Справа № 159/2417/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Окостень І.В. Провадження №
22-ц/773/1149/14 Категорія: 47 Доповідач: Киця
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

при секретарі Янко О.А.,

з участю позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до
Ковельської міської ради, ОСОБА_4, третя
особа на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору Управління Держземагенства у
Ковельському районі про визнання
недійсним державного акту про право
власності на землю за апеляційною
скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області від 10 червня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду від 10 червня 2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_2 про визнання недійсним
державного акту про право власності на
землю відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на зазначене рішення. Вважає, що
рішення незаконне, оскільки неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи. Просить скасувати рішення
та ухвалити нове, яким позов
задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
земельна ділянка площею 580кв.м. по
АДРЕСА_1 передана у приватну власність
ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого
комітету Ковельської міської ради від
05.11.1997 року №351. ОСОБА_1 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. Спадкоємцем майна
померлого є його дружина ОСОБА_2,
позивач по справі.

10 жовтня 2005 року відповідачу ОСОБА_4
видано Державний акт на право
власності на земельну ділянку на
підставі рішення виконкому
Ковельської міської ради від 05.11.1997
року №351 на земельну ділянку площею
600кв.м., що розташована в АДРЕСА_2,
цільове призначення для будівництва і
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель.

Встановивши факти, зумовлені ними
правовідносини, та відмовляючи в
задоволенні позову, суд першої
інстанції правильно застосував
положення ст.17 ЗК України 1990 року
(чинного на час передачі земельної
ділянки у власність ОСОБА_1), розділ X
«Перехідних положень» ЗК України.

Відповідно до ст.17 ЗК України (в
редакції 1990 року) передача у власність
земельної ділянки, яка була раніше
надана громадянину, провадиться
сільськими, селищними, міськими Радами
народних депутатів за місцем
розташування цієї ділянки.

Пунктом 7 розділу X «Перехідні
положення» ЗК України встановлено, що
громадяни та юридичні особи зберігають
право на земельні ділянки, одержані
ними до 1 січня 2002р. у власність, у
тимчасове користування або на умовах
оренди в розмірах, що були раніше
передбачені чинним законодавством.

Тобто, майнові права спадкодавців на
земельні ділянки, які видавались
громадянам в період дії Земельного
кодексу України в редакції 1990 року та
Декрету за відсутності державних актів
на право власності на землю можуть бути
підтверджені рішенням органу
місцевого самоврядування про надання
земельної ділянки; даних
земельно-кадастрових документів щодо
місцезнаходження, площі земельної
ділянки, її цільового призначення; а
також документів, які вказують на
встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі.

Згідно до ст.116 ЗК України з 01.01.2002 року
громадяни набувають право власності та
право користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування, а з 15 жовтня
2008 року, крім того, - ще й за
результатами аукціону.

Відповідно до ч.1-2 ст.152 Земельного
кодексу України держава забезпечує
громадянам та юридичним особам рівні
умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Із матеріалів справи, а саме рішення
виконкому Ковельської міської ради від
24 січня 1972року №26, договору про надання
у безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального жилого будинку на
праві особистої власності від 10 лютого
1972 року ОСОБА_1 надано право
безстрокового користування земельною
ділянкою по АДРЕСА_1, площею 580кв.м. Тоді
ж і було складено акт про відведення
земельної ділянки в натурі. В акті
приймання в експлуатацію закінченого
будівництвом індивідуального жилого
будинку по АДРЕСА_1 від 13 листопада 1980
року зазначено, що фактична площа
земельної ділянки, на якій побудовано
жилий будинок і господарчі будівлі
становить 580кв.м. Рішенням Ковельської
міської ради №351 від 05.11.97р. передано
ОСОБА_1 у приватну власність земельну
ділянку для будівництва та
обслуговування жилого будинку по
АДРЕСА_1, площею 580кв.м. Державний акт на
право власності на земельну ділянку
померлий ОСОБА_1 не отримував.

Отже, ОСОБА_1 надавалась земельна
ділянка по АДРЕСА_1 площею 580кв.м.
Земельна ділянка площею 672кв.м. не була
в користуванні ОСОБА_1, не передавалась
йому у власність і не встановлено, що
земельна ділянка вказаного розміру
знаходиться в користуванні позивача.

При видачі відповідачу ОСОБА_4
Державного акту на право власності на
земельну ділянку площею 600кв.м. по
АДРЕСА_2 з позивачем, як суміжним
землекористувачем, погоджувалися межі,
про що є відповідний акт від 08.04.05р. та
20.04.2005р. винесено в натуру межі
земельної ділянки.

У позивача не має правовстановлюючих
документів на земельну ділянку.

Судом не встановлено і позивач не
надала доказів про накладення
земельної ділянки, площею 580 кв.м., яка
була надана рішенням виконкому у
приватну власність ОСОБА_1 на земельну
ділянку площею 600кв.м., на яку видано
оспорюваний Державний акт ОСОБА_4 Межі
та площі земельних ділянок по АДРЕСА_1
та по АДРЕСА_2 відповідають рішенням
органу місцевого самоврядування про
надання земельних ділянок.

Не заслуговують на увагу посилання
позивача на генеральний план забудови
земельної ділянки, так як він не
підтверджує розміру та меж земельної
ділянки, яка передавалась ОСОБА_1 у
власність.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності,
згідно з яким кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, а суд розглядає справу
в межах заявлених вимог і вирішує
справу на підставі наданих доказів.

Враховуючи наведе, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про те, що відсутні порушення
прав позивача і підстав для визнання
Державного акту на право власності на
земельну ділянку, видано на ім'я ОСОБА_4
немає.

Доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими. Рішення ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду від 10 червня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді