Ухвала

іменем україни

30 липня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,

Дем'яносова М.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири за касаційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 20 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Хмельницької
області від 24 лютого 2014 року,

встановила:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3, діючи в
інтересах ОСОБА_4 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_5 про визнання
недійсним укладеного 15 червня 2000 року
між відповідачем та ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 договору купівлі-продажу 19/50
частин квартири АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що на момент
укладення договору ОСОБА_4 не
усвідомлював у повній мірі значення
своїх дій та не міг керувати ними,
оскільки з 1999 року страждає психічним
захворюванням.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 20
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 24 лютого 2014
року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу 19/50 частин квартири за
АДРЕСА_1, укладений 15 червня 2000 року між
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволені позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
ОСОБА_4, укладаючи спірний договір
купівлі-продажу частки квартири не був
здатним в момент вчинення правочину
розуміти значення своїх дій та
керувати ними.

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Установлено, що згідно договору
купівлі-продажу, укладеного

15 червня 2000 року, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_5 купив 19/50
частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 19 грудня 2008 року ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано недієздатним,
встановлено над ним опіку та
призначено його опікуном ОСОБА_3

За положеннями ст. 55 ЦК УРСР (чинного на
час виникнення спірних правовідносин)
угода, укладена громадянином, хоч і
дієздатним, але який в момент її
укладення перебував у такому стані,
коли він не міг розуміти значення своїх
дій або керувати ними, може бути
визнана судом недійсною за позовом
цього громадянина.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 10 постанови від 28 квітня 1978
року № 3 «Про судову практику в справах
про визнання угод недійсними» (із
змінами) правила ст. 55 ЦК УРСР
поширюються на ті випадки, коли немає
законних підстав для визнання
громадянина недієздатним, однак є дані
про те, що у момент укладення угоди він
перебував у такому стані, коли не міг
розуміти значення своїх дій або
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад та ін.). Для визначення наявності
такого стану на момент укладення угоди
суд призначає судово-психіатричну
експертизу. Вимоги про визнання угоди
недійсною з цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів, що підтверджують чи
спростовують доводи позивача про те, що
в момент її укладення він не розумів
значення своїх дій і не міг керувати
ними.

Підставою для визнання правочину
недійсним з підстав, передбачених ст. 55
ЦК УРСР може бути лише абсолютна
неспроможність особи в момент вчинення
правочину розуміти значення своїх дій
та (або) керувати ними і в основу
рішення суду про недійсність правочину
не може покладатися висновок
експертизи, який ґрунтується на
припущеннях.

У справі було проведено декілька
експертиз.

Актом амбулаторної
судово-психіатричної експертизи № 20
від

12 березня 2012 року, який суд поклав в
основу рішення, встановлено, що на
момент укладення спірного договору
купівлі-продажу 19/50 частин квартири
ОСОБА_4 мав ознаки хронічного
психічного захворювання та за своїм
психічним станом не міг усвідомлювати
значення своїх дій і керувати ними (а.с.
29-31).

Згідно акта повторної амбулаторної
комісійної судово-психіатричної
експертизи №205 від 14 березня 2013 року
ОСОБА_4 на момент укладання договору
купівлі-продажу 15 червня 2000 року
страждав стійким хронічним психічним
розладом, і у своєму психічному стані
тоді виявляв наявність таких порушень,
які істотно впливали на здатність
ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх
дій та керувати ними, обмежуючи його у
цій здатності (а.с. 159-161).

Тобто експертами не надано
категоричного висновку про психічний
стан ОСОБА_4 під час укладення спірного
договору купівлі-продажу квартири, а
лише зазначено, що існуючі на той час
порушення його психічної діяльності
істотно впливали на його здатність
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, що саме по собі не є
підставою для визнання укладеного в
такому стані договору недійсним з
підстав, передбачених

ст. 55 ЦК УРСР.

Апеляційний суд не вважав прийнятним
та відхилив зазначений висновок,
вважав його неконкретним, та таким, що
не дає відповідь на поставлене судом
запитання, а наявний у ОСОБА_4 тип
перебігу і ремісії «С» унеможливлювали
останнього розуміти значення своїх дій
і керувати ними.

Однак у порушення вимог ст. 213 ЦПК
України суд не врахував положення ст.
ст. 149, 150 ЦПК України, відповідно до яких
якщо висновок експертизи є неповним
або неясним, викликає сумніви в його
правильності, судом може бути
призначена додаткова або повторна
експертиза.

Оскільки експертизи містять
розбіжності, судом не наведено
висновків експертів, які б
спростовували висновок від 14 березня
2013 року, не можна вважати, що рішення
апеляційного суду є обґрунтованим.

Крім того, заслуговують на увагу доводи
касаційної скарги щодо визнання
недійсним договору купівлі-продажу в
повному обсязі.

ОСОБА_3 заявлено позов в інтересах
одного із продавців - недієздатного
ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається, що
спірна квартира належала продавцям
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 на праві
спільної часткової власності в рівних
частках кожному на підставі свідоцтва
про право власності на житло від 11
квітня 2000 року, тобто по 1/3 частині.

За таких обставин висновок суду про те,
що частку кожного власника виділити
неможливо, не ґрунтується на законі.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7
померла, а

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 і за життя
договір купівлі-продажу останніми не
оспорювався у встановленому законом
порядку.

У порушення вимог ст. ст. 11, 212-214 ЦПК
України суд на вказане уваги не
звернув, неповно з'ясував фактичні
обставини справи, вийшов за межі
заявлених позовних вимог, оскільки
позов заявленого лише в інтересах
ОСОБА_4

Вище викладене свідчить про те, що суд
припустився порушень норм
процесуального права, які згідно з ч. 2
ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених у справі судових
рішень з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 20
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Хмельницької
області від 24 лютого 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В. С. Висоцька

М.В.
Дем'яносов

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська