Справа № 466/2662/11
Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/1962/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.
У Х В А Л А

про повернення справи

23 липня 2014 року суддя Апеляційного суду
Львівської області Приколота Т.І.,
розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 26 грудня 2013 року у
справі за позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Львівської міської
ради, Департаменту містобудування
Львівської міської ради, з участю
третіх осіб: управління Держкомзему у
м. Львові, обласного комунального
підприємства Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки», про усунення
перешкод у користуванні будинком та
земельною ділянкою; зустрічним
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, з участю третіх осіб:
Львівської міської ради Управління
Держкомзему у м. Львові, обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
про визнання права власності на
ідеальні частки будинковолодіння,
усунення перешкод у користуванні
будинковолодінням , стягнення
компенсації, визначення порядку
користування земельною ділянкою, -

встановила:

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Львова від 26
грудня 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено частково. Ухвалено
виділити ОСОБА_2 із спільного
будинковолодіння АДРЕСА_1 в натурі
житловий будинок, позначений в
технічному паспорті літерою «А-2»;
припинити право спільної часткової
власності на житловий будинок,
позначений у технічному паспорті
літерою «А-2» у будинковолодінні
АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_4, з метою
усунення перешкод у здійсненні
приватної власності, знести самовільно
влаштовані споруди: фундамент,
дерев'яний сарай та вольєр; стягнути з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові
витрати: державне мито в сумі 8,50 грн. та
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи 37 грн. В
решті позову ОСОБА_2 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
задоволено частково. Ухвалено поділити
будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1
відповідно до ідеальних часток
співвласників, виділивши із спільного
будинковолодіння в натурі: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 житловий будинок,
позначений в технічному паспорті
літерою «Б-1»; ОСОБА_2 - житловий будинок,
позначений в технічному паспорті
літерою «А-2»; зобов'язати ОСОБА_2
демонтувати самовільно влаштовану, між
житловими будинками, позначеними у
технічному паспорті літерами «А-2» і
«Б-1», споруду - металеву огорожу. В
решті позову відмовлено.

Рішення оскаржили ОСОБА_2 і ОСОБА_3

3 березня 2014 року Апеляційним
судом Львівської області відкрито
апеляційне провадження у цій справі.

Ухвалою колегії суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області
від 17 червня 2014 року справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на
рішення Шевченківського районного
суду м.Львова від 26 грудня 2013 року знято
з розгляду та повернуто до суду першої
інстанції для вирішення питання про
ухвалення додаткового рішення з
наступних мотивів.

Згідно з ч. 1 п. 1 ст. 220 ЦПК України
суд, що ухвалив рішення, може за заявою
осіб, які беруть участь у справі, чи з
власної ініціативи ухвалити додаткове
рішення, якщо стосовно якої-небудь
позовної вимоги, з приводу якої сторони
подавали докази і давали пояснення, не
ухвалено рішення.

Як вбачається з матеріалів
справи, судом першої інстанції не
вирішено питання про оплату витрат на
правову допомогу, судову
будівельно-технічну експертизу. Крім
того, в мотивувальній частині рішення
зазначено про стягнення з ОСОБА_2 на
користь співвласників ОСОБА_4, ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 грошової компенсації в розмірі
405 грн. згідно висновку судової
експертизи за господарські споруди,
які згідно висновку експертизи
розподілити відповідно до ідеальних
часток неможливо. Проте в рішенні суду
першої інстанції не вирішено зазначені
питання. Таке порушення може бути
усунено шляхом постановлення
додаткового рішення відповідно до ст.
220 ЦПК України.

11 липня 2014 року Шевченківським
районним судом м.Львова ухвалено
додаткове рішення у справі. Цим
рішенням ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на
користь співвласників ОСОБА_4, ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 грошову компенсацію в розмірі 405
грн.; стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1 655грн.;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
судові витрати в сумі 3 230,70 грн.;
стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
недоплачену суму судового збору в
розмірі 851,29 грн. З мотивів додаткового
рішення вбачається, що судом ухвалено
стягнути витрати, пов'язані з оплатою
державного мита, судового збору,
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи,
банківські послуги, витрати на
оргпослуги, витрати, пов'язані з
проведенням експертизи. Суд мотивував
своє рішення в частині відмови у
стягненні витрат, які він не вважав
судовими витратами. Разом з тим,
провівши перелік наданих сторонами
доказів на підтвердження витрат на
правову допомогу, суд не висловив
висновку щодо питання про їх стягнення
у мотивувальній частині додаткового
рішення. Не зазначив про прийняте
рішення щодо стягнення витрат на
правову допомогу в резолютивній
частині додаткового рішення. Відтак,
питання про стягнення витрат на
правову допомогу судом не вирішено при
ухваленні додаткового рішення 11 липня
2014 року, хоч про це зазначено в ухвалі
апеляційного суду від 17 червня 2014 року,
що дає підстави стверджувати, що суд
першої інстанції не ухвалив рішення
щодо стягнення витрат на правову
допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що
ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
якщо стосовно якої-небудь позовної
вимоги, з приводу якої сторони подавали
докази і давали пояснення, не ухвалено
рішення.

Відповідно до вимог п.7 ст. 297 ЦПК
України, дана справа підлягає
поверненню до суду першої інстанції
для розгляду питання про ухвалення
додаткового рішення в частині
стягнення витрат на правову допомогу.

Керуючись п.7 ст. 297 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 26 грудня 2013 року
у справі за позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Львівської міської
ради, Департаменту містобудування
Львівської міської ради, з участю
третіх осіб: управління Держкомзему у
м. Львові, обласного комунального
підприємства Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки», про усунення
перешкод у користуванні будинком та
земельною ділянкою; зустрічним
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, з участю третіх осіб:
Львівської міської ради Управління
Держкомзему у м. Львові, обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
про визнання права власності на
ідеальні частки будинковолодіння,
усунення перешкод у користуванні
будинковолодінням , стягнення
компенсації, визначення порядку
користування земельною ділянкою
повернути до Шевченківського
районного суду м.Львова для вирішення
питання про ухвалення додаткового
рішення про стягнення витрат на
правову допомогу протягом двадцяти
днів з дня отримання судом даної
справи.

Ухвала набирає законної сили з часу її
ухвалення.

Суддя
Т.І. Приколота