Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/666/14-ц

Провадження №2/377/275/14

17 липня 2014 року Славутицький
міський суд Київської області у
складі: головуючої - судді Теремецької
Н.Ф.,

при секретарі: Прохоровій О.О.,

з участю:

представника позивачки ОСОБА_1,

представника відповідачів - адвоката
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м.Славутичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору
дарування недійсним,-

УСТАНОВИВ:

18 червня 2014 року до суду в інтересах
позивачки ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 звернувся її представник на
підставі довіреності, в межах наданих
повноважень, в якому просив визнати
недійсним договір дарування,
зареєстрований за № 235 від 11.03.2013 року,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо
дарування об'єкту нерухомості Блок
первинного обслуговування, загальною
площею 1376,1 кв.м, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1

Позовні вимоги обґрунтовувались тим,
що рішенням Славутицького міського
суду Київської області від 21 жовтня 2013
року, ухваленому у справі № 1023/884/12 за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу, залишеному без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 26 грудня 2013 року, стягнуто
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за
договором позики в сумі 2400000 гривень, 2400
гривень інфляційних виплат, 20712,32
гривні - 3 % річних. На виконання
вказаного рішення було видано судом
виконавчий лист, який знаходиться на
виконанні у ВДВС Славутицького МУЮ в
Київській області, проте рішення суду
не виконується, оскільки у
відповідачки відсутній дохід та майно,
на яке може бути звернено стягнення.
Під час розгляду вказаної справи було
укладено договір дарування, відповідно
до якого ОСОБА_4 подарувала своєму сину
ОСОБА_5 об'єкт нерухомості Блок
первинного обслуговування, загальною
площею 1376,1 кв.м, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 посвідчений 11 березня
2013 року приватним нотаріусом
Славутицького міського нотаріального
округу Київської області за реєстровим
№ 235 .

Посилаючись на ст.ст. 55, 124 Конституції
України, ст. 3 ЦПК України, ст. ст. 203, 215 ЦК
України представник позивачки в
позовній заяві вказує на те, що ОСОБА_4
ввела в оману ОСОБА_3, чим нанесла їй
значні збитки, виходячи з чого вважає
оспорюваний договір дарування таким,
що не відповідає моральним засадам
суспільства, порушує майнові права
позивачки. Вважаючи метою укладення
оспорюваного договору дарування
ухилення від повернення коштів та
примусового виконання судового
рішення шляхом зміни власника, просить
на підставі вимог ст. 203, ст. 215, ч.1 ст.234
ЦК України, визнати вказаний правочин
недійсним.

Представник відповідачів подав до суду
заперечення, в яких просив відмовити в
задоволенні позову, обґрунтовуючи
заперечення тим, що оспорюваний
договір дарування направлений на
реальне настання наслідків, оскільки
об'єкт нерухомого майна, який є
предметом оспорюваного правочину,
передавався від матері до сина з метою
здійснення в цьому приміщенні новим
власником (ОСОБА_5.) підприємницької
діяльності, яку він розпочав ще в 2012
році в цій будівлі.

У судовому засіданні
представник позивачки позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити,
пославшись на те, що вказаний договір
дарування є фіктивним та суперечить
моральним засадам суспільства, і
укладений з метою ухилення від
виконання рішення суду, що є
підставами для визнання договору
дарування недійсним.

Представник відповідачів просив
відмовити у задоволенні позову з тих
підстав, що оспорюваний договір
дарування направлений на реальне
настання наслідків, оскільки об'єкт
нерухомості передавався ОСОБА_5 з
метою здійснення підприємницької
діяльності. Здійснення на даний час
відповідачем ОСОБА_5 підприємницької
діяльності в Блоці первинного
обслуговування, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 і був предметом
оспрюваного договору дарування
свідчить про реальне настання
наслідків, що передбачені договором
дарування, та добросовісність
набувача цього майна.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оглянувши
матеріали цивільної справи № 1023/884/12,
2/377/46/13, виконавче провадження, суд
дійшов до висновку, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що згідно
договору дарування нежитлової будівлі,
посвідченого 11 березня 2013 року
приватним нотаріусом Славутицького
міського нотаріального округу
Київської області за реєстровим № 235,
копія якого долучена до матеріалів
справи, ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5
нежитлову будівлю - Блок первинного
обслуговування загальною площею 1376,1
квадратних метра, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого в
Державному реєстрі прав на нерухоме
майно про реєстрацію права власності
11.03.2013 року , індексний номер 1100392,
реєстраційний номер об'єкту нерухомого
майна 5 (а.с. 44-46).

Предметом дарування за спірним
договором дарування була нежитлова
будівля - Блок первинного
обслуговування загальною площею 1376,1
квадратних метра, розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Як зазначено у п.2 договору дарування
нежитлової будівлі,
правовстановлюючим документом на
відчужувану дарувальником нерухомість
є дублікат договору купівлі-продажу
нежитлової будівлі, яка підлягає
продажу на аукціоні, виданий ОСОБА_6,
приватним нотаріусом Славутицького
міського нотаріального округу
Київської області 24 січня 2012 року за
реєстровим номером 88, зареєстрований в
Державному реєстрі правочинів за №
3289511, згідно Витягу з державного
реєстру правочинів, виданого ОСОБА_6
приватним нотаріусом Славутицького
міського нотаріального округу
Київської області 24 січня 2012 року за №
10950967. Право власності дарувальника на
зазначену нежитлову будівлю
зареєстроване в комунальному
підприємстві АРБ Славутицьке міське
бюро технічної інвентаризації за
реєстраційним номером 10459197, згідно
Витягу про державну реєстрацію прав,
виданим комунальним підприємством АРБ
Славутицьке міське бюро технічної
інвентаризації 21 лютого 2012 року за №
33250644.

Згідно ч.1 ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст.204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсний.

Як зазначено у ч.1 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною(сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203
ЦК України.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Як зазначено у ч.3 цієї статті
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

За правилами ч.4 цієї статті правочин
має вчинятися у формі, встановленій
законом.

Згідно ч.5 цієї статті правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верхового
суду України від 6 листопада 2009 року № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» для визнання
правочину фіктивним необхідно
встановити наявність умислу всіх
сторін правочину. Судам необхідно
враховувати, що саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин. Якщо сторонами не вчинено
будь-яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину
було передано майно, такий правочин
не може бути кваліфікований як
фіктивний.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. За правилом ч.2 цієї
статті докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Таким чином, тягар доказування
правомірності своїх вимог покладено
на позивача, виходячи з принципу
змагальності сторін, закріпленого в ст.
10 ЦПК України.

Як встановлено судом, нежитлова
будівля - Блок первинного
обслуговування загальною площею 1376,1
квадратних метра, розташована за
адресою: АДРЕСА_1, подарована
відповідачкою ОСОБА_4 своєму сину
ОСОБА_5 для здійснення ним
підприємницької діяльності.

Згідно виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців ОСОБА_5 є
фізичною особою-підприємцем з 08.02.2012
року(а.с. 48).

Відповідно до свідоцтва платника
єдиного податку ОСОБА_5 з 08.02.2012 року є
платником єдиного податку та взятий на
облік в органах державної податкової
служби з 09.02.2012 року за № 17152(а.с. 50- 51).

На час розгляду справи в суді нежитлова
будівля - Блок первинного
обслуговування загальною площею 1376,1
квадратних метра, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, використовується
відповідачем ОСОБА_5 для здійснення
підприємницької діяльності, що
сторонами не заперечується.

На підтвердження зазначених
обставин представником відповідачів
надано суду: укладені трудові договори
між працівниками та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 від 1
березня 2012 року, 17 вересня 2012 року, 1
листопада 2012 року; договір, укладений
21 листопада 2012 року між ПАТ
«Чернігівобленерго» та
фізичною-особою підприємцем ОСОБА_5
про постачання електричної енергії та
додатки до нього, в яких об'єктом
споживання є торговий магазин,
розташований у приміщенні КПО
«Чернігівське» у Чернігівському
кварталі(а.с. 52-64).

Відповідно до договору про
надання послуг з вивезення побутових
відходів, укладеному 1 березня 2012 року
за № 284, між ПП «Ресурс ЕкоСлав» та ФОП
ОСОБА_5 та додатком до нього, об'єктом
обслуговування є магазин «Мастер»
Чернігівський квартал(а.с. 65-66).

Згідно договору на
обслуговування та централізоване
спостереження установок пожежної
автоматики, встановлених на об'єкті,
від 1 січня 2013 року № 458, укладеного між
ЗАТ «Реланж» та ФОП ОСОБА_5, прийнято на
технічне обслуговування та під
спостереження сигналізацію,
встановлену на об'єктах, перерахованих
в дислокації-розрахунку.
Відповідно до Дислокації - розрахунку
об'єктом, де змонтована АПС, є магазин
«Майстер» за адресою: Чернігівський
квартал(а.с. 69).

Повідомленням про проведення
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою-підприємцем від 31.07.2013 року
підтверджено, що відповідно до ст. 47
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців 31 липня 2013
року внесено запис про проведення
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4(а.с. 71).

Вищенаведені докази свідчать про
передачу нежитлової будівлі - Блок
первинного обслуговування загальною
площею 1376,1 квадратних метра,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1
іншому власнику ОСОБА_5 у повне
володіння, користування та
розпорядження, здійснення ним у цій
будівлі підприємницької діяльності,
тобто підтверджують реальне настання
наслідків, що передбачені договором
дарування.

Посилання представника
позивачки як на підставу визнання
недійсним договору дарування ухилення
відповідачки ОСОБА_4 від взятого на
себе зобов'язання щодо сплати грошових
коштів, стягнутих рішенням
Славутицького міського суду Київської
області від 21 жовтня 2013 року у справі №
1023/884/12, 2/377/46/13, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 26 грудня 2013 року, в сумі
2426331 гривня 32 копійки, чим порушені
законні права та інтереси позивачки та
моральні засади суспільства, не
ґрунтуються на положеннях закону та
досліджених в судовому засіданні
доказах.

Представником позивачки не
надано суду переконливих доказів того,
що метою укладення оспорюваного
договору дарування, було ухилення
відповідачки ОСОБА_4 від виконання
рішення суду. Натомість в судовому
засіданні встановлено і підтверджено
дослідженими доказами, що відповідач
ОСОБА_5 розпочав підприємницьку
діяльність в нежитловій будівлі -
Блок первинного обслуговування
розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в
лютому 2012 році ще до подачі позовної
заяви ОСОБА_3 про стягнення боргу,
оскільки позовна заява була подана до
суду у травні 2012 року. Вказана
нежитлова будівля, яка є предметом
дарування, була подарована
відповідачкою ОСОБА_4 своєму сину
ОСОБА_5, який прийняв подарунок і
використовує його для здійснення
підприємницької діяльності.

На час укладення оспорюваного
договору дарування нежитлова будівля
- Блок первинного обслуговування, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, не
перебувала під заставою, на неї не було
накладено арешт, не було укладено
договір оренди, вона не була в судовому
спорі, оскільки предметом розгляду
цивільної справи № 1023/884/12, 2/377/46/13 за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики,
були грошові кошти, рішення у даній
справі винесено не було.

Таким чином, наявність жодної із
підстав, передбачених ст. 203, ст.215, ч.1
ст. 234 ЦК України для визнання недійсним
оспорюваного договору дарування
представник позивачки суду не довів і
судом не встановлено.

За таких обставин підстав для
задоволення позову немає

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
через Славутицький міський суд.
Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку на апеляційне
оскарження, якщо апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Повне рішення виготовлено 22 липня
2014 року.

Суддя
Н. Ф. Теремецька