Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27 червня 2014 року

Центральний районний суд міста
Миколаєва в складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі - Пулатовій О.Є.

за участю представника позивача,
відповідача за зустрічним позовом -
ОСОБА_1,

відповідача, позивача за зустрічним
позовом - ОСОБА_2,

представника відповідача , позивача за
зустрічним позовом - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя ,
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про розподіл майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив про розподіл майна
подружжя.

В подальшому позивач уточнив вимоги та
просив визнати об*єктом права спільної
сумісної власності квартиру АДРЕСА_1
та автомобіль марки «Мерседес Е 200», 1999
року випуску, д/н НОМЕР_2; виділити по ?
частині вказаної вище квартири
позивачу та відповідачу; залишити у
власності ОСОБА_2 автомобіль марки
«Мерседес Е 200», 1999 року випуску, д/н
НОМЕР_2, та стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 компенсацію вартості ? частини
автомобіля .

ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним
позовом, та просила провести розподіл
спільного майна, визнати за ОСОБА_4
право власності на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1, залишивши за нею право
власності на 2/3 частини вказаної
квартири; визнати за ОСОБА_5 право
власності на ? частину вантажного
автомобіля моделі ГАЗ 33021, 1998 року
випуску.

Позивач, відповідач за зустрічним
позовом до судового засідання не
з*явився, направив свого представника.

Представник позивача вимоги
первісного позову підтримав, просив
про його задоволення, посилаючись на
підстави, викладені в позові. У
задоволенні зустрічного позову просив
відмовити, посилаючись на
безпідставність її вимог, та вказав на
те, що позивачем не надано належних та
допустимих доказів у підтвердження
своїх вимог, не надала мотивів та
обґрунтувань відступу від засад
рівності часток подружжя у спільному
майні.

Відповідач, позивач за зустрічним
позовом вимоги первісного позову
визнали частково, вимоги зустрічного
позову підтримали, просили про його
задоволення.

Судом ухвалено про розгляд справи у
відсутність учасників процесу, які не
з*явились.

Обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з
17.09.2005 року, від якого мають сина ОСОБА_4
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

27.09.2011 року ОСОБА_2 уклала договір
купівлі-продажу , посвідчений
приватним нотаріусом Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
за яким ОСОБА_2 придбала квартиру
АДРЕСА_1 вартістю 62000,00 грн.

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу в період шлюбу
був придбаний автомобіль марки
«Мерседес Е200», д/н НОМЕР_2, який був
зареєстрований за ОСОБА_2

За даними УДАІ УМВС України в
Миколаївській області автомобіль
марки «Мерседес Е200», д/н НОМЕР_2, ОСОБА_7
був проданий ОСОБА_8 10.03.2013 року.

В період шлюбу, подружжям також було
придбано транспортний засіб - ГАЗ-33021,
реєстраційний номер НОМЕР_1, 1998 року
випуску, який зареєстровано за ОСОБА_4

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 20.03.2014 року шлюб між
сторонами розірвано, та рішенням суду
від 20.02.2014 року з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання
сина в розмірі 500,00 грн. щомісяця до
повноліття дитини.

У відповідності до ст. 60 СК України,
майно набуте подружжям за час шлюбу
належить дружині та чоловіку на праві
спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором в силу ст. 70 СК України.

За такого, вказане вище майно є
спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до другого пункту 23
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №
11 спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (статті
60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Зазначені норми права припускають
існування факту права спільної
сумісної власності подружжя щодо
кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно
від тієї обставини, хто є набувачем за
договором, забудовником будівлі, та на
чиє ім'я було зареєстровано право
власності на таку річ.

Звичайно, поширення цього правового
режиму на кожну набуту у шлюбі річ
(презумпція права спільної сумісної
власності) існує доти, доки у суді не
доведено інше кимось із подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 69
Сімейного кодексу України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно частини 1 статті 70 Сімейного
кодексу України у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

В той же час, частинами 2, 3 статті 70
цього ж акту встановлено, що при
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Способи та порядок поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, визначені статтею
71 Сімейного кодексу України.

Так, відповідно до цієї статті, майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому, суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Верховний Суд України в пункті 25 вже
згаданої вище постанови Пленуму ВСУ
від 21.12.2007 № 11 роз'яснив, що вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК щодо
обов'язкової згоди одного з подружжя на
отримання грошової компенсації та
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за
умови звернення подружжя (одного з них)
до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Стаття 64 СК України передбачає, що
дружина та чоловік мають право на
укладення між собою усіх договорів, які
не заборонені законом, як щодо майна, що
є їхньою особистою приватною
власністю, так і щодо майна, яке є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Договір про
відчуження одним із подружжя на
користь другого з подружжя своєї
частки у праві спільної сумісної
власності подружжя може бути укладений
без виділу цієї частки.

Враховуючи викладене вище, суд
приходить до висновку, що позово ОСОБА_4
підлягає частковому задоволенню, та за
ним слід визнати право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні вимог щодо автомобіля
марки «Мерседес Е 200», 1999 року випуску,
д/н НОМЕР_2, в частині залишення його у
власності ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_4 компенсації
вартості ? частини автомобіля
задоволенню не підлягають, оскільки,
поділу підлягає лише наявне на час
розгляду справи майно, а вказаний
автомобіль був реалізований 21.09.2013
року ( в період шлюбу).

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4
підлягає частковому задоволенню, та за
ОСОБА_2 слід визнати право власності на
? частину квартири АДРЕСА_1, та на ?
частину автомобіля ГАЗ-33021,
реєстраційний номер НОМЕР_1, 1998 року
випуску.

Посилання ОСОБА_2 на недостатній розмір
аліментів, які стягнуті на її користь
для утримання сина, як підставу для
збільшення її частки у спільному майні
(визнання права власності на 2/3 частки
квартири) не можуть бути взяті судом до
уваги, як такі, що не підтверджені
належними та допустимими доказами в
силу ст. 58-60 ЦПК України.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК
України, з ОСОБА_2 слід стягнути
судовий збір в сумі 468,80 грн. на користь
ОСОБА_4, стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 судовий збір 243,60 грн.

Керуючись ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розподіл
майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1, та на ?
частину автомобіля ГАЗ-33021,
реєстраційний номер НОМЕР_1, 1998 року
випуску.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі
468,8 грн. на користь ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
судовий збір 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області в строки та порядку,
передбаченому ст.ст. 293-296 ЦПК України.

Суддя
Н.П. Черенкова