Номер провадження: 22-ц/785/6844/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Виноградової Л.Є.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Комунального підприємства
«Теплопостачання м.Одеси» на заочне
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 29 квітня 2014 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до
Комунального підприємства
«Теплопостачання м. Одеси» про
зобов'язання виконати певні дії,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди,

встановила:

17 січня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом, в якому ставила питання
про заборону Комунальному
підприємству «Теплопостачання м.
Одеса» (далі - КП «Теплопостачання м.
Одеси») вчиняти дії, які принижують її
честь та гідність, що виражається в
розповсюдженні недостовірної
інформації про неї та її майновий стан,
у вигляді надсилання інформації по
заборгованості за послуги
теплопостачання, зобов'язання КП
«Теплопостачання м. Одеси» надання їй
довідки про відсутність
заборгованості за послуги
теплопостачання за весь період
користування послугами з
теплопостачання до дати звернення до
суду.

Також позивач просила стягнути з КП
«Теплопостачання м. Одеси» на її
користь завдану матеріальну шкоду в
розмірі 393,77 грн. та моральну шкоду в
розмірі 20000 грн.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що
29 квітня 2011 року Малиновським районним
судом за заявою КП «Теплопостачання м.
Одеси» був виданий судовий наказ №
1519/2н-805/11 про стягнення заборгованості
за теплопостачання в розмірі 2659,08 грн.
та судових витрат в розмірі 30,0 грн. В
свою чергу, позивач з 11.08.2009 року
офіційно демонтувала систему
центрального опалення та у законному
порядку встановила автономне опалення
квартири, на що отримала відповідні
довідки, та у тому числі про
відсутність заборгованості на час
відключення квартири від міського
теплопостачання.

Однак, на підставі виданого судового
наказу було відкрите виконавче
провадження та накладено арешт на
виявлений автомобіль позивача. Про
наявність судового наказу, виконавчого
провадження та постанови виконавця про
арешт автомобіля, позивач дізналася
тільки 27.04.2012 року, в момент коли
працівниками ДАІ було намагання
здійснити арешт та постановку
автомобіля на штрафмайданчик.

Оскільки автомобіль використовувався
у підприємницькій діяльності та в
ньому знаходився товар власного
виробництва, який необхідно було
терміново реалізувати, позивач була
вимушена захищати автомобіль.

Таким чином виникла конфліктна
ситуація, під час якої позивач
закрилася в автомобілі та не давала
його арештувати, у зв'язку з чим
приїхали додаткові працівники ДАІ,
евакуатори. В подальшому приїхав
виконавець, представник КП
«Теплопостачання м. Одеси»,
представники засобів масової
інформації та правозахисники.

У зв'язку з цим, позивач отримала кошти
у знайомих та зовсім сторонніх осіб, а
саме журналістів та зранку одразу
виплатила через банк кошти, зазначені у
виконавчому документі в розмірі 2659,08
грн., 30,0 грн. судових витрат, 59,86 грн.
комісію банку, а також нарахований
виконавцем виконавчий збір в розмірі
268,91 грн., після чого виконавче
провадження було закрите та працівники
ДАІ відпустили позивача з автомобілем.

Зазначений конфлікт викликав у
позивачки великі хвилювання, після
чого в той же день у неї сталося
загострення гіпертонічної хвороби, у
зв'язку з чим до 15.05.2012 року вона
знаходилася на амбулаторному
лікуванні.

Разом з тим, ухвалою Малиновського
районного суду м. Одеси від 26.09.2012 року
вищевказаний судовий наказ був
скасований.

Ухвалою Малиновського районного суду
від 12.03.2013 року здійснений поворот
судового наказу, після чого їй були
повернуті тільки 2659,08 грн., однак не
були повернуті інші понесені нею
витрати.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просила її позовні вимоги
задовольнити.

Заочним рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 29 квітня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_3 до КП
«Теплопостачання м. Одеси» про
зобов'язання виконати певні дії,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди були задоволені частково, а
саме:

стягнуто з КП «Теплопостачання м.
Одеси» на користь ОСОБА_3 завдану
матеріальну шкоду в розмірі 328, 77 грн.,
моральну шкоду в розмірі 2000,0 грн.,
сплачений судовий збір в розмірі 243, 60
грн.

В задоволенні позовних вимог про
заборону КП «Теплопостачання м. Одеси»
вчиняти дії, які принижують честь та
гідність ОСОБА_3, що виражається в
розповсюдженні недостовірної
інформації про неї та її майновий стан,
у вигляді надсилання інформації по
заборгованості за послуги
теплопостачання та про зобов'язання
надати позивачу довідку про
відсутність заборгованості за послуги
теплопостачання за весь період
користування послугами з
теплопостачання до дати звернення до
суду, відмовлено.

23 травня 2014 року КП «Теплопостачання м.
Одеси» звернулася до суду із заявою про
перегляд вищевказаного заочного
рішення.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 10 червня 2014 року вищевказана
заява була залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі КП
«Теплопостачання м. Одеси» ставить
питання про скасування вищевказаного
заочного судового рішення та ухвалення
нового, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 відмовити у повному
обсязі, посилаючись на те, що рішення
суду було ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Рішення суду, в частині відмови в
задоволенні позовних вимог, в
апеляційному порядку не оскаржено.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відмови в задоволенні апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення
про часткове задоволення позовних
вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив із того, що неправомірними
діями відповідача позивачу завдано
матеріальну шкоду в розмірі 328, 77 грн.,
моральну шкоду в розмірі 2000,0 грн., яка
підлягає стягненню на користь
позивача.

З таким висновком суду повністю
погоджується колегія суддів, з огляду
на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 29
квітня 2011 року Малиновським районним
судом м. Одеси за заявою КП
«Теплопостачання м. Одеси» був виданий
судовий наказ № 1519/2н-805І 1 та стягнуто з
ОСОБА_3 заборгованість за
теплопостачання в розмірі 2659,08 грн. та
судові витрати в розмірі 30 грн.

На підставі виданого судового наказу
було відкрите виконавче провадження та
накладено арешт на виявлений
автомобіль позивача.

Про наявність судового наказу,
виконавчого провадження та постанови
виконавця про арешт автомобіля позивач
дізналася тільки 27.04.2012 року, під час
коли працівники ДАІ намагались
здійснити арешт та постановку
автомобіля на штрафмайданчик.

Враховуючи, що автомобіль
використовується у підприємницькій
діяльності та в ньому знаходився товар
власного виробництва, який необхідно
було терміново реалізувати, позивач
знаючи про відсутність отримання
послуг та заборгованості, була
вимушена захищати автомобіль, під час
чого виникла конфліктна ситуація, яка
продовжувалася до наступного дня.

Зазначені обставини змусили позивачку
взяти в борг кошти у знайомих та зовсім
сторонніх осіб, а саме журналістів,
після чого зранку наступного дня вона
виплатила через банк кошти, зазначені у
виконавчому документі в розмірі 2659.08
грн., 30 грн. судових втрат, 59.86 грн.
комісію банку, а також нарахований
виконавцем виконавчий збір в розмірі
268.91 грн.

Після цього виконавче провадження було
закрите та працівники ДАІ відпустили
позивача з автомобілем.

Разом з тим, в той же день у позивача
ОСОБА_3 сталося загострення
гіпертонічної хвороби, у зв'язку з чим
до 15.05.2012 року вона знаходилася на
амбулаторному лікуванні.

В подальшому позивач звернулася до
суду та ухвалою Малиновського
районного суду м. Одеси від 26.09.2012 року
судовий наказ був скасований, а ухвалою
того ж суду від 12.03.2013 року був
здійснений поворот виконання судового
наказу, після чого їй були повернуті
тільки грошові кошти у сумі 2659.08 грн. та
не повернуті інші кошти, які були
витрачені позивачкою при виконанні
судового наказу, а саме: 30 грн. судового
збору, 59.86 грн. - комісії банку та 268.91
грн. - виконавчого збору.

Таким чином, суд дійшов обгрунтованого
висновку про необхідність стягнення з
відповідача на користь позивача
зазначених коштів, що в загальній сумі
складають 328,77 грн.

При цьому суд правомірно виходив із
того, що позивач ОСОБА_3 з 11.08.2009 року не
є споживачем послуг відповідача, що
підтверджується відповідним актом про
вимкнення від системи центрального
опалення та гарячого водопостачання,
яке засвідчене з боку КП «ЖКС
«Портофранківський» та абонентською
службою Теплопостачання
«Експлуатаційно-ремонтний район № 2»
від 11.08.2009 року (а.с.36).

Згідно довідки від 16.07.2009 року № 539,
виданою КІІ «Теплопостачання м. Одеси»,
на час проведення робіт по вимкненню з
системи теплопостачання, підтверджено,
що заборгованості у позивача по
теплопостачанню не було (а.с.35).

З цих підстав, суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що КП
«Теплопостачання м. Одеси»
безпідставно звернулося у 2011 році до
суду з заявою про видачу судового
наказу, оскільки данні про те, що
позивач не є отримувачем послуг
теплопостачання та здійснює опалення
квартири власним котлом були у
відповідача ще з 2009 року.

Після скасування судового наказу КП
«Теплопостачання м. Одеси» до суду з
позовом про стягнення заборгованості
за надані послуги теплопостачання не
зверталось, що свідчить про
відсутність претензій у відповідача до
позивача ОСОБА_3

Однак, не зважаючи на це, у 2013 році на
адресу позивача почали знову приходити
рахунки-повідомлення по системі ГЕРЦ
(міський єдиний розрахунковий центр)
про наявність заборгованості у
позивача, що свідчить про
бездіяльність працівників відповідача
щодо належної та ретельної перевірки
осіб, які не отримують їх послуг.

З підстав викладеного, суд дійшов
правильного висновку про те, що з вини
відповідача, який незаконно не
відкликав судовий наказ, було
незаконно затриманий автомобіль
позивача, що супроводжувалось
конфліктом, внаслідок якого було
завдано шкоди здоров'ю позивача, що в
свою чергу призвело до порушення її
нормальних життєвих стосунків,
моральних переживань, душевних і
фізичних страждань (а.с.14, 15).

Вирішуючи питання щодо необхідності
стягнення на користь позивача з
відповідача моральної шкоди, та
встановлення її розміру, то колегія
суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч.2 ст. 23 ЦК України,
моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів: у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна: у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Згідно з п.п. 3-5, 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4
«Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Таким чином, моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК
України відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини, крім
випадків, встановлених частиною другою
цієї статті.

Фактичною підставою для застосування
такого виду відповідальності є
наявність у діях особи відповідача
складу цивільного правопорушення,
елементами якого, є шкода, протиправна
поведінка та причинний зв'язок між
шкодою та протиправною поведінкою.
Зокрема, при вирішенні питання про
відшкодування шкоди з'ясуванню
підлягає підтвердження факту
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

З підстав вищевикладеного, суд дійшов
правомірного і обгрунтованого
висновку про те, що неправомірними
діями відповідача позивачу було
завдано моральної шкоди, при цьому суд
виходив із засад справедливості
розумності та виваженості, у зв'язку з
чим встановив розмір завданої позивачу
моральної шкоди у сумі 2000 грн.

Доводи заявника апеляційної скарги про
те, що позивач не довела суду того
факту, що в її квартирі відключено
теплопостачання, є необґрунтованими,
оскільки повністю спростовуються
наявними у справі доказами, а саме:
довідкою від 16.07.2009 року № 539, виданою
КІІ «Теплопостачання м. Одеси», згідно
якої на час проведення робіт по
вимкненню з системи теплопостачання,
заборгованості у позивача по
теплопостачанню не було, Актом про
відключення від системи центрального
опалення, гарячого водопостачання від
14.08.2009 року, Актом № 15/2-14 від 06.02.2012 року
про відсутність у квартирі позивача
системи теплопостачання, довідкою КП
«Теплопостачання м. Одеси» від 11.07.2012
року № 13/3-383 про відсутність у квартирі
позивача теплопостачання та гарячого
водопостачання, а також заборгованості
за теплопостачання (а.с.35-38).

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги не надав суду
достатніх, належних і допустимих
докази існування обставин, на які він
посилається як на підставу своїх
заперечень проти позовних вимог та
оскаржуваного рішення суду, а також
доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду, доводи апеляційної скарги його не
спростовують, рішення ухвалено у
відповідності до вимог матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржуване рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.
308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Теплопостачання м.
Одеси» відхилити.

Заочне рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 29 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко