Справа №591/1928/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Бурда Б. В.Номер провадження
22-ц/788/1397/14 Суддя-доповідач - Маслов В. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Маслова В. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Лузан Л. В. ,

при секретарі судового засідання -
Назарової О.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3,

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 23 червня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах
дітей Сумської міської ради, про
позбавлення батьківських прав,

в с т а н о
в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 23 червня 2014 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
недоведеність обставин справи, неповне
їх з'ясування просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог. При цьому
вказує, що відповідач ухиляється від
матеріального утримання сина та його
виховання.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, яка
підтримала доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
місцевого суду залишенню без зміни,
виходячи з ч. 1 ст. 308 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони перебували у шлюбі з 11 грудня
1999 року по 28 січня 2011 року, що
підтверджується свідоцтвом про
одруження та рішенням Зарічного
районного суду м. Суми від 28 січня 2011
року, копії яких є на а.с. 5 ,10.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що вбачається з свідоцтва
про народження, копія якого є на а.с. 6.

Вказаним рішенням Зарічного районного
суду м. Суми від 28 січня 2011 року з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти в
розмірі ? частини з усіх його доходів
щомісяця але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку кожного місяця на
утримання сина ОСОБА_5.

В судовому засіданні місцевого суду
встановлено, що малолітній син сторін
проживає разом з матір'ю, позивачкою по
справі.

Також встановлено, що між сторонами
склалися неприязні стосунки в останній
час подружнього життя, які збереглися і
до цього часу.

Як вбачається з пояснень свідків по
справі, зокрема з пояснень ОСОБА_6, під
час відвідин ОСОБА_5 свого прадіда, він
зустрічався з батьком, але після вступу
до кадетського корпусу, такі зустрічі
стали рідшими, він не відповідає на
дзвінки прадіда, позивачка заборонила
спілкуватися сину з батьком, що також
підтвердила свідок ОСОБА_7 Крім того,
свідок пояснив, що батько часто
передавав гроші для сина, брав участі у
придбанні форми для навчання та
ноутбуку.

Згідно висновку служби у справах дітей
Сумської міської ради на а.с. 35
вважається за доцільне позбавити
відповідача батьківських прав на
підставі п.2 ч. 1 ст.164 СК України.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання
сімейних відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини, непрацездатних
членів сім'ї.

Декларація прав дитини, прийнята
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, як принципове положення
визначила, що дитина повинна зростати в
умовах турботи.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права
дитини батьки несуть основну
відповідальність за виховання дитини.
Найкращі інтереси дитини є предметом
їх основного піклування.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України
підставою для позбавлення
батьківських прав батьків є ухилення
від виконання ними своїх обов'язків по
вихованню дитини.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 3 від 30 березня 2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
роз'яснено, що позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно їх утримують та інше), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Аналіз наведених норм права дає
підстави стверджувати, що позбавлення
батьківських прав можливе при
наявності передбачених законом
підстав, однак такий захід суд може
застосувати у виняткових випадках, з
урахуванням ряду обставин.

При постановленні рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог, судом
були враховані обставини, що мають
значення для вірного вирішення спору.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивачем не надано суду достатніх
доказів про ухилення відповідачем від
виконання своїх обов'язків по
вихованню сина, а також інших доказів,
які були б підставою для позбавлення
його батьківських прав в порядку ст. 164
СК України.

В апеляційній скарзі не наведено
мотивів, які б ставили під сумнів
законність судового рішення.

Наявність заборгованості по сплаті
аліментів на утримання дитини не є
обов'язковою передумовою для
задоволення такого позову та не тягне
за собою такого наслідку, як
позбавлення батьківських прав. Окрім
того, на а.с. 61 є довідка розрахунок
державного виконавця з якої
вбачається, що хоча у відповідача є
заборгованість по сплаті аліментів,
але він вживає заходів по їх сплаті та
частково погашає заборгованість.

Доводи апелянтки, що батько дитини
тривалий час не приймає участі у
вихованні дитини, не піклується про її
фізичний, духовний розвиток, не
спілкується з сином не знайшли свого
підтвердження по справі та не можуть
бути підставою для скасування рішення
суду.

Відповідач заперечує проти позову та
суду пояснив, що взаємовідносини з
позивачкою дійсно неприязливі, однак
він ще не втратив батьківських
почуттів до свого єдиного сина ОСОБА_5,
надає йому посильну матеріальну
допомогу, має бажання бачитися з ним,
однак це не завжди вдається з різних
причин. Дід, баба, прадід ОСОБА_5 також
піклуються про нього і бажають
продовжувати з ним добрі стосунки. Так,
вони купили ОСОБА_5 ноутбук за 4000 грн.,
при вступі ОСОБА_5 у військовий ліцей у
вересні 2013 року купили йому форменний
одяг за 3500 грн. За таких обставин, коли
батько, дід, баба, прадід не втрачають
інтересу до ОСОБА_5, проявляють певне
піклування про нього, позбавлення
батьківських прав відповідача є
передчасним.

Крім того, місцевим судом встановлено,
що однією з причин заявлення даного
позову стало небажання відповідача
надати дозвіл на виїзд неповнолітнього
сина за кордон, що також
підтверджується копією вступної та
резолютивної частини відповідного
рішення суду на а.с. 91.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції також
не спростовують.

За викладених обставин і фактів,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції з достатньою повнотою
з'ясував обставини справи, у
відповідності зі ст.212 ЦПК України дав
оцінку зібраним доказам і вирішив спір
у відповідності з законом, тому підстав
для задоволення скарги та скасування
рішення суду немає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 23 червня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -