АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1772/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 41, 42 Кузьменко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Пономаренко В. В. УХВАЛА
29 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоПономаренка В.
В.суддівГончар Н. І. , Вишні Н. В. при
секретаріЯремич В.І. за участю:
позивача ОСОБА_6
представника позивача ОСОБА_7
представників відповідачів
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_11 на заочне рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 17 жовтня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_6 до ТОВ «ЖЕК
Будівельник», ОСОБА_11 про визнання
недійсним ордеру та виселення без
надання іншого жилого приміщення,-
в с т а н о в и л а :
У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із вказаним позовом обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що 10 березня 2011 року
йому видано ордер на заселення до
кімнати АДРЕСА_1. Вказана кімната
підлягала заселенню після здійснення в
ній ремонтних робіт та вивезення речей,
які належать ТОВ «ЖЕК Будівельник», з
чим погодилась адміністрація
Заочним рішенням Соснівського
районного м. Черкаси від 26 квітня 2012
року ОСОБА_6 було визнано таким, що
втратив право на користування житловим
приміщенням у вказаній кімнаті.
Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 10 липня 2013 року вказане
рішення суду скасовано та ухвалено
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог ТОВ «ЖЕК Будівельник»
про визнання ОСОБА_6 таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням.

За період оскарження рішень судів до
спірної кімнати був вселений
відповідач ОСОБА_11, якому 15 серпня 2012
року видано ордер на вказану кімнату.

На звернення позивача про вселення в
спірну кімнату відповідач відмовив та
запропонував ліжко-місце та реєстрацію
в кімнаті НОМЕР_1 в гуртожитку,
вказавши, що теперішній користувач
кімнати відмовляється виселятись із
кімнати, тому ТОВ «ЖЕК Будівельник» не
має правових підстав для його
виселення.

Враховуючи наведене, ОСОБА_12 просив суд
визнати ордер, виданий 15.08.2012 року на
ім'я ОСОБА_11 на спірну кімнату
недійсним та виселити ОСОБА_11 із даної
кімнати.

Заочним рішенням Соснівського
районного суду м. Черкаси від 17 жовтня
2013 року позов задоволено.

Визнано недійсним ордер, виданий 15.08.2012
року на ім'я ОСОБА_11 на кімнату АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_11 з кімнати АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення.

Ухвалою Соснівського районного суду м.
Черкаси від 21 травня 2014 року в
задоволенні заяви ОСОБА_11 про перегляд
заочного рішення було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_11 подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального права просить скасувати
заочне рішення суду першої інстанції
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції судова колегія приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ст.129 ЖК України, на підставі
рішення про надання житлової площі в
гуртожитку, адміністрація
підприємства, установи, організації,
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану житлову площу.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_6 10.03.2011 року ТОВ «ЖЕК
Будівельник» видано ордер № 3 на право
заселення в кімнату АДРЕСА_1 (а.с. 5).

15 серпня 2012 року ОСОБА_11 відповідачем
ТОВ «ЖЕК Будівельник» видано ордер
серія О № 16 на право заселення в
кімнату АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 10 липня 2013 року, яке набрало
законної сили, скасовано рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 26 квітня 2013 року та відмовлено в
задоволенні позову ТОВ «ЖЕК
Будівельник» до ОСОБА_6 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням (а.с.
8-13).

Вказаним рішенням апеляційного суду
встановлено, що спірна кімната у
гуртожитку була надана ОСОБА_6 після
пожежі, та за домовленістю з
керівництвом ТОВ «ЖЕК Будівельник», що
позивач відновить попередній стан
кімнати після того, як ТОВ «ЖЕК
Будівельник» звільнить кімнату від
своїх меблів і речей (а.с. 9).

Таким чином, ОСОБА_6 не проживав у
спірній кімнаті з поважних причин,
однак він з серпня 2011 року сплачував
комунальні послуги та плату за житлову
площу в наданій кімнаті (рішення
апеляційного суду Черкаської області
від 10.07.2013 року - а.с. 10).

20 серпня 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
відповідача ТОВ «ЖЕК Будівельник» щодо
вселення його до кімнати гуртожитку, на
що отримав відмову, у зв'язку з тим, що
15.08.2012 року ордер на зайняття надої
кімнати видано ОСОБА_11, який проживає у
кімнаті і відмовляється її звільняти
(а.с. 15).

Згідно ст. 129 ЖК УРСР на підставі
рішення про надання жилої площі в
гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що ТОВ «ЖЕК Будівельник» неправомірно
видало ордер відповідачу ОСОБА_11 на
зайняття спірної кімнати у гуртожитку,
чим порушило права позивача на
проживання у даній кімнаті.

Відповідно до ст. 59 ЖК УРСР ордер на
жиле приміщення може бути визнано
недійсним у судовому порядку у
випадках подання громадянами не
відповідаючих дійсності відомостей
про потребу в поліпшенні житлових умов,
порушення прав інших громадян або
організацій на зазначене в ордері жиле
приміщення, неправомірних дій
службових осіб при вирішенні питання
про надання жилого приміщення, а також
в інших випадках порушення порядку і
умов надання жилих приміщень.

Таким чином, суд першої інстанції
правомірно визнав недійсним ордер на
зайняття кімнати у гуртожитку, виданий
15.08.2012 року на ім'я ОСОБА_11, у зв'язку з
порушенням прав позивача на зазначену
кімнату внаслідок неправомірних дій
службових осіб ТОВ «ЖЕК Будівельник».

Звертаючись до суду із позовом, позивач
як на підставу своїх вимог посилався на
статтю 117 ЖК Української РСР,
відповідно до якої у разі визнання
ордера на жиле приміщення недійсним
внаслідок неправомірних дій осіб, які
одержали ордер, вони підлягають
виселенню без надання іншого жилого
приміщення. Якщо громадяни, зазначені в
ордері, раніше користувалися жилим
приміщенням у будинку державного або
громадського житлового фонду, їм
повинно бути надано жиле приміщення,
яке вони раніше займали, або інше жиле
приміщення. У випадках визнання ордера
на жиле приміщення недійсним з іншим
підстав, крім випадку, передбаченого
частиною першою цієї статті, громадяни,
зазначені в ордері, підлягають
виселенню з наданням іншого жилого
приміщення або приміщення, яке вони
раніше займали.

Положення даної статті помилково було
застосовано і судом першої інстанції
при винесенні рішення.

Так, стаття 117 ЖК УРСР є складовою глави
2 цього Кодексу, яка регулює
користування жилими приміщеннями в
будинках державного і громадського
житлового фонду.

Натомість, спірні правовідносини, а
саме порядок користування
гуртожитками регулює глава 4 ЖК УРСР.

Відповідно до статті 127 ЖК УРСР для
проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших
громадян у період роботи або навчання
можуть використовуватись гуртожитки.

Згідно із частиною 2 статті 128 ЖК УРСР
жила площа в гуртожитку надається за
спільним рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації чи
органу кооперативної або іншої
громадської організації та
відповідного профспілкового комітету
і комітету комсомолу.

Відповідно до статті 129 ЖК УРСР на
підставі рішення про надання жилої
площі в гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Згідно із пунктом 40 листа Верховного
Суду України від 26 травня 2001 року
«Правові позиції щодо розгляду судами
окремих категорій судових справ
(Житлове право)» правила статті 129 ЖК
про те, що на підставі рішення про
надання жилої площі в гуртожитку
адміністрація підприємства, установи,
організації видає громадянинові
спеціальний ордер, який є єдиною
підставою для вселення на цю площу, не
означають, що на зазначені
правовідносини поширюються положення
статті 117 ЖК про наслідки визнання
ордера недійсним. Глава 2 ЖК про
користування жилими приміщеннями в
будинках державного і громадського
житлового фонду, яка включає статтю 117,
і глава 4 ЖК про користування
гуртожитками регулюють не аналогічні
правовідносини, і в останній немає
посилання на те, що на правовідносини,
які нею регулюються, поширюється дія
глави 2 ЖК. Підстав для висновку про її
поширення також немає.

Отже, застосування судом першої
інстанції положень ст. 117 ЖК УРСР є
помилковим, однак воно не змінює
вирішення справи по суті.

Підстави для виселення громадян із
гуртожитків визначені у ст. 132 ЖК УРСР.

Відповідно до ст. 132 ЖК УРСР сезонні,
тимчасові працівники і особи, що
працювали за строковим трудовим
договором, які припинили роботу, а
також особи, що вчились у навчальних
закладах і вибули з них, підлягають
виселенню без надання іншого жилого
приміщення з гуртожитку, який їм було
надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств,
установ, організацій, які поселилися в
гуртожитку в зв'язку з роботою, може
бути виселено без надання іншого
жилого приміщення в разі звільнення за
власним бажанням без поважних причин,
за порушення трудової дисципліни або
вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших
підстав, ніж ті, що зазначені в частині
другій цієї статті, а також осіб,
перелічених у статті 125 цього Кодексу,
може бути виселено лише з наданням їм
іншого жилого приміщення.

Надаване громадянам у зв'язку з
виселенням з гуртожитку інше жиле
приміщення має відповідати вимогам,
передбаченим частиною другою статті 114
цього Кодексу.

Осіб, які проживають у гуртожитках,
виселяють також у разі знесення
будинку або переобладнання будинку
(жилого приміщення) в нежилий, а також
якщо будинок (жиле приміщення) загрожує
обвалом. При цьому виселюваним
надається інша жила площа в гуртожитку
або інше жиле приміщення.

Особи, які відбували покарання у виді
обмеження волі або позбавлення волі на
певний строк, виселяються із
спеціальних гуртожитків після
поліпшення їх житлових умов у порядку,
передбаченому законодавством, або
після звільнення їх жилої площі,
тимчасово заселеної іншими особами, чи
після проходження відповідного курсу
лікування. Особам, які пройшли курс
лікування і не мають іншої жилої площі,
житло надається в порядку,
передбаченому цим Кодексом та іншими
нормативно-правовими актами.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач ОСОБА_11 не перебував у
трудових відносинах із ТОВ «ЖЕК
Будівельник», яке із порушенням
законодавства видало йому ордер серія
О № 16 від 15.08.2012 року, визнаний судом
недійсним, а тому у відповідача
відсутні передбачені законом підстави
для зайняття спірної кімнати.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
щодо виселення ОСОБА_11 зі спірної
кімнати без надання іншого приміщення.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційну скаргу відхиляє, а рішення
суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, судова колегія судової
палати ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_11 - відхилити.

Заочне рішення Соснівського районного
суду м. Черкаси від 17 жовтня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ «ЖЕК
Будівельник», ОСОБА_11 про визнання
недійсним ордеру та виселення без
надання іншого жилого приміщення -
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності одразу після
проголошення але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :