У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
за касаційною скаргою Шуліки Аліни
Володимирівни, яка діє від імені
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк», на
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» звернулося до суду з
указаним позов. Зазначало, що 9 липня 2007
року між сторонами було укладено
кредитний договір, за умовами якого,
позивач надав, а відповідач отримав у
кредит грошові кошти в розмірі 2 805 грн 59
коп зі сплатою 12 % на рік за
користування ними з кінцевим терміном
повернення до 9 липня 2009 року. У зв'язку
з невиконанням своїх зобов'язань за
кредитним договором виникла
заборгованість, яку відповідач
добровільно не погашає, тому просило
задовольнити позов.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 6 серпня 2013 року
стягнено з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«Приват Банк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 12 365 грн 83
коп., яка складається із заборгованості
за кредитом - 899 грн 22 коп.,
заборгованості за відсотками - 7729 грн 10
коп., заборгованості по комісії - 1126 грн
40 коп., пені у розмірі - 1000 грн, штрафу у
розмірі - 1611 грн 11 коп. Вирішено питання
про стягнення судових витрат. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 січня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Шуліка А.В., яка діє
від імені публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк», просить скасувати
рішення апеляційного суду, посилаючись
на порушення судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у позові, апеляційний суд
виходив із того, що позивачем пропущено
загальний строк позовної давності, а
умови надання споживчого кредиту
згідно яких збільшено строк позовної
давності до п'яти років, які надані
банком, відповідач не підписував.

Однак з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна.

Судами встановлено, що відповідно до
заяви позичальника №
DNXRRX 26900085 від 9 липня 2007 року банк надає
позичальнику строковий кредит у
розмірі 2805 грн 60 коп. на строк 24 місяці
з 9 липня 2007 року по 9 липня 2009 року.

Статтею 60 ЦПК України на сторін
покладено обов'язок довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

У своїй заяві позичальник зазначав про
те, що він ознайомлений та згодний з
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Рострочка»)
(Стандарт»), які є частиною
кредитно-заставного договору.

Відповідно до п. п. 5.5 указаних Умов, які
надані банком на підтвердження позову,
термін позовної давності по вимогах
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю п'ять років.

Враховуючи те, що позичальник,
укладаючи кредитний договір,
погоджувався із Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») («Стандарт»), які є його
частиною, та в яких строк позовної
давності збільшено до п'яти років, суд
апеляційної інстанції дійшов
помилкового висновку про те, що до
спірних правовідносин необхідно
застосовувати загальний строк
позовної тривалістю три роки.

Вказуючи про те, що позивачем не
доведено, що позичальник підписував
саме ці умови надання споживчого
кредиту, апеляційний суд не звернув
уваги на те, що підписання вказаних
умов останнім сторони не погоджували
та не ставили наявність підпису на них
в залежність від того, чи будуть вони
частиною укладеного між сторонами
договору .

Доказів на підтвердження того, що
відповідач ознайомився та
погоджувався на укладення договору за
іншими умовами ніж ті, на які
посилається банк, ним не подано.

Висновок апеляційного суду про те, що
до заяви про надання споживчого
кредиту було додано інші умови, з якими
ознайомлювався відповідач, нічим не
підтверджений.

Тому погодитися із ухваленим
апеляційним судом рішенням неможливо.

Допущені при вирішенні спору порушення
норм процесуального права (ст. ст. 10, 60,
179, 212 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, в зв'язку з чим
рішення апеляційного суду не може
вважатись законним і обґрунтованим та
в силу ст. 338 ЦПК України підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Шуліки Аліни
Володимирівни, яка діє від імені
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»,
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 січня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: В.І. Амелін Т.П.
Дербенцева С.О. Карпенко
М.І. Наумчук