Справа № 203/913/14-ц
Провадження № 2/0203/679/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2014 року Кіровський районний суд
міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Католікяна М.О.,

при секретарі Шаповал
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Первинної профспілкової організації
працівників бюджетної сфери та
самозайнятих осіб "Професійний захист"
до голови Дніпропетровської обласної
ради про визнання бездіяльності
протиправною, зобов'язання вчинити дії,
за позовом Первинної профспілкової
організації працівників бюджетної
сфери та самозайнятих осіб
"Професійний захист" до
Дніпропетровської обласної ради, третя
особа - голова Дніпропетровської
обласної ради, про зобов'язання вчинити
дії, визнання бездіяльності
протиправною, за позовом Первинної
профспілкової організації працівників
бюджетної сфери та самозайнятих осіб
"Професійний захист" до
Дніпропетровської обласної ради, треті
особи - голова Дніпропетровської
обласної ради, ОСОБА_1, про зобов'язання
вчинити дії, визнання бездіяльності
протиправною,

у с т а н о в и в:

29 липня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом (з урахуванням уточнень)
до Дніпропетровської обласної ради,
треті особи - голова Дніпропетровської
обласної ради, ОСОБА_1, про зобов'язання
вчинити дії, визнання бездіяльності
протиправною. Позовні вимоги
обґрунтовано тим, що 12.07.2013 р. позивач
звернувся до відповідача з вимогою про
розірвання трудового договору,
укладеного з керівником КЗ "Обласний
госпіталь для інвалідів Великої
Вітчизняної Війни". Висунуту вимогу
відповідач не виконав, як і не оскаржив
її до суду, що стало причиною звернення
позивача до суду з позовом про
зобов'язання відповідача розглянути і
виконати висунуту вимогу, визнання
протиправною бездіяльності
відповідача з нерозгляду вказаної
вимоги (т. 3 а.с.а.с. 1 - 5, 101 - 109).

09 серпня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до голови
Дніпропетровської обласної ради про
визнання бездіяльності протиправною,
зобов'язання вчинити дії. Позовні
вимоги обґрунтовано тими ж доводами, що
й позов, поданий 29.07.2013 р. Позивач
просить визнати протиправною
бездіяльність відповідача з
нерозгляду висунутої вимоги,
зобов'язати відповідача виконати
вказану вимогу (т. 1 а.с.а.с. 1, 2).

12 серпня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом (з урахуванням уточнень)
до Дніпропетровської обласної ради,
третя особа - голова Дніпропетровської
обласної ради, про зобов'язання вчинити
дії, визнання бездіяльності
протиправною. Позовні вимоги
обґрунтовано тими ж доводами, що й
позови, подані 29.07.2013 р. та 09.08.2013 р.
Позивач просить зобов'язати
відповідача розглянути та виконати
висунуту вимогу, визнати протиправною
бездіяльність відповідача з
нерозгляду вказаної вимоги (т. 2 а.с.а.с.
1, 2, 38 - 44, 138 - 145).

28 січня 2014 року суд своєю ухвалою
об'єднав цивільні справи за позовами,
поданими 09.08.2013 р. та 12.08.2013 р. (т. 1 а.с. 46).

17 березня 2014 року ухвалою суду цивільна
справа за позовами, поданими 09.08.2013 р. та
12.08.2013 р., була об'єднана зі справою за
позовом, поданим 29.07.2013 р. (т. 3 а.с. 96).

У судовому засіданні представники
відповідачів, третіх осіб заперечували
проти задоволення позовних вимог у
повному обсязі.

Представник позивача до суду не
з'явився, неодноразово звернувшись із
заявами про розгляд справи за його
відсутності (т. 2 а.с. 130, т. 3 а.с.а.с. 87, 183).

Заслухавши пояснення представників
відповідачів, третіх осіб, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку
про те, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом було встановлено, що 08.07.2013 р. на
засіданні позивача було ухвалене
рішення, оформлене у вигляді протоколу,
про оформлення вимоги про розірвання
трудового договору (контракту) з
керівником Комунального закладу
"Обласний госпіталь для інвалідів
Великої Вітчизняної Війни" ОСОБА_1 у
зв'язку з порушенням останнім чинного
трудового законодавства, а саме
трудових прав ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 28).

12 липня 2013 року позивач на виконання
рішення від 08.07.2013 р. звернувся до
Дніпропетровської обласної ради та її
голови з письмовою вимогою (т. 1 а.с. 5, т. 2
а.с.а.с. 9 - 18).

29 липня 2013 року Дніпропетровська
обласна рада своїм листом № С-530
повідомила позивача про неможливість
виконати висунуту вимогу через те, що
її висунуто неналежною профспілковою
організацією (т. 2 а.с. 33).

Відповідно до частини 1 статті 3
Цивільного процесуального кодексу
України (далі - ЦПК) кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно з частиною 3 статті 10 ЦПК кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з частинами 1, 2 статті 11
ЦПК суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Аналіз приведених норм свідчить про те,
що суди у встановлений законом спосіб
захищають права та охоронювані законом
інтереси виключно тих осіб, які зазнали
порушень таких прав та інтересів. При
цьому такі особи повинні довести суду
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог, і саме в межах
наданих доказів суди мають розглядати
відповідні спори.

З текстів позовних заяв вбачається, що
позивач звернувся до
Дніпропетровської обласної ради та її
голови з відповідною вимогою, а згодом -
до суду з позовами, як профспілкова
організація, що захищає інтереси
трудового колективу КЗ "Обласний
госпіталь для інвалідів Великої
Вітчизняної Війни", зокрема, інтереси
ОСОБА_2

Суд критично ставиться до такого
доводу позивача з наступних підстав.

За правилами статті 12 Кодексу законів
про працю України (далі - КЗпП)
колективний договір укладається між
власником або уповноваженим ним
органом (особою), з однієї сторони, і
первинною профспілковою організацією,
які діють відповідно до своїх статутів,
а у разі їх відсутності -
представниками, вільно обраними на
загальних зборах найманих працівників
або уповноважених ними органів, з
другої сторони. Якщо на підприємстві, в
установі, організації створено кілька
первинних профспілкових організацій,
вони повинні на засадах пропорційного
представництва (згідно з кількістю
членів кожної первинної профспілкової
організації) утворити об'єднаний
представницький орган для укладення
колективного договору. В цьому разі
кожна первинна профспілкова
організація має визначитися щодо своїх
конкретних зобов'язань за колективним
договором та відповідальності за їх
невиконання. Первинна профспілкова
організація, що відмовилася від участі
в об'єднаному представницькому органі,
позбавляється права представляти
інтереси працівників при підписанні
колективного договору.

Судом встановлено, що у КЗ "Обласний
госпіталь для інвалідів Великої
Вітчизняної Війни" від 31.03.2000 р. діє
Первинна організація профспілки
працівників охорони здоров'я України
Обласного госпіталю інвалідів Великої
Вітчизняної Війни (т. 3 а.с. 33).

Вказана профспілкова організація є
стороною колективного договору,
схваленого 22.12.2006 р. загальними зборами
трудового колективу КЗ "Обласний
госпіталь інвалідів Великої
Вітчизняної Війни". Інші профспілкові
організації не приєднувалися до
укладеного у закладі колективного
договору (т. 3 а.с.а.с. 140 - 182).

При цьому сам ОСОБА_2 не є членом
Первинної організації профспілки
працівників охорони здоров'я України
Обласного госпіталю інвалідів Великої
Вітчизняної Війни (т. 3 а.с. 124).

Ураховуючи викладене, суд доходить
висновку про те, що саме Первинна
організація профспілки працівників
охорони здоров'я України Обласного
госпіталю інвалідів Великої
Вітчизняної Війни як сторона
колективного договору має право
ініціювати звернення до компетентних
органів щодо розірвання трудового
договору, укладеного з третьою особою.

Ця теза цілком збігається з приписами
КЗпП, що стосуються розірвання
трудового договору, яке потребує
погодження з профспілковою
організацією, що передбачають надання
відповідної згоди профспілковою
організацією, членом якої є працівник.

Крім того, суд вважає, що позивачем не
доведено факт легалізації Первинної
профспілкової організації працівників
бюджетної сфери та самозайнятих осіб
"Професійний захист", у розумінні
Закону України від 15.09.1999 р. № 1045-ХІV "Про
професійні спілки, їх права та гарантії
діяльності" та в контексті рішення
Конституційного Суду України від 18.10.2000
р. № 11-рп/2000.

Так, позивачем неодноразово надано
суду копії нотаріально посвідченої
заяви своїх засновників від 02.12.2012 р.,
якою вони нібито повідомляють
Дніпропетровське міське управління
юстиції, інші органи державної влади та
місцевого самоврядування, юридичні та
фізичні особи про створення
профспілкової організації (т. 1 а.с. 3).

Між тим, позивачем протягом річного
строку розгляду справи на виконання
статей 10, 12 ЦПК не було доведено факт
оприлюднення (поширення,
опублікування, надіслання адресатам)
вказаної заяви.

Таким чином, оскільки позивач не є тією
особою, яка уповноважена на захист прав
та охоронюваних законом інтересів
членів трудового колективу КЗ
"Обласний госпіталь для інвалідів
Великої Вітчизняної Війни", заявлені
позови не підлягають задоволенню.

У порядку статті 88 ЦПК судові витрати у
справі необхідно віднести на рахунок
держави.

Керуючись статтями 4 - 11, 15, 18, 57 - 60, 169, 208,
209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Первинній профспілковій організації
працівників бюджетної сфери та
самозайнятих осіб "Професійний захист"
у позовах до Дніпропетровської
обласної ради, голови
Дніпропетровської обласної ради про
визнання бездіяльності протиправною,
зобов'язання вчинити дії відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок
держави.

Рішення набирає законної сили у
порядку, передбаченому статтею 223 ЦПК
України, і може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його постановлення. У разі якщо
рішення було постановлено за
відсутності особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 24 липня
2014 року.

Суддя
М.О. Католікян