У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - служба у справах
дітей Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації, про
позбавлення батьківських прав за
касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою
представником - ОСОБА_6, на рішення
апеляційного суду м. Києва від
9 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася
до суду з указаним вище позовом,
посилаючись на те, що ОСОБА_5 є батьком
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Починаючи з липня
2002 року відповідач свої батьківські
обов'язки не виконує, про стан здоров'я,
фізичний, духовний та моральний
розвиток дитини не піклується, участі у
вихованні не бере, жодного разу з 2002
року відповідач не відвідав сина за
місцем його постійного проживання, не
сплачує аліменти, внаслідок чого
державним виконавцем було винесено
постанову про арешт майна боржника. Всі
питання щодо виховання сина
вирішуються нею самостійно без участі
та підтримки батька, дитина
знаходиться на її повному утриманні.
Відповідач ухиляється від виконання
своїх батьківських обов'язків по
вихованню дитини, ніяким чином не
піклується про сина, не проявляє
заінтересованості в його подальшій
долі, не цікавиться його успіхами,
станом здоров'я, не піклується про
фізичний і духовний розвиток дитини,
його навчанням, підготовкою до
самостійного життя, не спілкується з
дитиною, не відвідував і не відвідує
дитину вдома та жодного разу в школі.
Більш того не дає дозволу на
відвідування дитиною своєї бабусі,
дідуся та тітки, які вже багато років
проживають у Швеції та запрошують
дитину до себе.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила
суд позбавити ОСОБА_5 батьківських прав
відносно сина ОСОБА_7

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 27 лютого 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено. Позбавлено ОСОБА_5
батьківських прав відносно сина
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
9 квітня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано, ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено. Попереджено ОСОБА_5 про
необхідність змінити ставлення до
виховання дитини та покласти на органи
опіки та піклування за місцем
проживання дитини контроль за
виконанням відповідачем батьківських
обов'язків.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі
представника - ОСОБА_8, просить
оскаржуване рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального й
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
рішення апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову ОСОБА_4, апеляційний суд на
підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК
України), дійшов до правильного
висновку про те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема, ставлення батьків до
дітей.

Разом з тим при ухваленні рішення
апеляційний суд вірно врахував, що
ОСОБА_5 не ухиляється навмисно від
виконання батьківських обов'язків, а не
може надавати допомогу позивачу на
утримання спільного сина, у зв'язку з
тяжким захворюванням, першою групою
інвалідності та скрутним фінансовим
становищем, яке виникло через
неможливість працювати за станом
здоров'я.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судове
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану
представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 9
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник Б.І. Гулько С.Ф.
Хопта