У Х В А Л А

Іменем України

25 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Куштана Б.П.

при секретарі: Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в інтересах якого діє ОСОБА_4 на
рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 26 травня 2014 року та додаткове
рішення цього ж суду віл 16 червня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування
майнової та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2
звернулися до мукачівського
міськрайонного суду з позовом до
ОСОБА_5 про відшкодування майнової та
моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 03.02.2011 року
ОСОБА_5 будучи у стані алкогольного
сп'яніння, не врахувавши швидкості
руху, не впоравшись із керуванням скоїв
наїзд на ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Постановами органів внутрішніх справ
від 10.02.2011 року та від 21.03.2011 року було
відмовлено в порушенні кримінальної
справи відносно ОСОБА_5 по ст..6 п.2 КПК
України. Підставою для відмови в
порушенні кримінальної справи в даних
випадках було те, що тілесні
ушкодження, які отримали позивачі
відносяться до легких.

Постановою Мукачівського
міськрайонного суду 02.03.2011 року ОСОБА_5
визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та накладено на нього
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу.

Постановою Мукачівського
міськрайонного суду від 29.03.2011 року
провадження по справі за ч.2 ст. 130 КУпАП
відносно ОСОБА_5 було закрито у зв'язку
з закінченням строків притягнення до
адміністративної відповідальності.

Після ДТП ОСОБА_5 жодного разу не
поцікавився про стан їхнього здоров'я
та не надав ніякої допомоги. Всі
витрати по лікуванню позивачів понесла
їхні батьки.

Згідно чеків на медикаменти загальна
сума витрачена ними на їх придбання
становить 9635,22 грн. Моральну шкоду вони
оцінюють в 100 000 грн.

За таких обставин просили суд стягнути
з відповідача на їх користь 9635,22 грн.
майнової та 100 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 26.05.2014 року даний позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 5000 грн.
кожному в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Додатковим рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 16.06.2014 року
стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, та
ОСОБА_2 по 50 грн. судового збору кожному.

На дане рішення та додаткове рішення
ОСОБА_2 та представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4
подали апеляційні скарги

В апеляційній скарзі на рішення суду
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, про повне задоволення
їхніх позовних вимог. На обґрунтування
скарги зазначають, що суд безпідставно
не взяв до уваги копії квитанцій та
довідку ЦРЛ, посилаючись на
відсутність причинно-наслідкового
зв'язку, оскільки в цій довідці чітко
вказано, що травми станом на 2014 рік були
нанесені внаслідок події 03.02.2011 року. З
приводу моральної шкоди зазначають, що
вони зазнали значних психічних та
моральних страждань, по даний час
проходять курси лікування та
обстеження, наразі стан їхнього
здоров'я та психічний стан лише трохи
кращий ніж був після аварії. На їх думку
судом не враховано, що відповідач
взагалі не надавав ніякої допомоги, а
постраждалий ОСОБА_3 на момент ДТП був
неповнолітнім.

В апеляційній скарзі на додаткове
рішення просять його скасувати та
стягнути повний розмір сплаченого
судового збору. В обґрунтування скарги
вказують, що при подачі позову було
сплачено 500 грн. судового збору, а суд
вирішив стягнути лише 50 грн., що є
необґрунтованим.

В іншій частині рішення та додаткове
рішення суду ніким в апеляційному
порядку не оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційних скарг вважає, що
вони підлягають відхиленню з наступних
підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що
03.02.2011 року ОСОБА_5 будучи у стані
алкогольного сп'яніння, не врахувавши
швидкості руху, не впоравшись із
керуванням скоїв наїзд на ОСОБА_3 та
ОСОБА_2

Постановою Мукачівського
міськрайонного суду 02.03.2011 року ОСОБА_5
визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та накладено на нього
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу (а.с.13).

Постановою Мукачівського
міськрайонного суду від 29.03.2011 року
провадження по справі за ч.2 ст. 130 КУпАП
відносно ОСОБА_5 було закрито у зв'язку
з закінченням строків притягнення до
адміністративної відповідальності
(а.с.14), тобто закрито провадження з
нереабілітуючих підстав.

Відповідно до акту судово-медичного
дослідження (обстеження) №73/2011 від
04.02.2011 року внаслідок даної події
ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у
виді саден на передній поверхні лівого
передпліччя у нижній третині, на
передній поверхні лівого колінного
суглобу, на рівні гребня здухвинної
кістки з права, які відносяться до
групи легких тілесних ушкоджень, що не
потягли за собою короткочасного
розладу здоров'я чи стійкої втрати
працездатності (а.с.15).

Відповідно до акту судово-медичного
дослідження (обстеження) №74/2011 від
04.02.2011 року внаслідок даної події
ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у
виді синців на рівні тіла лівої лопатки
та на задній поверхні лівого
ліктьового суглобу, які відносяться до
групи легких тілесних ушкоджень, що не
потягли за собою короткочасного
розладу здоров'я чи стійкої втрати
працездатності (а.с.16).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про стягнення майнової шкоди, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачами не надано належних та
допустимих доказів в підтвердження
заподіяної їм майнової шкоди в розмірі
9635,22 грн. Задовольняючи частково
позовні вимоги про стягнення моральної
шкоди суд, враховуючи сутінь тілесних
ушкоджень, глибину страждань внаслідок
відмови відповідача протягом трьох
років в добровільному порядку
відшкодувати шкоду, вважав, що
стягнення на користь кожного з
відповідачів по 5000 грн. моральної шкоди
відповідає принципам виваженості та
розумності.

З даним висновком суду першої
інстанції повністю погоджується
колегія суддів зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

З аналізу даних норм слідує, для
застосування такої міри
цивільно-правової відповідальності як
відшкодування шкоди завданої джерелом
підвищеної небезпеки, необхідна
наявність трьох умов відповідальності,
а саме: протиправна поведінка
відповідача; наявність шкоди;
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та завданою шкодою -
обов'язок доведення яких покладається
на позивачів.

Протиправність поведінки відповідача
встановлена вищезазначеними
постановами Мукачівського
міськрайонного суду.

Разом з тим, як вірно зазначив суд
першої інстанції, позивачами не
доведено належними та допустимими
доказами факту нанесення їм майнової
шкоди в розмірі 9635,22 грн.

При цьому посилання апелянтів на копії
квитанції (а.с.23-25) не можуть братися до
уваги, так як позивачами не доведено, що
саме ці ліки були призначені їм у
зв'язку з лікуванням наслідків ДТП. Всі
ці квитанції видавалися на протязі
майже року з моменту ДТП і абсолютна
більшість медикаментів вказаних в
квитанціях не можуть бути застосовані
для лікування легких тілесних
ушкоджень. Зокрема в квитанціях
зазначені такі медикаменти як:
нашатирно-ганусові краплі (лікування
органів дихання), пертусин (кашель),
грудний еліксир, спазмалгон (ниркові та
шлункові коліки) тощо. Тобто
необхідність придбання медикаментів
вказані у даних квитанціях не
знаходиться у причинно-наслідковому
зв'язку із легкими тілесними
ушкодженнями заданими ДТП.

Що стосується довідки ЦРЛ №106/01-14 від
16.04.2014 року (а.с.44), то колегія суддів
констатує, що дана довідка видана через
три роки після ДТП і в ній зазначено
такі діагнози ОСОБА_3 як наслідки ЗЧМТ
та перенесеного забою
попереково-крижового відділу хребта - а
стосовно ОСОБА_2 - наслідки травм
грудного відділу хребта, ЗЧМТ та
перенесеного забою ГВХ з таракалгією, і
вказані діагнози абсолютно не
узгоджуються з актами судово-медичних
обстежень зроблених стосовно ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 відразу після ДТП. За таких
обставин суд першої інстанції
обґрунтовано критично оцінив даний
лист ЦРЛ та виходив з того, що вказані в
ньому діагнози не знаходяться у
причинно-наслідковому зв'язку з ДТП від
03.02.2011 року.

Враховуючи наведено суд першої
інстанції правомірно відмовив у
задоволенні позовних вимог про
стягнення майнової шкоди за
недоведеністю.

З приводу стягнення моральної шкоди
колегія суддів констатує наступне.

Відповідно до роз'яснень викладених в
п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

В даному випадку, суд першої інстанції,
визначаючи розмір моральної шкоди в
сумі по 5 000 грн. кожному з позивачів
врахував зазначені положення, в тому
числі судом враховано ступінь тілесних
ушкоджень (легкі без короткочасного
розладу здоров'я і втрати
працездатності), відмову відповідача
протягом трьох років відшкодувати
шкоду. Сума моральної шкоди, визначена
судом, є обґрунтованою та відповідає
засадам розумності, виваженості та
справедливості.

Послання апелянтів на те, що вони
зазнали значних психічних та моральних
страждань, до сих пір проходять курси
лікування та обстеження, наразі стан
їхнього здоров'я та психічний стан лише
трохи кращий ніж був після аварії, а
також, що вони змушені були виїжджати в
Київ для діагностики нічим не
підтверджені. При цьому, зважаючи на
важкість тілесних ушкоджень,
твердження апелянтів про необхідність
здійснення діагностики аж у Києві,
колегія суддів оцінює критично та
вважає, що дана обставин, навіть за
умови її доведеності, в будь-якому разі
не знаходиться у причинно-наслідковому
зв'язку з ДТП від 03.02.2011 року.

Вказане свідчить про законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
моральної шкоди.

Що стосується апеляційної скарги на
додаткове рішення, то з даного приводу
колегія суддів констатує наступне.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Позивачами пред'явлено позов про
стягнення 100 000 грн. моральної та 9635,22
грн. майнової шкоди, тобто на загальну
суму 109 635,22 грн.

Судом першої інстанції даний позов
задоволено частково та стягнуто з на
користь кожного з позивачів по 5000 грн.
моральної шкоди, тобто на загальну суму
в розмірі 10 0000 грн., що становить менше
10% заявлених позовних вимог.

При пред'явленні позову позивачем
ОСОБА_3 сплачено судовий збір у розмірі
500 грн. Таким чином виходячи з приписів
ст. 88 ЦПК України, на користь позивача в
даному випадку підлягав стягненню
судовий збір навіть менше 50 грн. (500 * 10%).
Натомість суд стягнув з відповідача
судовий збір на користь кожного з
позивачів у розмірі 50 грн., що є більшим
ніж це передбачено ЦПК України. Разом з
тим враховуючи, що відповідач ОСОБА_5 ні
рішення, ні додаткове рішення не
оскаржує, колегія суддів вважає, що
зазначене не може бути підставою для
зміни чи скасування додаткового
рішення суду першої інстанції,
оскільки в протилежному випадку це б
суперечило принципу диспозитивності
цивільного процесу.

Таким чином, доводи апеляційних скарг
висновків суду першої інстанції не
спростовують, що відповідно до ст. 308
ЦПК України є підставою для відхилення
апеляційних скарг та залишення рішення
і додаткового рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 303, 307, 308, 313, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
інтересах якого діє ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 26 травня 2014 року та додаткове
рішення цього ж суду від 16 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, після чого протягом
двадцяти днів може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді