У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді Собіни
І.М.

Суддів : Оніпко О.В.,
Хилевича С.В.

при секретарі Ковальчук
Л.В.

з участю представника
ПАТ „Приватбанк",

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Рокитнівського районного суду від 25
червня 2014 року у цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о
в и л а :

В лютому 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості.

Рішенням Рокитнівського районного
суду від 25 червня 2014 року у задоволенні
даного позову відмовлено в зв"язку із
спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» вказує на незаконність та
необгрунтованість рішення через
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Зазначає, що суд порушив вимоги ст. 234
ЦК України, та не врахував, що
відповідачем було здійснено погашення
боргу 22 листопада 2010 року та 24 січня 2012
року згідно із здійсненням Банком
договірного списання, що свідчить про
переривання перебігу позовної
давності, а тому підстав для відмови у
позові у зв"язку із спливом строку
позовної давності у суду не було.

По наведених підставах просить рішення
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з таких підстав.

Справа №22ц/787/1776/2014
Головуючий у 1-й інстанції Феха Т.С.

Суддя-доповідая Собіна І.М.

Як вбачається з матеріалів
справи, 10 липня 2006 року між сторонами
було укладено кредитно-заставний
договір № DNH4KP37130030, згідно з яким ПАТ КБ
«ПриватБанк» надав ОСОБА_1 споживчий
кредит у розмірі 4612, 40 гривень зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 25, 08 % річних на суму
залишку боргу за кредитом з кінцевим
терміном повернення 10 липня 2008 року.

В результаті порушення відповідачем
зобов"язань щодо виконання умов
договору, утворилась загальна
заборгованість в розмірі 15284,28 гривень,
яка складається із заборгованості за
кредитом - 853,36 гривень; заборгованості
за відсотками за користування кредитом
- 5217,46 гривень; пені за несвоєчасне
виконання кредитних зобов"язань - 9213,46
гривень; штрафу (фіксована частина) - 500
гривень; та штрафу ( відсоткова
складова) - 558,29 гривень. Судом
встановлено, що в даному розрахунку
позивачем врахована сума
заборгованості - 4118, 50 гривень, що
стягнута відповідачем з позивача
згідно судового наказу № 2 н -12/08,
виданого 01 лютого 2008 року
Рокитнівським районним судом, однак
вказаний судовий наказ був виданий про
стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за
іншим кредитним договором № б/н від 22
вересня 2006 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції правильно
виходив з того, що оскільки позивач
звернувся із позовом про стягнення
заборгованості з відповідача поза
межами п"ятирічного строку позовної
давності, тому наявні підстави для
відмови у позові у зв"язку із спливом
позовної давності.

Доводи апеляційної скарги щодо
здійсненого Банком списання грошових
коштів з рахунку відповідача 22
листопада 2010 року та 24 січня 2012 року, та
утримання із пенсії ОСОБА_1 згідно
судового наказу від 15 лютого 2008 року, в
зв"язку із чим було перервано строк
позовної давності, не заслуговують на
увагу з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України,
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчать про визнання нею свого боргу
або іншого обов"язку.

В заяві позичальника № DNH4КР37130030
передбачено, що погашення
заборгованості здійснюється щомісяця
в період сплати, за який приймається
період з 10 по 17 число кожного місяця.
Позичальник надає банку грошові кошти
(щомісячний платіж) у сумі 247,16 гривень
для погашення заборгованості за
кредитом.

Як вбачається із матеріалів
справи, ОСОБА_1 останню проплату по
погашенню вказаного кредитного
договору особисто здійснила 23 серпня
2006 року (а.с. 49). З 10 липня 2008 року (
кінцевий термін повернення кредиту)
відповідач жодних дій, що свідчать про
визнання нею боргу не вчиняла, а
примусове списання коштів Банком з
карткового рахунку ОСОБА_1 не можуть
свідчити про добровільність дій
останньої та свідоме визнання нею
боргу перед банком.

Враховуючи, що рішення ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги правильності
висновків суду першої інстанції не
спростовують, підстав для його
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ч. 1 ст. 308,
ст.ст. 313-315, ЦПК України, колегія суддів,
-

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Рокитнівського районного
суду від 25 червня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена сторонами в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів
починаючи з дня набрання нею чинності.

Головуючий
Собіна І.М.

Судді: Оніпко
О.В.

Хилевич С.В.