Компаніївський районний суд
Кіровоградської області
Справа № 391/273/14-ц
25.06.2014р. селище Компаніївка
Компаніївський районний суд
Кіровоградської області:
Головуюча суддя - Мумига І.М.
за участю: секретаря - Сабадаш Т.Є.
представника позивача - ОСОБА_2
представника відповідача - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення
невиплаченої заробітної плати,
відшкодування моральної шкоди та
зобов»язання вчинити певні дії та
зустрічну позовну заяву фізичної особи
- підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
розірвання трудового договору та
зобов»язання вчинити певні дії, -
Позивачка звернулася до ОСОБА_4 з
позовом, який під час розгляду
неодноразово уточнювала, про стягнення
з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4
невиплаченої заробітної плати у
розмірі 5 737 грн. за період з 01.07.2013 року
по 30.11.2013 року, моральну шкоду в сумі 5000
грн. та про зобов'язання прийняти
листок непрацездатності, виданий
Компаніївською центральною районною
лікарнею Кіровоградської області,
згідно якого надається допологова та
післяпологова відпустка, з подальшим
направленням його за належністю для
отримання ОСОБА_1 допомоги.
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4
подано зустрічну позовну заяву до
ОСОБА_1 про розірвання трудового
договору з 21.03.2014 року, укладеного
06.03.2007 року, який зареєстрований 06.03.2007
року за № 20 в Компаніївському
районному центрі зайнятості та
зобов»язання ОСОБА_1 надати трудову
книжку для внесення запису про її
звільнення, у відповідності до вимог ч.
4 ст. 40 КЗпП України.
Ухвалою суду від 20.05.2014 року
зустрічну позовну заяву фізичної особи
- підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
розірвання трудового договору та
зобов»язання вчинити певні дії
об"єднано в одне провадження з
первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
стягнення невиплаченої заробітної
В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали,
зустрічний позов не визнали та
пояснили, що 06.03.2007 року позивач була
прийнята на роботу реалізатором в
магазин « «ІНФОРМАЦІЯ_2» на підставі
трудового договору № 20 від 06.03.2007 року.
21.11.2013 року її було повідомлено, про те,
що вона в магазині більш не працює,
оскільки проведеною ревізією
встановлено, що вона винна кошти. Дії
відповідача вважає неправомірними так
як ревізія в її присутності не
проводилась. Після чого її було не
допущено до роботи і не виплачено
заборгованість по заробітній платі. На
усні та письмові звернення
відповідачка не реагувала, лікарняний
лист в присутності свідків ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 отримувати відмовилась, тому
вона змушена звернутись до суду.
Представник відповідача первісний
позов не визнала та пояснила, що 06.03.2007
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено
трудовий договір № 20, згідно з яким
вона прийнята на посаду продавця. З
21.11.2013 року ОСОБА_1 припинила самостійно
свою трудову діяльність, оскільки при
проведенні інвентаризації цінностей,
було виявлено недостачу в загальній
сумі 20 082,00 грн., в період 01.07.2013 року по
20.11.2013 року. ОСОБА_1 відмовилася
Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому
засіданні пояснили, що вони тривалий
час працюють продавцями в магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_2». 21.11.2013 року, при
проведенні інвентаризації була
виявлена недостача 20 000 грн. Після чого
ОСОБА_1 на роботу не з»являлась.
Заробітну плату вони отримували
частково грошима, а частково
продуктами та товаром. Не завжди
розписувались в відомостях на
отримання заробітної плати. Вони
підписували акт про те, що ОСОБА_1 не
з»являлася на роботу, кожен акт за
кожен день окремо. Хоча в магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_2» окремі входи, вони
заходили і виходили через одні двері,
тому бачать хто є на роботі. Недостача
свідком ОСОБА_8 частково відшкодована в
розмірі близько 8 тис. грн..
Суд, вислухавши пояснення сторін та їх
представників, свідків, вивчивши
матеріали справи та дослідивши докази
в їх сукупності, дійшов висновку, що
позовна заява ОСОБА_1 підлягає
задоволенню частково, а зустрічна
позовна заява фізичної особи
підприємця не підлягає задоволенню з
Судом встановлені слідуючи факти.
Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 06.03.2007 року укладено
безстроковий трудовий договір, згідно
якого ОСОБА_1 прийнято на посаду
реалізатора в магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2» з
мінімальною заробітною платою на
місяць, передбаченої законодавством
України. (а.с. 7,8).
Згідно довідки № 02-52/103/02 від 12.03.2014 року
встановлено, що трудовий договір між
ОСОБА_4 та ОСОБА_1, зареєстрований 06.03.2007
року в Компаніївському районному
центрі зайнятості Кіровоградської
області і станом на 12.03.2014 року є діючим
Довідками з Компаніївської
центральної районної лікарні
Кіровоградської області від 25.11.2013 року
та 20.01.2014 року, ОСОБА_1 підтверджено
перебування на обліку в жіночій
консультації по вагітності. (а.с. 10).
Позивач ОСОБА_1 зверталася до ОСОБА_4 з
заявою, яку надіслала поштовою
кореспонденцією про надання довідки
про доходи за останні півроку, з травня
по листопад 2013 року. (а.с. 13).
Згідно листка непрацездатності,
виданого 01.04.2014 року Компаніївською
центральною районною лікарнею
Кіровоградської області позивач
ОСОБА_1 перебуває на лікарняному з
01.04.2014 року по 05.08.2014 року. (а.с. 38).
Як вбачається з актів про відсутність
працівника на робочому місці ОСОБА_1
не з»являлася на робоче місце в магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_2» з 21.11.2013 року по 28.03.2014
року. (а.с. 51, 54, 55).
З акту контрольної перевірки
інвентаризації цінностей в магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_2» від 20.11.2013 року
встановлено, що при перевірці
інвентаризаційних цінностей виявлено
недостачу в сумі 20 082,00 грн. (а.с. 52).
Згідно довідки про доходи від 11.01.2014
року ФОП ОСОБА_4 нарахована заробітна
плата ОСОБА_1 за липень, серпень,
вересень, жовтень, листопад 2013 року в
сумі по 1 147,00 грн., грудень 2013 року - 1 218,00
грн., а всього 6 953,00 грн.
Відповідно до п.3 укладеного трудового
договору від 06.03.2007 року між сторонами,
фізична особа зобов»язується
оплачувати працю працівника в розмірі
мінімальної заробітної плати на місяць
встановленої чинним законодавством.
Територіальною державною інспекцією з
питань праці у Кіровоградській області
під час перевірки за заявою ОСОБА_1
встановлено порушення ст. 30 Закону
України «Про оплату праці» щодо
обов»язку власника або уповноваженого
ним органу забезпечити достовірний
облік виконуваної працівником роботи,
а також бухгалтерський облік витрат на
оплату праці та ст. 115 КЗпП України щодо
строків виплати заробітної плати,
оскільки з липня 2013 року виплата
заробітної плати ОСОБА_1 не
проводилась. (а.с. 17).
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).
Належних доказів виплати заробітної
плати ОСОБА_1 відповідачем не надано.
Представник відповідача по первісному
позову про місце знаходження таких
доказів суд не повідомляв, клопотань
про їх витребування не заявляв.
Податкові розрахунки сум доходу
нарахованого на користь платників
податку і сум утриманих з них податку
ОСОБА_4 до Долинської ДПІ за третій і
четвертий квартал 2013 року не
підтверджують виплату нарахованої
заробітної плати ОСОБА_1 (а.с. 79-80).
Суд визначає правовідносини
відповідно до встановлених фактів,
виходячи з наступного.
В пункті 7 трудового договору,
укладеного між сторонами по справі від
06.03.2007 року зазначено, що при вирішенні
питань, не передбачених цим договором,
сторони керуються загальними нормами
законодавства про працю України.
Відповідно до ч.3 ст. 94 КЗпП
України питання державного і
договірного регулювання оплати праці,
прав працівників на оплату праці та їх
захисту визначається цим Кодексом,
Законом України "Про оплату праці" та
іншими нормативно-правовими актами.
Заробітна плата, як зазначено в ч.1 ст. 1
Закону України « Про оплату праці» та
ч.1 ст. 94 КЗпП України, - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
роботодавець виплачує працівникові за
виконану ним роботу.
Згідно до ч. 1 ст. 43 Конституції
України кожен має право на працю, що
включає можливість заробити собі на
життя працею яку він вільно обирає або
на яку вільно погоджується. У ч.7 ст. 43
Конституції України проголошено, що
право на своєчасне одержання
винагороди за працю захищається
Статтею 2 КЗпП України
встановлено, що право громадян на
працю, - тобто на одержання роботи з
оплатою праці не нижче встановленого
державою мінімального розміру, -
включаючи право на вільний вибір
професії, роду занять і роботи,
забезпечується державою.
Працівник має право на оплату
своєї праці на підставі укладеного
трудового договору (ст. 21 Закону
України «Про оплату праці»). Оплата
праці працівників здійснюється в
першочерговому порядку; своєчасність
та обсяги виплати заробітної плати
працівника не можуть бути поставлені в
залежність від здійснення інших
платежів та їхньої черговості (ст. 97
Кодексу законів про працю, ст. 15 і 24
Закону України «Про оплату праці).
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України,
трудовим договором є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.
Частиною 1 статті 115 КЗпП України
передбачено, що заробітна плата
виплачується працівникам регулярно в
робочі дні у строки, встановлені
колективним договором або нормативним
актом роботодавця, погодженим з
виборним органом первинної
профспілкової організації чи іншим
уповноваженим на представництво
трудовим колективом органом (а в разі
відсутності таких органів -
представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.
Суд не бере до уваги, як підставу для
відмови в задоволенні позову,
посилання представника відповідача по
первісному позову на те, що кримінальне
провадження за заявою ОСОБА_1 щодо
строків виплати заробітної плати було
закрито у зв»язку з відсутністю в
діянні ФОП ОСОБА_4 складу кримінального
правопорушення, оскільки
правовідносини між сторонами
регулюються законодавством про працю.
Таким чином, враховуючи
відсутність доказів про виплату
заробітної плати ОСОБА_1 та висновок
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Кіровоградській
області, відповідач зобов»язаний
виплатити нараховану та не отриману
позивачем по первісному позову
заробітну плату в межах заявлених
позовних вимог, за п»ять місяців в
Згідно ст. 46 КЗпП України відсторонення
працівників від роботи власником або
уповноваженим ним органом
допускається у разі: появи на роботі в
нетверезому стані, у стані
наркотичного або токсичного сп'яніння;
відмови або ухилення від обов'язкових
медичних оглядів, навчання,
інструктажу і перевірки знань з
охорони праці та протипожежної
охорони; в інших випадках, передбачених
Отже, беручи до уваги пояснення
ОСОБА_1, акт інвентаризації від 20.11.2013
року товаро-матеріальних цінностей в
магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2», в якому не
зазначено, що саме у ОСОБА_1 виявлено
недостачу, пояснення свідка ОСОБА_8, яка
частково відшкодувала недостачу в сумі
близько 8 тис. грн., відповідач
неправомірно відсторонила ОСОБА_1 від
Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України
звільнення вагітних жінок і жінок, які
мають дітей віком до трьох років (до
шести років - частина шоста статті 179),
одиноких матерів при наявності дитини
віком до чотирнадцяти років або
дитини-інваліда з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу не
допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
Оскільки позивач ОСОБА_1 перебуває на
лікарняному з 01.04.2014 року по 05.08.2014 року
в зв»язку з вагітністю та пологами
розірвання трудового договору
суперечить вимогам закону. Крім цього,
в зустрічній позовній заяві не
зазначена підстава (стаття Кодексу
законів про працю України) розірвання
трудового договору. В зв»язку з
відстороненням відповідачем по
первісному позову ОСОБА_1 від роботи,
суд не вважає її неявку на роботу
Згідно ст. 253 КЗпП України особи, які
працюють за трудовим договором
(контрактом) на підприємствах, в
установах, організаціях незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання або у фізичної особи,
підлягають загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванню.
В пункті 12 укладеного трудового
договору між сторонами також
зазначено, що працівники, які працюють
у фізичних осіб за трудовим договором,
підлягають загальнообов»язковому
державному соціальному страхуванню.
Відповідно до Закону України «Про
відпустки» від 15.11.1996 року на підставі
медичного висновку жінкам надається
оплачувана відпустка у зв'язку з
вагітністю та пологами тривалістю: 1) до
пологів - 70 календарних днів; 2) після
пологів - 56 календарних днів, починаючи
Працівники, застраховані у Фонді
соцстрахування в зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності, при настанні
страхового випадку мають право на
матеріальне забезпечення (п. 1 ст. 4
Закону України «Про обов'язкове
державне соціальне страхування в
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
обумовленими похованням» № 2240-III від
Надання відпустки у зв'язку з
вагітністю та пологами (так званої
декретної відпустки) передбачено ст. 179
Кодексу законів про працю України та
ст. 17 Закону України «Про відпустки»
від 15.11.1996 року.
Відтак, на отримання декретних на
підставі Закону України «Про
обов'язкове державне соціальне
страхування в зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
обумовленими похованням» мають право
особи, що працюють за трудовим
Підставою для відпустки та отримання
допомоги є лікарняний лист із жіночої
консультації, виданий згідно з п. 1 ст. 51
Закону № 2240-III.
Таким чином, відповідач зобов»язаний
прийняти лікарняний лист ОСОБА_1 для
отримання допомоги та надання
відпустки у зв'язку з вагітністю та
Право на відшкодування моральної шкоди
у трудових правовідносинах,
передбачено ст. 237-1 КЗпП України. Строк
позовної давності, передбачений ч.1 ст.
233 КЗпП України. Відповідно до п. 16
Постанови Пленуму ВСУ «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995
року № 4 (зі змінами та доповненнями № 5
від 25.05.2001 року) до вимог про
відшкодування моральної шкоди у
випадках, передбачених трудовим
законодавством застосовується
тримісячний строк позовної давності.
За заявою представника відповідача по
первісному позову суд застосовує до
вимоги про стягнення моральної шкоди
строк позовної давності. Позивач
ОСОБА_1 звернулась до суду у березні 2014
року, право на звернення до суду
виникло з 21.11.2013 року, тримісячний строк
давності сплив 21.02.2014 року.
У разі пропуску з поважних причин
строків, установлених статтею 233 КЗпП
України суд може поновити ці строки (ст.
234 КЗпП України), однак позивач ОСОБА_1
та його представник клопотань про
поновлення строку для стягнення
моральної шкоди суду не заявляли.
Згідно ст.ст. 79, 88 ЦПК України з
відповідача по первісному позову на
користь держави підлягає стягненню
судовий збір за дві позовні вимоги
ОСОБА_1 в сумі 487,20 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 79, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
стягнення невиплаченої заробітної
плати, відшкодування моральної шкоди
та зобов»язання вчинити певні дії
задовольнити частково.
Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянки України (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
невиплачену заробітну плату у розмірі 5
737 грн. за період з 01.07.2013 року по 30.11.2013
В частині стягнення моральної
шкоди в сумі 5000 грн. відмовити.
Зобов'язати фізичну особу -
підприємця ОСОБА_4 прийняти листок
непрацездатності, виданий
Компаніївською центральною районною
лікарнею Кіровоградської області,
згідно якого надається допологова та
післяпологова відпустка, з подальшим
направленням його за належністю для
отримання ОСОБА_1 допомоги.
В задоволенні зустрічної позовної
заяви фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання
трудового договору та зобов'язання
вчинити певні дії відмовити.
Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь держави (Отримувач
коштів - УДКСУ у Компаніївському районі
Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37323888,
Банк отримувача - ГУ ДКСУ у
Кіровоградській області, Код банку
отримувача (МФО) - 823016, Рахунок
доходів бюджету - 22030001) судовий збір в
Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Кіровоградської області через
Компаніївський районний суд
Кіровоградської області шляхом подачі
в 10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя _____________________І.М.
Мумига