АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №22-ц/796/9662/2014
Головуючий в 1 інстанції - Мельник А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів
Кабанченко О.А., Іванченка М.М.

при секретарі Мившук
В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 11 червня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 14 березня 2013 року звернулась
до суду з позовною заявою до
відповідача про стягнення боргу за
договором позики. Посилалася на те, що 10
липня 1997 року відповідач взяв у неї в
борг кошти в сумі 8 000 доларів США , які
зобов`язаний був повернути до 01 серпня,
проте свої зобов`язання за договором не
виконав.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 11 червня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням,
позивачка, через представника подала
апеляційну скаргу, в якій просила
рішення скасувати позов задовольнити.
В скарзі зазначала, що висновок суду
про пропуск позивачем строку позовної
давності не відповідає встановленим
обставинам справи та вимогам закону,
оскільки в договорі позики не був
встановлений строк виконання
зобов`язання.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник позивача доводи скарги
підтримала.

Відповідач до суду не з`явився, про день
і час розгляду справи повідомлений.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого судом рішення, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позичальникові таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Частина перша статті 1049 ЦК України
передбачає, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що позивач передала
відповідачу 8000 доларів США 10 липня 1997
року, які той зобов`язаний був
повернути до 01 серпня того ж року.

Свої зобов`язання відповідач не
виконав, проте звернувся до суду з
заявою про застосування строків
позовної давності.

Враховуючи, що з позовом про стягнення
боргу позивач звернувся більш ніж
через 15 років, суд на підставі ч.4 ст. 267
ЦПК України відмовив в задоволенні
позову.

Вищенаведені обставини справи, які суд
вважав встановленими є доведеними.
Висновок суду про пропуск позивачем
строку звернення до суду відповідає
цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
сторони не передбачили строк виконання
зобов`язання, спростовуються змістом
боргової розписки в якій зазначено, що
кошти брались до 01 серпня.

Відсутність в розписці року не
свідчить про те, що сторони не
визначили строк виконання, оскільки
позивачка в судовому засіданні не
заперечувала, що кошти відповідач
повинен була повернути в тому ж році,
наступного місяця. Тобто сторони
договору визначили строк виконання
зобов`язання місяцями. Доводи про те,
що строк виконання зобов`язання має
відраховуватись від дати надсилання
позивачем вимоги про повернення боргу
є безпідставні, тому, що такий порядок,
передбачений лише в тому разі коли
сторони, укладаючи договір не
визначили дату виконання зобов`язань, а
в даному випадку, - дату повернення
боргу .

Інших доводів апеляційна скарга
відповідача не містила.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи і
заперечення сторін зібраними у справі
доказами, яким дав належну правову
оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене
без порушення норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 11 червня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді: