Ухвала

іменем україни

1 серпня 2014 року

м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Євтушенко О.І.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Франківського районного суду

м. Львова від 10 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 17 лютого 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про захист честі, гідності та
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 10 жовтня

2013 року в задоволені позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі,
гідності та відшкодування моральної
шкоди відмовлено.

Ухвалою апеляційного
суду Львівської області від 17 лютого

2014 року рішення Франківського
районного суду м. Львова від 10 жовтня 2013
року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Одночасно заявником ставиться питання
про поновлення строку на оскарження
вказаних судових рішень, посилаючись
на поважність причин пропуску цього
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦПК України у
разі пропущення встановленого законом
строку на касаційне оскарження з
причин, визнаних поважними, суддя
касаційної інстанції за заявою особи,
яка подала скаргу, може поновити цей
строк.

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення
строку на касаційне оскарження
підлягає задоволенню, оскільки причини
пропуску є поважними.

Однак, у відкритті касаційного
провадження слід відмовити з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що
ОСОБА_2 проживає у АДРЕСА_1. Зазначений
будинок знаходиться на балансі ЖБК-26,
головою якого є відповідачка

ОСОБА_3 Остання 21 травня 2012 року
направила позивачці листа про
звільнення коридору від дерев'яної
шафи в термін до 10 червня 2012 року, 31
липня 2012 року мешканцями будинку
складено акт про невиконання
позивачкою зазначених вимог, в
подальшому, 27 листопада 2012 року, ОСОБА_3
складено протокол про адміністративне
правопорушення вчинене ОСОБА_2
передбачене п. 8 ст. 7 Правил
користування приміщеннями житлових
будинків і гуртожитків, на підставі
якого остання 12 грудня 2012 року
адміністративною комісією при
Франківській районній адміністрації
Львівської міської ради притягнута до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу в розмірі 51 грн.
Зазначена постанова

2 квітня 2013 року скасована Франківським
районним судом м. Львова.

Відмовляючи в
задоволені позовних вимог, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
суд апеляційної інстанції, дійшов
правильного висновку про те, що
інформація, на яку посилається ОСОБА_2
не є недостовірною і такою, що принижує
честь і гідність, а тому не могла
спричинити останній моральні
страждання.

Відповідно до п. 16
Постанови Верховного Суду України від

27 лютого 2009 року № 1 «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» Відповідно до статті
40 Конституції України усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк. Суди
повинні мати на увазі, що у випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте в
ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

Оскільки судами
попередніх інстанцій не встановлено,
та позивачем не доведено, що інформація
на яку посилається ОСОБА_2 не є
недостовірною і такою, що принижує
честь і гідність, суди дійшли вірного
висновку відмовивши в задоволенні
позовних вимог.

Таким чином, з
матеріалів касаційної скарги,
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначених судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4
ст. 328 ЦПК України, у разі якщо касаційна
скарга є необґрунтованою і викладені в
ній доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 325, 328
ЦПК України

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне
оскарження.

У відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Франківського районного суду

м. Львова від 10 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 17 лютого 2014 року, в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист
честі, гідності та відшкодування
моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ разом із доданими
до касаційної скарги матеріалами
направити скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ:
О.І. Євтушенко