвідчений договір
дарування. Відповідно до даного
договору ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3
прийняла в дар 33/100 частин
домоволодіння з відповідною частиною
господарських та побутових будівель і
споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 на
земельній ділянці розміром 101 і кв.м.
Даний договір зареєстровано в реєстрі
за № 1-272 та в Чернівецькому обласному
бюро технічної інвентаризації.

17 лютого 1989 року ОСОБА_3 на випадок
своєї смерті зробила розпорядження, а
саме все її майно, де б воно не було та з
чого б воно не складалося і взагалі все
те, що на день її смерті буде належати
їй та на що вона за законом матиме
право, вона заповіла ОСОБА_1.

У 2001 році ОСОБА_3, з метою покращення
житлових умов, власними силами
виконала реконструкцію 33/100 частин
домоволодіння з відповідною частиною
господарських та побутових будівель і
споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 з
прибудовою та влаштуванням підвалу.

Для узаконення виконаних дій вона
звернулася з відповідною заявою до
виконавчого комітету Ленінської
районної ради м. Чернівці.

17 грудня 2001 року міжвідомча комісія
винесла висновок, відповідно до якого
було надано пропозиції виконавчому
комітету Ленінської районної ради м.
Чернівці щодо узаконення
реконструкції 33/100 частин
домоволодіння з відповідною частиною
господарських та побутових будівель і
споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 з
прибудовою та влаштуванням підвалу.

26 грудня 2001 року виконавчий комітет
Ленінської районної ради м. Чернівці
прийняв рішення за № 170/13 „Про надання
дозволу на будівництво окремих споруд,
перепланування квартир, капітальний та
поточний ремонт власними силами та
дотримання порядку в індивідуальному
будівництві". Відповідно до даного
рішення ОСОБА_3 було узаконено
самовільну реконструкцію та
запропоновано міському бюро технічної
інвентаризації внести поточні зміни в
особистий рахунок квартиронаймачів та
інвентарну справу власників будинків.

На підставі цього рішення ОСОБА_3
повинна була звернутися до міського
бюро технічної інвентаризації для
внесення змін в інвентарну справу.
Після внесення даний змін, вона повинна
було б звернутися до Чернівецької
міської ради із заявою про заміну
правовстановлюючого документу,
оскільки в договору дарування та у
інвентарній справі вказані різні данні
щодо нерухомого майна.

Відповідно до чинного законодавства
Чернівецька міська рада повинна була б
розглянути дану заяву та видати ОСОБА_3
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно. Однак ОСОБА_3 не встигла
звернутися до міського бюро технічної
інвентаризації та до міської ради.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, про що
міським відділом реєстрації актів
громадянського стану Чернівецького
обласного управління юстиції в книзі
реєстрації актів про смерть зроблено
запис за № 2415.

Після її смерті відкрилася спадщина на
належне їй майно.

Звертаючись до нотаріуса позивачка
мала намір отримати свідоцтво про
право на спадщину за заповітом після
смерті ОСОБА_3 на 33/100 частин
домоволодіння з відповідною частиною
господарських та побутових будівель і
споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Оглянувши документи, нотаріус
повідомив про те. що видати свідоцтво
про право на спадщину за заповітом на
33/100 частин домоволодіння з відповідною
частиною господарських та побутових
будівель і споруд, що знаходиться в
АДРЕСА_1 не може, оскільки позивачкою не
було подано нових правовстановлюючих
документів, які є необхідними для
вчинення нотаріальної дії. У зв'язку із
цим 25 липня 2014 року нотаріусом була
видана постанова про відмову у
вчиненні нотаріальної дії.

Внести зміни в інвентарну справі та
отримати новий правовстановлюючий
документ на 33/100 частин домоволодіння з
відповідною частиною господарських та
побутових будівель і споруд, що
знаходиться в АДРЕСА_1 на сьогоднішній
день не можливо, оскільки ОСОБА_3
померла.

Спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

До складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 15 Цивільного
кодексу України та статтею 3 Цивільного
процесуального кодексу України
передбачено право кожної особи на
захист свого цивільного права.

Пункт 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу
України визначає, що способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути зокрема визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного
кодексу України, право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом.

Частинами 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу
України визначено, що кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. Способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути зокрема визнання нрава.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що позов обґрунтований та
підлягає до задоволення, а тому слід
визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків з Державного реєстру
фізичних осіб-платників податків
НОМЕР_1, право власності на майно, а саме
на 33/100 частин домоволодіння з
відповідною частиною господарських та
побутових будівель і споруд, що
знаходиться в АДРЕСА_1, яке складається
з: житловий будинок літ. „А" загальною
площею 497,3 кв.м., в тому числі житловою
площею 245,2 кв.м., сарай літ. „Е", гараж
літ. „Ж", вбиральня літ. „И", гараж літ.
„К", Пг- погріб, № 4 колодязь, № 1 -2
огорожа.

На підставі викладеного та керуючись
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 30.05.2008 року за № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування», ст.ст. 16, 328, 355, 368, 369, 372, 1217,
1223, 1267, 1268, 1296, 1297 Цивільного кодексу
України, З, 15, 114, 118, 119 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Чернівецької міської
ради про визнання права власності на
спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків з Державного реєстру
фізичних осіб-платників податків
НОМЕР_1, право власності на майно, а саме
на 33/100 частин домоволодіння з
відповідною частиною господарських та
побутових будівель і споруд, що
знаходиться в АДРЕСА_1, яке складається
з: житловий будинок літ. „А" загальною
площею 497,3 кв.м., в тому числі житловою
площею 245,2 кв.м., сарай літ. „Е", гараж
літ. „Ж", вбиральня літ. „И", гараж літ.
„К", Пг- погріб, № 4 колодязь, № 1 -2
огорожа..

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Чернівецької області через
Шевченківський районний суд м.
Чернівці протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ