АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Винту Ю.М., Заводян К.І.

секретар Кусяк М.Д.

за участю: Софяк В.В., Рудницької Т.А.,
які діють в інтересах колективного
підприємства редакція газети «Час»,
ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3,
який діє за довіреність в інтересах
ОСОБА_4, до колективного підприємства
редакція газети «Час», ОСОБА_5 про
спростування недостовірних
відомостей, за апеляційною скаргою
колективного підприємства редакція
газети «Час» на рішення
Першотравневого районного суду міста
Чернівці від 17 червня 2014 року,

встановила:

В травні 2014 року ОСОБА_3, який діє за
довіреність в інтересах ОСОБА_4,
звернувся до суду з позовом.

Просив:

- визнати, що відомості, викладені у
статті ОСОБА_5 під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що розміщена у випуску
газети «Час» «ч.5» від ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
а саме:

Сам заголовок статті «ІНФОРМАЦІЯ_1».

«ІНФОРМАЦІЯ_3»

«ІНФОРМАЦІЯ_4»

«ІНФОРМАЦІЯ_5»

«ІНФОРМАЦІЯ_6»

та інші подібні вислови - є такими, що не
відповідають дійсності, порушують
презумпцію невинуватості, принижують
честь та гідність ОСОБА_4;

- зобов'язати колективне підприємство
редакція газети «Час» спростувати
недостовірну інформацію, розмістити її
під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_7» на тому ж
самому місці, де містилося
недостовірне повідомлення, шляхом
поміщення оголошення в газеті «Час» з
опублікуванням повного тексту рішення
суду;

- зобов'язати колективне підприємство
редакція газети «Час» опублікувати на
тому ж самому місці, де містилося
недостовірне повідомлення в газеті
«Час» власну відповідь ОСОБА_4 на
статтю ОСОБА_5 під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що розміщена у випуску
газети «Час» «ч.5» від ІНФОРМАЦІЯ_2 року
за текстом наданим в заяві від
ІНФОРМАЦІЯ_8 року.

Посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у
випуску газети «Час» була опублікована
стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Відомості вказані у статті є
недостовірними та підлягають
спростуванню.

Вживання відносно позивача слів
«вбивця», «організатор вбивства» та
інші побідні вислови є неприпустимими,
оскільки відсутній вирок відносно
ОСОБА_4, яким його було б визнано
винуватим у вчинення кримінального
правопорушення, передбаченого статтею
115 КК України.

Рішенням Першотравневого районного
суду міста Чернівці від 17 червня 2014
року позов задоволено частково.

Визнано, що наступні відомості, а саме:

1) заголовок статті «ІНФОРМАЦІЯ_1»;

2) «ІНФОРМАЦІЯ_9»

3) «ІНФОРМАЦІЯ_10»

4) «ІНФОРМАЦІЯ_5»

5) «ІНФОРМАЦІЯ_6» та інші подібні
вислови, що викладені у статті ОСОБА_5
під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розміщена
у випуску газети «Час» «ч.5» від
ІНФОРМАЦІЯ_11 року - такими, що не
відповідають дійсності, порушують
презумпцію невинуватості, принижують
честь та гідність ОСОБА_4

Зобов'язано колективне підприємство
редакція газети «Час» опублікувати на
тому ж самому місці, де містилося
недостовірне повідомлення в газеті
«Час» власну відповідь ОСОБА_4 на
статтю ОСОБА_5 під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що розміщена у випуску
газети «Час» «ч.5» від ІНФОРМАЦІЯ_11 року
за текстом наданим в заяві від
ІНФОРМАЦІЯ_8 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній сказі колективне
підприємство редакція газети «Час»
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на те, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у розгляді справи,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити з таких
підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
виходив з того, що в матеріалах справи
відсутні будь-які належні та допустимі
докази того, що на момент опублікування
статті ОСОБА_5 в газеті, а саме
ІНФОРМАЦІЯ_11 року відносно позивача
вступив в законну силу вирок суду, яким
останнього було визнано винним у
вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ст.115 КК
України. У зв'язку з цим не припустимим
є вживання відносно ОСОБА_4
словосполучення «організатор
вбивства» та інші подібні вислови, які
порушують презумпцію невинуватості та
принижують честь та гідність позивача.

Відомості, які просить спростувати
позивач викладені в випуску газети
«Час» «ч.5» ІНФОРМАЦІЯ_11 року, а не
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, як вказано у позовні
заяві.

Необхідності висвітлення повного
тексту рішення суду немає. З метою
недопущення порушення прав та
інтересів відповідачів слід
зобов'язати колективне підприємство
редакція газети «Час» спростувати
недостовірну інформацію, розмістивши
її під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_7» на
тому ж самому місці, де містилося
недостовірне повідомлення, шляхом
поміщення оголошення в газеті «Час» з
опублікування резолютивної частини
рішення суду першої інстанції.

Однак з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна.

Так, частиною 1 статті 277 ЦК України
передбачено, що фізична особа, особисті
немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї та (або)
членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.

Згідно статті 5 Закону України «Про
інформацію» від 2 жовтня 1992 року, N 2657-XII
кожен має право на інформацію, що
передбачає можливість вільного
одержання, використання, поширення,
зберігання та захисту інформації,
необхідної для реалізації своїх
прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не
повинна порушувати громадські,
політичні, економічні, соціальні,
духовні, екологічні та інші права,
свободи і законні інтереси інших
громадян, права та інтереси юридичних
осіб.

Відповідно до частин 1, 2 статті 30 Закону
України «Про інформацію» ніхто не
може бути притягнутий до
відповідальності за висловлення
оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, зокрема з
огляду на характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 42
Закону України «Про друковані засоби
масової інформації (пресу) в Україні»
від 16 листопада 1992 року, N 2782-XII
редакція, журналіст не несуть
відповідальності за публікацію
відомостей які не відповідають
дійсності, принижують честь і
гідність громадян і організацій,
порушують права і законні інтереси
громадян або являють собою
зловживання свободою діяльності
друкованих засобів масової
інформації і правами журналіста,
якщо вони є дослівним відтворенням
публічних виступів або повідомлень
суб'єктів владних повноважень,
фізичних та юридичних осіб.

Згідно статті 10 Конвенції про захист
прав і основних свобод людини від 04
листопада 1950 року, яка ратифікована
Законом України "Про ратифікацію
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини" від 11 вересня 1997 року
кожна людина має право на свободу
виявлення поглядів. Це право включає
свободу дотримуватися своїх поглядів,
одержувати і поширювати інформацію та
ідеї без втручання держави і незалежно
від кордонів.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у
пункті 15 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
від 27 лютого 2009 року № 1 зазначено, що
при розгляді справ зазначеної
категорії суди повинні мати на увазі,
що юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Відповідно до пункту 19 вищевказаної
постанови Пленуму відповідно до
статті 277 ЦК не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх
відповідності дійсності (на відміну
від перевірки істинності фактів) і
спростувати, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень статті 10
Конвенції.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим, а за змістом
має містити встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини. При
встановленні фактів суд оцінює
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи
рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи
ІНФОРМАЦІЯ_11 року у випуску газети
«Час» була опублікована стаття під
назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», що містить
наступну інформацію:

«ІНФОРМАЦІЯ_9»

«ІНФОРМАЦІЯ_10»

«ІНФОРМАЦІЯ_5»

«ІНФОРМАЦІЯ_6» та інші подібні вислови
(а.с.8-9).

Ухвалюючи рішення у справі суд першої
інстанції належним чином не встановив
обставини, які мають значення для
справи , зробив висновки, які не
відповідають обставинам справи,
допустив порушення норм матеріального
права.

Зокрема суд першої інстанції зробив
помилковий висновок про те, що
інформація , яка зазначена в другому
абзаці резолютивної частині рішення
суду принижує честь і гідність
позивача.

Аналіз змісту інформації, яку суд
визнав недостовірною не дає підстав
зробити висновок про те, що вона
принижує честь та гідність ОСОБА_4

Із змісту статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» та
матеріалів справи вбачається, що
вказана вище публікація в газеті
ґрунтується на інтерв'ю, яке
журналістам неодноразово давали
батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_6, та на їх
поясненнях , які вони давали
правоохоронним органам та суду.
Вказана стаття відтворює
висловлювання вказаних осіб та їхні
суб'єктивні думки, а не власну позицію
журналіста ОСОБА_5

Відповідно до положень пункту 3 частини
1 статті 42 Закону України «Про
друковані засоби масової інформації
(пресу) в Україні» від 16 листопада 1992
року, N 2782-XII відповідачі не можуть
нести відповідальності за публікацію
таких відомостей.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої
інстанції також не врахував, що
інформація зазначена в пункті 5 абзацу
другого резолютивної частини рішення,
а саме «Як організатор вбивства, він
мав би відбувати покарання довічно» є
оціночним судженням, які відповідно до
правил статті 277 ЦПК України не можуть
бути предметом судового захисту.

Суд першої інстанції в порушення
положень Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» не
врахував практику зазначеного суду
щодо застосування ст. 10 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод.

Зокрема суд не врахував висновків, які
Європейський суду з прав людини зробив
щодо ролі преси у демократичному
суспільстві , свободи преси,
журналістської свободи, права
поширювати інформацію та ідеї з усіх
питань суспільного інтересу, включно з
тими, що стосуються правосуддя, які
були зроблені у справах «Перна проти
Італії», «Лінгенс проти Австрії»,
«Торгер Торгейсон проти Ісландії»»,
«Тома проти Люксенбургу»

Враховуючи зазначені вище обставини
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції слід скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК
України необхідно провести розподіл
судових витрат.

Так, згідно підпункту 6 пункту 1 частини
2 статті 4 Закону України «Про судовий
збір» від 8 липня 2011 року, № 3674-VI за
подання до суду позовної заяви про
захист честі та гідності фізичної
особи, ділової репутації фізичної або
юридичної особи, а саме позовної заяви
немайнового характеру судовий
збір сплачується в розмірі 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати.

Згідно підпункту 8 пункту 1 частини 2
статті 4 Закону за подання до суду
апеляційної скарги на рішення суду
встановлено розмір судового збору - 50
відсотків ставки, що підлягає сплаті
при поданні позовної заяви, іншої заяви
і скарги, а у разі подання позовної
заяви майнового характеру - 50 відсотків
ставки, обчисленої виходячи з
оспорюваної суми.

З квитанції від 4 липня 2014 року №30651994
вбачається, що апелянт за подання до
суду апеляційної скарги сплатив
судовий збір сумі 121 гривні 80 копійок
(а.с.59).

Таким чином, з позивача на користь
колективного підприємства редакція
газети «Час» підлягає стягненню 121
гривня 80 копійок в рахунок
відшкодування витрати понесених на
оплату судового збору за подання до
суду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу колективного
підприємства редакція газети «Час»
задовольнити.

Рішення Першотравневого районного
суду міста Чернівці від 17 червня 2014
року скасувати.

В позові ОСОБА_4 до колективного
підприємства редакція газети «Час»,
ОСОБА_5 про спростування недостовірних
відомостей відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
колективного підприємства редакція
газети «Час» 121 гривню 80 копійок в
рахунок відшкодування витрати
понесених на оплату судового збору за
подання до суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту його вступу в законну
силу.

Головуючий

Судді: