Справа №586/376/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Банчукова В. І.Номер
провадження 22-ц/788/1194/14 Суддя-доповідач -
Лузан Л. В. Категорія - 5
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. ,
Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ліквідатора -
арбітражного керуючого Артеменка
Олександра Олександровича, поданої в
інтересах ФОП ОСОБА_4

на рішення Середино-Будського
районного суду Сумської області від 20
травня 2014 року

у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 в особі
ліквідатора - арбітражного керуючого
Артеменка Олександра Олександровича
до ОСОБА_5

про витребування майна із чужого
незаконного володіння,

в с т а н о в
и л а :

Рішенням суду від 20 травня 2014 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду і
постановлення нового рішення про
задоволення позовних вимог з тих
підстав, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, що у справі не були доведені
обставини, що мають значення для
справи, які суд визнав встановленими,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи та що судом були
порушені норми матеріального і
процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається наступне.

26 лютого 2009 року між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4, від імені якого
діяв ліквідатор- арбітражний керуючий
Гаврильченко В.М., та ОСОБА_7 був
укладений договір купівлі-продажу,
згідно з яким ОСОБА_7 придбав майно -
автомобіль "TOYOTA PRADO TDS", випуску 2006 року,
шасі (кузов) НОМЕР_1.

На виконання вказаного договору
ліквідатор Гаврильченко В.М. передав
ОСОБА_7 автомобіль, а ОСОБА_7 сплатив
грошові кошти в сумі 77000 грн. (ас. 5).

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 30 листопада 2011
року визнано недійсним вищеназваний
договір купівлі-продажу автомобіля
«TOYOTA PRADO TDS», укладений 26 лютого 2009 року
між ФОП ОСОБА_4, від імені якого діяв
ліквідатор Гаврильченко В.М., та ОСОБА_7
(ас.7-11).

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 26 березня 2013 року
відмовлено у задоволенні позову,
поданого ліквідатором - арбітражним
керуючим Біликом О.А. в інтересах ФОП
ОСОБА_4, до ОСОБА_7 про застосування
наслідків недійсності правочину та
повернення майна (автомобіля "TOYOTA PRADO
TDS") з чужого володіння з тих підстав, що
автомобіль, про повернення якого
заявлявся позов, вибув з власності
ОСОБА_7 та на час розгляду справи
належав іншому власнику.

З матеріалів справи вбачається, що
спірний автомобіль в даний час
знаходиться у відповідача, ОСОБА_5, чого
останній не заперечує (ас.34,35).

Посилаючись на ці обставини, позивач
звернувся до суду з позовом про
витребування майна із чужого
незаконного володіння, в якому просив
зобов'язати ОСОБА_5 повернути ФОП
ОСОБА_4 автомобіль "TOYOTA PRADO TDS", випуску
2006 року, шасі (кузов) НОМЕР_1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач є добросовісним набувачем
спірного майна, оскільки він придбав
його до постановлення Господарським
судом Черкаської області ухвали від
30.11.2011 р. про визнання недійсним
вищеназваного договору
купівлі-продажу автомобіля, а також що
відповідач придбав спірний автомобіль
не у ліквідатора ФОП ОСОБА_4, а у
сторонньої особи.

Проте з такими висновками суду
повністю погодитися не можна, оскільки
суд дійшов їх без повного з'ясування
прав та обов'язків сторін в даних
правовідносинах та належної правової
оцінки зібраних у справі доказів.
Постановлене у справі рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову. При цьому
колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Пунктом 1 ст. 321 ЦК України встановлено,
що право власності є непорушним. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно статті 387 ЦК України власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Вбачається, що можливість витребування
майна, придбаного за відплатним
договором, з чужого незаконного
володіння закон ставить у залежність,
насамперед, від того, є володілець
майна добросовісним чи
недобросовісним його набувачем.

Встановлено, що відповідач є особою,
яка не знала і не могла знати про те, що
особа, у якої він купив спірний
автомобіль, не має права його
відчужувати, тобто є добросовісним
набувачем у силу частини 1 статі 388 ЦК
України.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване в нього.

За статтею 388 ЦК України :

1. Якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Таким чином, статтею 388 ЦК України
передбачено можливість витребування
майна власником від добросовісного
набувача, такі випадки обмежені та
можуть мати місце за умови, що майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він його передав, поза їх волею.

У разі коли відчуження майна мало місце
два і більше разів після недійсного
(нікчемного) правочину, це майно може
бути витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного чи нікчемного
правочину, шляхом подання
віндикаційного позову, зокрема, від
добросовісного набувача - з підстав,
передбачених частиною 1 статті 388 ЦК
України.

У такому випадку діюче законодавство
не пов'язує можливість витребування
майна у добросовісного набувача з
обставинами щодо наявності у
відчужувача за останнім у ланцюгу
договорів договором права відчужувати
це майно ( постанова Верховного Суду
України від 17 жовтня 2011 року, справа N
3-103гс11).

З ухвали Господарського суду
Черкаської області від 30 листопада 2011
року вбачається, що підставою для
визнання недійсним договору
купівлі-продажу автомобіля "TOYOTA PRADO TDS",
укладеного 26 лютого 2009 року між
ліквідатором ФОП ОСОБА_4 - арбітражним
керуючим Гаврильченком В.М. та ОСОБА_7,
стали виявлені судом порушення діючого
законодавства, допущені арбітражним
керуючим Гаврильченком В.М. при
укладенні названого договору. Зокрема :

- відповідно до ч.1 ст. 25, ч.1 ст.26, ч.1 ст. 29,
ч.ч.1 та 2 ст.30 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" у
процедурі банкрутства продажу майна
завжди передує його інвентаризація та
оцінка, а продаж майна банкрута
конкретному покупцю здійснюється,
зокрема, за умови погодження комітетом
кредиторів складу, умов та строків
придбання (продажу) майна банкрута. В
той же час господарським судом було
встановлено, що на момент прийняття
рішення комітетом кредиторів щодо
порядку реалізації майна, ліквідатором
не було виявлено та не було проведено
інвентаризації майна банкрута, а тому
комітету кредиторів не було відомо про
майнові активи боржника в повному
обсязі ;

- в порушення вимог ст.30 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
ліквідатором належним чином не була
здійснена публікація в засобах масової
інформації в порядку, визначеному
Законом, стосовно реалізації майна
боржника.

Таким чином вбачається, що визнаючи на
підставі ч.1 ст. 215 та ч.1 ст. 203 ЦК України
недійсним договір купівлі-продажу
автомобіля "TOYOTA PRADO TDS" від 26 лютого 2009
року Господарський суд Черкаської
області у своїй ухвалі від 30 листопада
2011 року прийшов до висновку про те, що
вищеназваний договір був укладений
ліквідатором ФОП ОСОБА_4 - арбітражним
керуючим Гаврильченком В.М. з
порушенням вимог Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".
Висновки названого судового рішення в
силу вимог ч.3 ст.61 ЦПК України мають
преюдиційне значення у даній справі.

За наведених обставин заслуговують на
увагу доводи ліквідатора -
арбітражного керуючого Артеменка О.О.
про те, що спірний автомобіль вибув з
володіння власника ФОП ОСОБА_4 за
примусом, тобто не з його волі іншим
шляхом, тому позов про витребування
майна з незаконного володіння
відповідача є обґрунтованим та
підлягає задоволенню.

Заперечуючи проти позову відповідач та
його представник посилаються на
положення ч.2 ст. 388 ЦК України,
відповідно до якої майно не може бути
витребувано від добросовісного
набувача, якщо воно було продане у
порядку, встановленому для виконання
судових рішень. Проте колегія суддів
вважає, що такі доводи ґрунтуються на
невірному застосуванні названої норми
матеріального права.

Встановлено, що ліквідатор-
арбітражний керуючий Гаврильченко В.М.
прорушив порядок продажу майна
банкрута, у зв'язку з чим ухвалою
Господарського суду Черкаської
області від 30 листопада 2011 року договір
купівлі-продажу спірного автомобіля
від 26 лютого 2009 року був визнаний
недійсним.

Приймаючи до уваги наведене колегія
суддів вважає помилковими доводи
представника відповідача про те, що
продаж з порушенням чинного
законодавства спірного автомобіля за
процедурою реалізації майна банкрута
не змінює статусу особи, яка придбала
майно, як добросовісного набувача, у
якого майно не може бути витребуване
власником за будь-яких умов у силу ч.2
ст. 388 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що для
застосування ч.2 ст. 388 ЦК України
необхідною передумовою є саме
дотримання передбаченого законом
порядку продажу майна банкрута, що в
даному випадку не мало місця. Таким
чином, доводи відповідача про те, що
спірне майно не може бути й нього
витребуване, як таке, що було продане у
порядку, встановленому для виконання
судових рішень, - не ґрунтуються на
законі. (постанова Верховного Суду
України від 03 жовтня 2011 року N 3-98гс11;
постанови Вищого господарського суду
України: від 17 грудня 2009 року в справі N
15/274(5/158), від 5 липня 2007 року в справі N
3/253-06, від 6 липня 2006 року в справі N 19/197А,
від 12 січня 2011 року в справі N 11/60/10, ).

У зв'язку з наведеним постановлене у
справі рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення у справі про
задоволення позову

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, пп.2, 3, 4 ч.1
ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів -

в и р і
ш и л а :

Апеляційну скаргу ліквідатора -
арбітражного керуючого Артеменка
Олександра Олександровича, подану в
інтересах ФОП ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Середино-Будського районного
суду Сумської області від 20 травня 2014
року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
в особі ліквідатора - арбітражного
керуючого Артеменка Олександра
Олександровича до ОСОБА_5 задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_5 автомобіль "TOYOTA
PRADO TDS", випуску 2006 року, шасі (кузов)
НОМЕР_1 та повернути названий
автомобіль фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_4.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -