РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24.07.2014 року Автозаводський районний
суд м. Кременчука Полтавської області в
складі:

головуючого судді -Савічева В.О.

при секретарі - Коваль Т.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кременчуці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні квартирою шляхом
вселення та визначення розміру часток
у приватній спільній сумісній
власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
усунення перешкод в користуванні
квартирою шляхом вселення та
визначення розміру часток у приватній
спільній сумісній власності,
зазначивши, що він, ОСОБА_1, його колишня
дружина, ОСОБА_2, дочка ОСОБА_3, син
ОСОБА_4, приватизували на праві
приватної спільної сумісної власності
квартиру АДРЕСА_1, яка в цілому
складається з коридору, двох жилих
кімнат, кухні, ванної кімнати з
вбиральнею.

З ОСОБА_2 він перебував у
зареєстрованому шлюбі з 26 липня 1981
року, який було розірвано 18 січня 2000
року відділом реєстрації актів
громадянського стану Автозаводського
райвиконкому м. Кременчука, про що в
книзі реєстрації актів про розірвання
шлюбу зроблено запис за № 34 згідно
свідоцтва про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_1. Під час шлюбу він отримав
квартиру, в якій прописаний 31 липня 1987
року, що підтверджується штампом в
паспорті та домовою книгою.

Від другого шлюбу має дочку - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за
постійним місцем реєстрації батька
07.09.2001 року в квартирі АДРЕСА_1 що
підтверджується домовою книгою, та яка
весь час проживає з ним в іншому місці.

Після розірвання шлюбу, ОСОБА_2, знята з
реєстрації місця проживання 26.06.2007
року, що підтверджується домовою
книгою, і постійно проживає в житловому
будинку в с. Піщане, Кременчуцького
районну і який був побудований при його
безпосередній участі в період з 1983 по
1999 роки. ОСОБА_2 замінила замки та з 2000
року здає квартиру в найми без його
згоди. Він неодноразово звертався до
ОСОБА_2 з проханням надати ключі для
доступу на користування квартирою, на
що отримував категоричну відмову.

ОСОБА_3, яку знято з реєстраційного
обліку 22.10.2002 року, що підтверджується
домовою книгою, постійно проживає в
США.

ОСОБА_4 проживає в м.Кременчук і на його
неодноразові звернення надати
свідоцтво про право власності на житло,
технічний паспорт на квартиру та ключі
для доступу на користування квартирою,
відповідав, що там не проживає і всі
питання потрібно вирішувати з ОСОБА_2.

24 жовтня 2013 року він звернувся до
Автозаводського РВ КМУ УМВС України в
Полтавській області з заявою про
усунення перешкод в користуванні
спільно приватизованою квартирою, на
яку отримав відповідь звернутися до
суду. Просив суд винести рішення про
усунення перешкод в користуванні
власністю та вселення в квартиру його
ОСОБА_1 і його неповнолітню дочку
ОСОБА_5. Винести рішення про визначення
розміру його частки у приватній
спільній сумісній власності у розмірі
кімнати жилої більшою площею та
розміру частки Відповідачів у розмірі
кімнати жилої меншої площі. Коридор,
кухню та ванну кімнату з вбиральнею
залишити у загальному користуванні.
Судові витрати, які підлягають
стягненню при розгляді позовної заяви
стягнути з Позивача, якщо позов буде
задоволено повністю.

В судовому засіданні свої вимоги
підтримав і просив їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 в судове засідання не прибули по
невідомій суду причині, про день
слухання справи були повідомлений
належним чином.

Представник третьої особи ДП
«Кременчуцьке лісове господарство» в
судове засідання не прибув просив суд
справу розглядати без їх участі.

Зі згоди позивача суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Суд, вислухавши пояснення
позивача, дав повну оцінку зібраним по
справі доказам, приходить до висновку,
що позов підлягає частковому
задоволенню.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі з 26
липня 1981 року, і який було розірвано 18
січня 2000 року відділом реєстрації
актів громадянського стану
Автозаводського райвиконкому м.
Кременчука, про що в книзі реєстрації
актів про розірвання шлюбу зроблено
запис за № 34 згідно свідоцтва про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_1. Під час
шлюбу позивач ОСОБА_1 отримав квартиру,
в якій зареєстрований з 31 липня 1987 року,
що підтверджується штампом в паспорті
та домовою книгою. В подальшому позивач
ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2, колишня
дружина, відповідач ОСОБА_3, дочка,
відповідач ОСОБА_4 син, приватизували
на праві приватної спільної сумісної
власності квартиру АДРЕСА_1, і яка в
цілому складається з коридору, двох
житлових кімнат, кухні, ванної кімнати
з вбиральнею.

Від другого шлюбу позивач ОСОБА_1 має
дочку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
зареєстрована за постійним місцем
реєстрації батька 07.09.2001 року в
квартирі за адресою: АДРЕСА_2, що
підтверджується домовою книгою, та яка
весь час проживає з позивачем в іншому
місці.

Після розірвання шлюбу відповідача
ОСОБА_2 знято з реєстрації місця
проживання 26.06.2007 року, що
підтверджується домовою книгою.

Відповідача ОСОБА_3 знято з
реєстраційного обліку 22.10.2002 року, що
підтверджується домовою книгою, і
постійно проживає в США.

Відповідач ОСОБА_4 проживає в
м.Кременчук за іншою адресою.

24 жовтня 2013 року позивач звернувся до
Автозаводського РВ КМУ УМВС України в
Полтавській області з заявою про
усунення перешкод в користуванні
спільно приватизованою квартирою, на
яку отримав відповідь звернутися до
суду.

Згідно зі ст. 150 Житлового кодексу
Укаїни, громадяни, які мають у
приватній власності квартиру,
користуються нею для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей.

Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу
України, на вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно.

Між Позивачем та Відловідачами не
визначені частки, тому, що в свідоцтві
про право власності на житло немає
чітко визначених часток кожному із
співвласників.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю.

Згідно зі ст. 370 ЦК України,
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності. У разі виділу
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, за
рішенням суду частка співвласника може
бути збільшена або зменшена з
урахуванням обставин, які мають
істотне значення.

Керуючись ст.ст. 150, 156 ЖК України,
ст.ст. 16, 26, 317, 319, ч. 1 ст. 368, ст. 370, ч. 2 ст.
372, ч. 1 ст. 383, ст. 391 ЦК України, ст.ст.10, 11,
60, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні квартирою шляхом
вселення та визначення розміру часток
у приватній спільній сумісній
власності - задовольнити частково.

Усунути перешкоди в користуванні
власністю та вселити в квартиру ОСОБА_1
та його неповнолітню дочку ОСОБА_5.

Визначити розмір частки у приватній
спільній сумісній власності ОСОБА_1 у
розмірі 1/4 частки.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Автозаводський районний суд
міста Кременчука шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: