Справа № 369/4265/14-ц
провадження 2/369/2187/14
РІШЕННЯ

Іменем України

12.08.2014 року Києво - Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Сохань Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, -

в с т а н о в и в :

У травні 2014 року позивач звернувся до
суду з даним позовом. Свої вимоги
мотивував тим, що з 10 серпня 2010 року по 04
квітня 2014 року він перебував в
зареєстрованому шлюбі з відповідачкою.
До моменту реєстрації шлюбу він
проживав разом з ОСОБА_2 однією сім'єю
без реєстрації шлюбу з жовтня 2003 року.
Це вже була сім'я, з своїм розподілом
обов'язків, познайомились з родичами,
всі свята святкували разом, проводили
вільний час разом, він вважав себе її
чоловіком і взяв на себе обов'язок
повністю її утримувати та піклуватись
про неї. Спочатку вони проживали в
АДРЕСА_2 В жовтні 2003 року вони переїхали
на іншу квартиру по АДРЕСА_3 Хоч вони
проживали разом з іншими людьми, але в
них була окрема кімната, де зберігались
їх речі. Після продажу кватири по вул.
Зоологічній, вони переїхали в
м.Вишневе. Кошти від продажу вони за
обопільною згодою вклали в будівництво
нового житла: квартири в м. Вишневе.
Після закінчення будівництва вони
вирішили зробити ремонт в квартирі.
Весь ремонт проходив за його
безпосередньої участі. У березні 2007
року вони вселились в дану квартиру,
обживали нове помешкання та поступово
готувались до весілля, яке відбулось 10
серпня 2010 року. Оскільки вони тривалий
час проживали разом, вели спільне
господарство, мали спільні права та
обов'язки, тому вони були однією сім'єю
як чоловік та жінка. Домовленості щодо
поділу спільно набутого майна вони не
досягли, тому в подальшому для
вирішення питання про поділ майна,
необхідно встановити факт спільного
проживання однією сім'єю до офіційної
реєстрації шлюбних відносин.

Просив суд встановити факт проживання
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю як
чоловіка та дружини без реєстрації
шлюбу у період з 03 липня 2004 року по 09
серпня 2010 року включно.

У судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримав.
Просив суд задоволити позов.

У судовому засідання відповідачка та
її представник проти позову
заперечували. Подали суду письмові
заперечення. Просили відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги слід задоволити
частково, виходячи з наступного.

За ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено,
що 10 серпня 2005 року між КП
«Білоцерківський домобудівний
комбінат» та ОСОБА_2. був укладений
договір №541 на придбання загальної
площі житла в порядку дольової участі.

У п. 1 договору вказано, що будівельник
приймає дольовика у дольове
будівництво 115-ти квартирного
житлового будинку в АДРЕСА_1, 9 поверх, 3
під'їзд, загальною площею 55,77 кв.м,
житлова площа 29,30 кв.м.

27 листопада 2006 року на підставі рішення
Вишневої міської ради
Києво-Святошинського району Київської
області ОСОБА_2. отримала свідоцтво про
право власності на нерухоме майно, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

10 серпня 2010 року був зареєстрований
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відділі
реєстрації актів цивільного стану
Чернігівського управління юстиції. За
рішенням суду шлюб між сторонами був
розірваний.

Згідно зі ст. 74 СК України (чинного з 1
січня 2004 року) якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, за вказаною нормою підлягає
одночасному вирішенню спір щодо майна
та питання про встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, під час вирішення
якого встановлюється обсяг спільного
нажитого майна, з'ясовується час та
джерела його придбання,
встановлюються факти спільного
проживання однією сім'єю; спільного
побуту; існування взаємних прав та
обов'язків (ст. ст. 3, 74 СК України).

Відповідно до роз'яснень, викладених в
п.20 Постанови № 11 Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 р. «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», при
застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ
майна осіб, які проживають у фактичних
шлюбних відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Згідно роз'яснень, які містяться в
Постанові Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення» від 31 березня 1995 р.
№5 зазначено, що в порядку окремого
провадження розглядаються справи про
встановлення фактів, якщо встановлення
факту не пов'язується з наступним
вирішенням спору про право. Суд вправі
розглядати справи про встановлення
родинних відносин, коли цей факт
безпосередньо породжує юридичні
наслідки. При цьому встановлення судом
факту перебування у фактичних шлюбних
відносинах може мати місце, якщо такі
відносини виникли до 8 липня 1944 року і
тривали до смерті (пропажі без вісті на
фронті) одного з подружжя, внаслідок
чого шлюб не може бути зареєстровано в
органах реєстрації актів громадського
стану. В інших випадках заяви про
встановлення факту перебування у
фактичних шлюбних відносинах судовому
розгляду не підлягають.

Згідно п. 7 вищезазначеної Постанови
суд вправі розглядати справи про
встановлення родинних відносин, коли
цей факт безпосередньо породжує
юридичні наслідки, наприклад, якщо
твердження такого факту необхідне
заявникові для одержання в органах, що
вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва
про право на спадщину, для оформлення
права на пенсію у зв'язку із втратою
годувальника. Суд не може відмовити в
розгляді заяви про встановлення факту
родинних відносин з мотивів, що
заявник може вирішити це питання
шляхом встановлення неправильності
запису в актах громадянського стану.
Разом з цим для розгляду в порядку
окремого провадження не може бути
прийнята заява про встановлення факту
родинних відносин, якщо заявник
порушує справу з метою підтвердити в
наступному своє право на жиле
приміщення або на обмін жилого
приміщення. У разі відмови в
задоволенні вимог про визнання права
на жилу площу або на обмін жилого
приміщення, заінтересована особа має
право звернутись до суду з відповідним
позовом.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'я є
первинним та основним осередком
суспільства. Сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і
тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку
з навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно. Дитина належить до
сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно
з ними не проживає. Права члена сім'ї
має одинока особа. Сім'я створюється на
підставі шлюбу, кровного споріднення,
усиновлення, а також на інших
підставах, не заборонених законом і
таких, що не суперечать моральним
засадам суспільства.

Факти, які підлягають встановленню,
повинні мати юридичний характер, тобто
відповідно до закону викликати
юридичні наслідки: виникнення, зміну
або припинення особистих чи майнових
прав громадян або організацій. Для
визначення юридичного характеру факту
потрібно з'ясувати мету, для якої
необхідне його встановлення. Один і той
самий факт для певних осіб і для певної
мети може мати юридичне значення, а для
інших осіб та для іншої мети

До заяви про встановлення факту
постійного проживання однією сім'єю, у
якій в обов'язковому порядку має бути
зазначена мета, для якої заявник
просить встановити цей факт, додаються
документи та докази: докази які
підтверджують наявність даного
юридичного факту (анкети, акти,
автобіографії, листівки, сімейні
фотографії, листи ділового та
особистого характеру, особові справи,
рішення судів, виписки з домових книг,
ордери на вселення, погосподарські
книги та інші документи, які містять в
собі відомості про родинні відносини
осіб); довідки органів РАЦС про
неможливість поновлення втрачених
записів, внесення змін і доповнень,
виправлень в акти цивільного стану;
показання свідків, яким достовірно
відомо про взаємовідносини померлого
із заявником; інші документи та докази.

В судовому засіданні позивач та його
представник обґрунтовували, що метою
встановлення факту, що має юридичне
значення, є вирішення в подальшому
питання щодо поділу майна, в той час, як
у судовому порядку встановлюються
факти, від яких залежить виникнення,
зміна або припинення особистих чи
майнових прав фізичних осіб, якщо
законом не визначено іншого порядку їх
встановлення.

З пояснень позивача та з матеріалів
справи не вбачається, які саме юридичні
наслідки породжує встановлення факту
проживання однією сім'єю як чоловіка та
жінки без шлюбу, поділу якого майна

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Відповідно до ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зважаючи на те, що позивач зазначив
підставу встановлення даного
юридичного факту, а саме для поділу
майна подружжя, але не ставив вимоги
про його поділ, а встановлення даного
факт впливає на виникнення, зміну чи
припинення особистих та майнових прав,
та відповідно до роз'яснень, що спори
про встановлення факту розглядаються
судами одночасно з вирішенням майнових
прав, суд приходить до висновку про
відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 3, 21, 57-74 СК України,
постанова Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» №11 від 21
грудня 2007 року, ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК
України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про встановлення факту проживання
однією сім'єю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н.С. Пінкевич