Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №285/15/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
Михайловська Антоніна Віталіївна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області

в складі : головуючої судді
Косигіної Л.М.

суддів: Талько
О.Б., Григорусь Н.Й.

при секретарі
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання частково недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом,
визнання права власності на частину
будинку та його витребування

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 19 травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом, вимоги якого
неодноразово змінювала і доповнювала,
та остаточно просила:

- встановити факт прийняття нею
спадщини після смерті сина ОСОБА_3,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1;

- визнати частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом, видане 31.03.1998 року на ім'я
ОСОБА_4, виключивши з предмету
спадкування ? частину житлового
будинку АДРЕСА_1;

- визнати за нею право власності
на ? частину вищевказаного будинку в
порядку спадкування після смерті сина;

- витребувати у відповідача
вказане майно.

В обґрунтування позову
посилалася на те, що після смерті сина
вона фактично прийняла спадщину, так як
постійно з 24.07.1974 року проживала та була
зареєстрованою в будинку АДРЕСА_1, а
отже розпоряджалася та користувалася
спадковим майном. У зв'язку з цим
вважала, що є власницею частини
будинку, який було побудовано сином та
невісткою ОСОБА_4 під час шлюбу. Після
смерті ОСОБА_4 відповідач (племінник
невістки) змусив її звільнити будинок
та оселитися в допоміжній нежитловій
споруді, мотивуючи тим, що вона не має
права на житло. У подальшому дізналася,
що на ім'я відповідача видано свідоцтво
про право на спадщину за заповітом.
Вважає, що її право власності на
частину спадщини після смерті сина
порушене, а тому просила позов
задовольнити.

Рішенням Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 19 травня 2014 року позов
задоволено частково. Встановлено факт
прийняття ОСОБА_1 спадщини після
смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.
Визнано недійсним в ? частині
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 31.03.1998 року, видане на ім'я
ОСОБА_4 та зареєстроване в реєстрі за №
2-473, на житловий будинок АДРЕСА_1.
Визнано за позивачкою право власності
на ? частину вищевказаного будинку. У
задоволенні решти вимог відмовлено,
вирішено питання про відшкодування
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати, ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову. Зокрема, апелянт посилався на
те, що позивачкою пропущено строк
позовної давності, оскільки їй було
достовірно відомо про необхідність
звернення до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
смерті сина, та те, що у 1998 році ОСОБА_4
отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом на все спадкове
майно.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 524 ЦК УРСР в редакції
закону 1960 року передбачено, що
спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (в
редакції закону 1963 року), при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти (у
тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого.

Для прийняття спадщини необхідно,
щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята
спадщина вважається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини (ст. 548 ЦК УРСР в редакції
закону 1963 року).

Згідно з положеннями ст. 549 ЦК УРСР
(в редакції закону 1963 року), вважається,
що спадкоємець прийняв спадщину: якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; якщо подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені дії
повинні бути вчинені протягом 6 місяців
з дня відкриття спадщини.

З роз'яснень, викладених у п.п. 4, 6
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 24.06.1983 року "Про практику
розгляду судами України справ про
спадкування" вбачається, що
шестимісячний строк для прийняття
спадщини може бути продовжений
судом за заявою заінтересованої
особи при доведеності поважності
причин його пропуску. Якщо у вказаний
строк позивач вступив в управління або
володіння спадковим майном або його
частиною, суд з цих підстав

вирішує питання про визнання права на
спадкове майно, а не про продовження
пропущеного строку. При встановленні в
справі про поділ спадщини, що до її
складу включено майно, придбане
спадкодавцем у шлюбі разом з тим
подружжям, хто пережив іншого, суд
визначає частку останнього у спільній
власності і майно, що на неї припадає,
за правилами ст.ст. 28, 29 КпШС і виключає
його з того, що підлягає поділу між
спадкоємцями.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 (син
позивачки) та ОСОБА_4, перебуваючи в
шлюбі, побудували житловий будинок
АДРЕСА_1. У вказаному будинку з липня 1974
року також проживала та була
зареєстрована ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер,
спадщину після його смерті прийняли:

- дружина ОСОБА_4, яка подала заяву до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини;

- ОСОБА_1, яка постійно проживала зі
спадкодавцем та фактично вступила в
управління спадковим майном.

Наведене підтверджується дослідженими
матеріалами справи.

31.03.1998 року ОСОБА_4 отримала
свідоцтво про право на спадщину за
законом на весь спадковий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла,
спадщину після її смерті за заповітом
від 20.11.2007 року прийняв ОСОБА_2, який
31.03.2014 року отримав свідоцтво про право
на спадщину за заповітом.

Враховуючи викладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що спадковий
будинок за життя ОСОБА_3 належав в
рівних частках померлому та його
дружині ОСОБА_4, а тому до складу
спадщини входить ? частина житлового
будинку АДРЕСА_1. При цьому, спадщину на
вказану частину будинку, прийняли в
рівних частках мати покійного та його
дружина. Доказів того, що позивачка
відмовилася від спадщини суду не
надано.

Оскільки свідоцтво про право на
спадщину за законом на весь житловий
будинок було видано тільки на ім'я
ОСОБА_4, суд першої інстанції
обґрунтовано задовольнив позов щодо
визнання його недійсним в ? частині.

Доводи апелянта про те, що
позивачка пропустила строк звернення
до суду є безпідставними, оскільки
ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину
після смерті сина та вважала себе
власником частини будинку. Про
порушення прав дізналася після того, як
її було виселено зі спадкового будинку,
у зв'язку з чим вона стала проживати у
допоміжному приміщенні. Наведе
підтверджується поясненнями
соціального працівника, яка здійснює
догляд за позивачкою.

Не заслуговують на увагу і доводи
ОСОБА_2 про те, що позивачка не оскаржує
свідоцтво про право на спадщину від
31.03.2014 року, а тому позов не підлягає
задоволенню, оскільки ОСОБА_1 не
позбавлена права звернутися до суду з
окремим позовом.

Судом також правильно відмовлено
у задоволенні позову ОСОБА_1 про
витребування частини майна, оскільки
спадкове майно не поділено, частки
кожного в натурі не визначені.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для скасування судового
рішення, доводи апеляційної скарги
висновки суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення
Новоград-Волинського міськрайонного
суду Житомирської області від 19 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча
Судді