Справа № 755/8574/14-ц
Провадження № 2/755/4937/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2014 р.
Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді
Галагана В.І.,

при секретарі
Дмитрієвій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
цивільну справу за позовом Приватного
акціонерного товариства
«Просто-Страхування» до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної шкоди в
порядку регресу, -

в с т а н о в
и в:

Приватне акціонерне товариство
«Просто-Страхування» (далі - ПрАТ
«Просто-Страхування») звернулось до
суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1
на його користь страхового
відшкодування в сумі 4 242,90 грн. в
порядку регресу, яке було виплачене
страхувальнику за наслідками
дорожньо-транспортної пригоди, що
відбулась за участю ОСОБА_1, що є
предметом позовних вимог.

Представник позивача ПрАТ
«Просто-Страхування» - Брусника А.М. в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, з підстав,
що містить зміст позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні
проти позову заперечував в повному
обсязі, визнав свою вину у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди, яка
відбулась 17.05.2010 року об 11 год. 20 хв. по
вулиці Запорізькій у м. Борисполі за
участю автомобіля «Фольцваген»,
державний номерний знак НОМЕР_1, під
керуванням водія ОСОБА_4, та автомобіля
«Камаз», державний номерний знак
НОМЕР_2, під його керуванням, однак
відповідач заперечує проти позову,
оскільки ним виконано вимоги закону
щодо негайного повідомлення
страховика СТзДВ «Гарантія», яким було
забезпечено керований ним
транспортний засіб, про зазначену
дорожньо-транспортну пригоду, що,
відповідно, позбавляє його обов'язку
відшкодування шкоди, та, ураховуючи
правила строку звернення з даним
позовом до суду, відповідач просить
застосувати до вимог позивача строк
позовної давності, який позивачем
пропущено без поважних причин.

Вислухавши пояснення представника
позивача ПрАТ «Просто-Страхування» -
Брусники А.М., відповідача ОСОБА_1,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
наявні у справі докази, суд приходить
до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного
процесуального кодексу України, суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, інших
відносин, крім випадків, коли розгляд
таких справ проводиться за правилами
іншого судочинства.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про страхування», страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів громадян та
юридичних осіб у разі настання певних
подій (страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
громадянами та юридичними особами
страхових платежів (страхових внесків,
страхових премій), та доходів від
розміщення коштів цих фондів.

Судом встановлено, що 17.05.2010 року об 11
год. 20 хв. по вулиці Запорізькій у м.
Борисполі, Київської області, ОСОБА_1,
керуючи автомобілем «Камаз-4308»,
державний номерний знак НОМЕР_2, під час
руху заднім ходом, будучи неуважним, не
звернувся за допомогою до сторонніх
осіб, внаслідок чого здійснив
зіткнення з автомобілем «Фольцваген»,
державний номерний знак НОМЕР_1, під
керуванням водія ОСОБА_4, що призвело до
пошкодження транспортних засобів .

За наслідками дорожньо-транспортної
пригоди, легковий автомобіль
«Фольцваген», державний номерний знак
НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4,
отримав механічні пошкодження -
деформацію переднього капоту. (а.с. 43)

За постановою Дніпровського районного
суду міста Києва від 01 липня 2010 року
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 Кодексу України
про адміністративні правопорушення, та
піддано його адміністративному
стягненню у вигляді штрафу у розмірі
340,00 грн. на користь держави. (а.с. 46)

Відповідно до частини третьої ст. 61
Цивільного процесуального кодексу
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як убачається з матеріалів справи, за
договором добровільного страхування
транспортних засобів від 18.12.2009 року №
АТК 193637, укладеним між ТОВ «Марквінс
Інтернейшнл» та ПрАТ
«Просто-Страхування», цивільно-правову
відповідальність наземного
транспорту, автомобіля «Фольцваген»,
державний номерний знак НОМЕР_1, що
належить ТОВ «Марквінс Інтернейшнл»,
було застраховано ПрАТ
«Просто-Страхування», строком дії
Договору з 22.12.2009 року до 21.12.2010 року.
(а.с. 35, 36, 37)

Дорожньо-транспортна пригода 17.05.2010
року відбулась під час виконання
водієм ОСОБА_4 службових обов'язків ТОВ
«Марквінс Інтернейшнл», якому належить
на праві власності пошкоджений
автомобіль «Фольцваген», державний
номерний знак НОМЕР_1, що був
забезпечений на момент ДТП ПрАТ
«Просто-Страхування». (а.с. 37, 38-39, 40)

18.05.2010 року представник ТОВ «Марквінс
Інтернейшнл» звернувся до ПрАТ
«Просто-Страхування» із повідомленням
про настання страхового випадку, що
відбувся 17.05.2010 року на вулиці
Запорізькій у м. Борисполі, Київської
області, за участю автомобіля
«Фольцваген», державний номерний знак
НОМЕР_1, що є об'єктом страхування. (а.с.
41-42).

Згідно висновку Звіту № 9623/3561 від 18.05.2010
року, складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_5,
матеріальний збиток, завданий власнику
автомобіля «Фольцваген», державний
номерний знак НОМЕР_1, внаслідок його
пошкодження, складає 9 775,86 грн. (а.с. 47-66).

16.03.2011 року представник ТОВ «Марквінс
Інтернейшнл» звернувся до ПрАТ
«Просто-Страхування» із заявою про
виплату страхового відшкодування по
страховому випадку, який відбувся
17.10.2010 року внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди за
участю автомобіля «Фольцваген»,
державний номерний знак НОМЕР_1, що є
об'єктом страхування. (а.с. 67).

На підставі розрахунку суми страхового
відшкодування від 17.03.2011 року, та
Страхового акту від 17.03.2011 року, за
Розпорядженням № 001368 від 22.03.2011 року
ПрАТ «Просто-Страхування» прийнято
рішення про виплату на користь
страхувальника страхового
відшкодування в розмірі 4 752,90 грн. (а.с.
68, 69, 70)

На підставі вищезазначених документів
ПрАТ «Просто-Страхування» здійснило
виплату страхового відшкодування на
рахунок ТОВ «Марквінс Інтернейшнл» в
сумі 4 752,90 грн., що підтверджується
Платіжним дорученням № 4798 від 23.03.2011
року. (а.с. 71).

Згідно полісу обов'язкового
страхування власників наземних
транспортних засобів № ВЕ/ 0765941 строком
дії один рік з 30.12.2009 року,
цивільно-правова відповідальність
автомобіля «Камаз-4308», державний
номерний знак НОМЕР_2, на час вчинення
дорожньо-транспортної пригоди була
застрахована у СТзДВ «Гарантія», ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну, згідно полісу становить 51 000,00
грн., франшиза - 0,00 грн. (а.с. 85)

Відповідно до п. 33.1.4 ст. 33 Закону
України „Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування

(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний:
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього
Закону, - МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав
змоги виконати зазначений обов'язок,
він має підтвердити це документально.

17.05.2010 року ОСОБА_1 звернувся до СТзДВ
«Гарантія» із повідомленням вх. № 1015,
про вчинення 17.05.2010 року
дорожньо-транспортної пригоди за
участю забезпеченого автомобіля
«Камаз-4308», державний номерний знак
НОМЕР_2, та автомобіля «Фольцваген»,
державний номерний знак НОМЕР_1. (а.с. 86)

За вимог Цивільного кодексу України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно ст. 993 Цивільного кодексу
України, до страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідної за завдані збитки.

За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу
України, особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо іншій розмір не
встановлено законом.

Відповідно до п. 38.2.3. ст. 38 Закону
України „Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов: до страховика,
якщо забезпечений транспортний засіб,
що заподіяв шкоду, було встановлено та
страховик був зобов'язаний, але не
виплатив страхове відшкодування у
порядку, встановленому цим Законом.

Отже, відповідно до статті 27 Закону
України „Про страхування" та статті 993
Цивільного кодексу України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Таким чином, відповідно до
вищенаведених вимог закону позивач
після виплати страхового
відшкодування отримав право зворотної
вимоги до особи, відповідальної за
завдану шкоду.

Разом з тим, згідно роз'яснень п. 16
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпезпеки», відповідно статті 21
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33
Цивільного процесуального кодексу
України, залучити до участі у справі
страхову організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 01.03.2013 року № 4, обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється як з
метою забезпечення відшкодування
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або
майну потерпілих унаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, так і
захисту майнових інтересів
страхувальників, враховуючи положення
статті 1194 Цивільного кодексу України,
питання про відшкодування шкоди самою
особою, відповідальність якої
застрахована, вирішується залежно від
висловленої нею згоди на таке
відшкодування та виконання чи
невиконання нею передбаченого статтею
33 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» обов'язку щодо
письмового надання страховику, з яким
укладено відповідний договір (у
передбачених випадках Моторному
(транспортному) страховому бюро
України, далі - МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язку з'ясовується судом
першої інстанції, у зв'язку з чим до
участі у справі може бути залучений
страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди,
завданої особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
така особа сплачує потерпілому різницю
між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

У разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності (у
передбачених випадках - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка,
шкода відшкодовується завдавачем
шкоди.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи
докази, приймаючи до уваги доводи та
заперечення сторін, суд дійшов
висновку, щодо неправомірності
пред'явлення вимог позивача ПрАТ
«Просто-Страхування» до відповідача
ОСОБА_1 в порядку регресу, як до особи
винної у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди,
оскільки на момент вчинення
дорожньо-транспортної пригоди
цивільно-правова відповідальність
відповідача була застрахована СТзДВ
«Гарантія», та судом встановлено, що
відповідачем, як страхувальником за
полісом обов'язкового страхування
власників наземних транспортних
засобів, виконано вимоги статті 33
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» щодо письмового
надання страховику СТзДВ «Гарантія», з
яким укладено відповідний договір,
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка, та судом
ураховано відсутність у матеріалах
справи доказів на надання відповідачем
згоди на відшкодування завданої
потерпілому шкоди, що, відповідно,
свідчить про покладення обов'язку
такого відшкодування на страховика
СТзДВ «Гарантія» у межах передбаченого
договором страхування ліміту
страхового відшкодування, доказів про
звернення до якого позивачем не надано
під час судового розгляду справи, та
позивачем не заявлено будь-яких
клопотань про витребування таких
доказів.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпезпеки», непред'явлення вимог до
страховика за наявності підстав для
стягнення завданої шкоди саме зі
страховика є підставою для відмови в
позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позов Приватного
акціонерного товариства
«Просто-Страхування» до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної шкоди в
порядку регресу є безпідставним та
таким, що не підлягає до задоволення в
повному обсязі.

Відповідно до положення статті 257
Цивільного кодексу України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України позовна, давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

У п. 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 14 від 18 грудня 2009 р. «Про
судове рішення у цивільній справі»
роз'яснено, що встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованим
клопотання відповідача про
застосування наслідків пропуску
строків позовної давності до вимог
позивача ПрАТ «Просто-Страхування»
про відшкодування матеріальної шкоди в
порядку регресу, оскільки судом
встановлено факт виплати позивачем
суми страхового відшкодування 23.03.2011
року, в той час як позивач звернувся до
суду з даним позовом 21.03.2014 року, про що
свідчить штамп на конверті про поштове
направлення позовної заяви до суду (а.с.
73), тобто в межах строку позовної
давності, встановленої для даної
категорії справ.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
257, 267, 993, 1187, 1191 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 1, 27 Закону України «Про
страхування», ст.ст. 33, 35, 38 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпезпеки» від 01.03.2013 року № 4,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 14 від 18 грудня 2009 р. «Про
судове рішення у цивільній справі»,
ст.ст.10, 58, 88, 208, 209, 212-215, 218, 232, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

в и р і ш и в:

У позові Приватного акціонерного
товариства «Просто-Страхування» до
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
шкоди в порядку регресу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

С у д д я :