ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва

в складі головуючого - судді Парамонова
М.Л., при секретарі Степанишиній Г.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3 особи - ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Дарницький районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
про визнання фізичної особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням та зняття з реєстраційного
обліку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 28.10.2013 року звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3, 3 особи - ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Дарницький районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
про визнання відповідачки такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням та зняття з реєстраційного
обліку.

Позивач ОСОБА_2 зазначав, що на підставі
договору дарування частини квартири
від 02.03.2005 року, укладеного між ОСОБА_4 (3
особа) та ОСОБА_2 (позивачем), він є
власником 2/4 частини квартири АДРЕСА_1;
шлюб між позивачем та відповідачкою
ОСОБА_3 було розірвано 20.06.2002 року;
іншими співвласниками квартири
АДРЕСА_1 є діти сторін - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 - по
? частині квартири; в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані 5 осіб - ОСОБА_2 (позивач),
ОСОБА_3 (відповідачка), ОСОБА_3 (мати
позивача), діти сторін - ОСОБА_5 та
ОСОБА_6

Стверджуючи, що відповідачка ОСОБА_3 в
квартирі не проживає понад один рік,
але залишається бути зареєстрованою за
адресою спірної квартири, не сплачує
комунальні послуги, не бере участі по
утриманню квартири, будь-якої
домовленості між сторонами щодо
користування квартирою не існує, тому
позивач вимушений був звернутися до
суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та
просив позов задовольнити;
відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала;
стверджуючи, що вона фактично
проживала в спірній квартирі постійно
до 2005 року, після чого в квартирі
постійно не проживає з причини
конфліктних відносин з позивачем
(колишнім чоловіком); вона разом із
дітьми частково несе витрати по
квартирі, просила в задоволенні позову
відмовити.

Представник 3-ої особи - Дарницького
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві в судове
засідання не з»явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, своєю заявою просив
справу розглядати за його відсутності
(а.с.24).

3 особа - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, як третя
особа на стороні позивача (сина),
просила позов задовольнити; 3 особи -
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як треті особи на
стороні відповідачки (матері) просили в
задоволенні позову відмовити,
стверджуючи, що вони є співвласниками
квартири та визнають право матері на
проживання в

квартирі, не оспорюючи також факт її
реєстрації за адресою спірної квартири
та підтверджуючи заперечення
відповідачки по суті позову.

Заслухавши пояснення сторін та 3-х осіб
в судовому засіданні, допитавши
свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку про те, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу (підстави звільнення від
доказування).

В судовому засіданні встановлено:
згідно договору купівлі-продажу
квартири від 03.04.1998 року (а.с.19) та
договору дарування частини квартири
від 02.03.2005 року (а.с.6) квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної часткової
власності - ОСОБА_2 (позивачу) 2/4 частини
квартири, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (3 особа) ?
частина квартири та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_5 (3 особа) ? частина квартири.

Квартира АДРЕСА_1 є трикімнатною,
житловою площею 38,40 кв. м, загальною
площею 51,65 кв. м (а.с.19).

Згідно довідки форми №3 від 03.03.2014 року
в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані 5 осіб
- ОСОБА_2 (позивач), ОСОБА_3
(відповідачка), ОСОБА_3 (мати позивача),
діти сторін - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.48).

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (сторони) перебували в
зареєстрованому шлюбі з 16.03.1990 року
(а.с.7) по 20.06.2002 року (а.с.37); 3 особи -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_5 є дітьми сторін (а.с.48).

Дані обставини підтверджуються
матеріалами справи і не заперечуються
сторонами.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які
мають у приватній власності будинок,
квартиру користуються ними для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім»ї та інших осіб.

Згідно ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член
сім»ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім»ї (колишнього
члена сім»ї) без поважних причин понад
один рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Ствердження відповідачки ОСОБА_3
про те, що після розірвання шлюбу з
позивачем між сторонами існують
конфліктні відносини, у зв»язку з чим
вона в спірній квартирі проживає
періодично з 2005 року; при цьому, між нею
та дітьми існує домовленість щодо
участі відповідачки у витратах по
утриманню спірної квартири та
користування частиною спірної
квартири, іншого житла вона
(відповідачка) не має, підтверджуються
поясненнями співвласників квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які з цих
підстав просять в задоволенні позову
ОСОБА_2 (батька) відмовити, тобто, як
співвласники квартири, вони визнають
(не оспорюють) право відповідачки
(матері) на користування спірною
квартирою (а.с.64-75).

За встановлених обставин, суд вважає,
що заперечення відповідачки ОСОБА_3
проти позову є обґрунтованими та
доведеними в судовому засіданні; за
таких обставин ствердження 3-ої особи
ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 щодо
не проживання відповідачки в спірній
квартирі (а.с.8-10) не можуть бути
прийняті судом та покладені в основу
рішення по даній справі; тобто позовні
вимоги ОСОБА_2 не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні,
тому в задоволенні позову має бути
відмовлено.

Оскільки підставою для
скасування реєстрації фізичної особи
за конкретною адресою є (у тому числі)
рішення суду про визнання фізичної
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, тому в
задоволенні позову ОСОБА_2 в цій
частині також має бути відмовлено.

Керуючись ст.15, 30, 60, 209-218 ЦПК
України, на підставі ст. 150, 156 ЖК
України, ст.16, 319, 383 ч.1, 386, 391, 405 ч.2 ЦК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3
особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Дарницький районний відділ Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві про визнання
ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1 та зняття з
реєстраційного обліку за зазначеною
адресою - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:
Парамонов М.Л.