Справа № 522/7163/14-ц
Провадження № 2/522/5703/14
У Х В А Л А

Іменем УКРАЇНИ

« 23» червня 2014 року

Приморський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді Погрібного
С.О.

за секретаря судового засідання -
Мітяєвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вказаними
вимогами, просив розірвати шлюб,
укладений з відповідачкою, який був
зареєстрований 06 січня 2012 року у
відділі реєстрації актів громадського
стану у м. Франкфурт-на-Майні
Федеративної Республіки Німеччина,
реєстровий № Е 11/2012.

До суду з'явилася відповідачка,
пояснила, що спільно з позивачем вона
проживала виключно на території ФРН,
спільного місця проживання в України
подружжя не мало.

Представник позивача подав до суду
заяву з клопотанням про розгляд справи
за його відсутності, заявлені позовні
вимоги підтримав у повному обсязі.

Суд вислухав пояснення відповідача,
дослідив матеріали цивільної справи,
за наслідками чого дійшов такого
висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, шлюб
зареєстрований між сторонами 06 січня
2012 року у відділі реєстрації актів
громадського стану у м. Франкфурт на
Майні Федеративної Республіки
Німеччина, реєстровий № Е 11/2012.

Позивач є громадянином ФРН,
відповідачка - громадянкою України.

Як визнано відповідачем та не
заперечене стороною позивача - єдиним
спільним місцем проживання подружжя є
помешкання у ФРН, спільного місця
проживання в Україні - сторони не мали.

Згідно зі ст. 63 Закону України «Про
міжнародне приватне право» припинення
шлюбу та правові наслідки припинення
шлюбу визначаються правом, яке діє на
цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно ч.1 ст. 60 Закону України «Про
міжнародне приватне право» правові
наслідки шлюбу визначаються спільним
особистим законом подружжя, а за його
відсутності - правом держави, у якій
подружжя мало останнє спільне місце
проживання, за умови, що хоча б один з
подружжя все ще має місце проживання у
цій державі, а за відсутності такого -
правом, з яким обидва з подружжя мають
найбільш тісний зв'язок іншим чином.

Згідно з привалом ч. 1 ст. 16 вказаного
Закону особистим законом фізичної
особи вважається право держави,
громадянином якої вона є.

Як встановлено судом у судовому
засіданні, останнім місцем проживання
подружжя є Федеративна Республіка
Німеччина, вказане не заперечувалось
позивачем або його представником.

Враховуючи відсутність спільного
особистого закону подружжя, в також
встановлення останнього спільного
місця проживання подружжя за межами
України - на території ФРН, правові
питання припинення шлюбу між сторонами
мають вирішуватися правом іншої
держави, у якій подружжя мало останнє
спільне місце проживання, - правом ФРН.

В якості підстави заявленого позову
позивачем наведено такі обставини, як
фактичне припинення між сторонами
шлюбних відносин, наявність
протилежних поглядів на сім'ю та шлюб; у
позові сторона застосовує до спірних
правовідносин право України -
положення статті 112 Сімейного кодексу
України.

Застосовуючи вказані колізійні норми,
суд дійшов висновку про те, що до
спірних правовідносин право України
застосоване бути не може: й у питанні
матеріального, й процесуального права
підлягає застосуванню право ФРН, як
право останнього та єдиного спільного
місця проживання подружжя. Це правило
визначає належні підставу позову, а
також порядок його розгляду за
правилами права ФРН.

При цьому, чинний договір про правову
допомогу у цивільних (в тому числі
шлюбно-сімейних) справах, укладений між
Україною та ФРН, відсутній.

Таким чином, враховуючи постійне місце
проживання позивача та останнє спільне
місце проживання подружжя є поза
межами України, суд дійшов висновку про
відсутність повноважень розгляду
заявленого позову за визначеними
позивачем підставами, предметом та
змістом судом України, з огляду на що
встановлює необхідність закриття
провадження по вказаній справі.

Припинення шлюбу, укладеного у ФРН, за
правилами України судом України є
порушенням принципу національного
суверенітету та чинних колізійних норм
права.

Суд має застосувати до спірних
правовідносин положення п. 1 ч. 1 ст. 205
ЦПК України, відповідно до якої суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 205 Цивільного
процесуального кодексу України, СУД -

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у цивільній справі
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ
С.О. ПОГРІБНИЙ

23.06.2014