Справа № 459/3013/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2014 року Червоноградський
міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді
Кріль М.Д.

при секретарі
Пилипяк Ю.М.

за участю: позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Вандзьо О.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Червонограді справу за
позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
трудового каліцтва.

в с т а н о в и в:

Позивач в липні 2014 року
звернувся в суд з даним позовом, в заяві
вказав, що він з 22.01.1976 року і по
теперішній час працював і працює на
підприємствах ДП «Львіввугілля» з
повним робочим днем під землею. 20.09.2004
року з ним під час виконання трудових
обов'язків трапився трансмуральний
інфаркт міокарду передньоверхівкової
ділянки лівого шлуночка. Внаслідок
отриманої травми стан його здоров'я
значно погіршився, став незадовільним,
він постійно звертається за медичною
допомогою. Висновком МСЕК 05.01.2005 року
йому було встановлено 50 % втрати
працездатності, внаслідок отриманого
трудового каліцтва йому завдано
великої моральної шкоди, він не взмозі
вести активне життя, змушений
звертатися постійно за медичною
допомогою. Просить стягнути з
відповідача на його користь 50 000 грн. в
відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач
позов підтримав, суду пояснив, що він
працював на шахті «Відродження»
(колишня назва «шахта ім.. 25 з'їзду КПРС»
в якості гірничого робітника,
машиніста електровозу, гірничого
майстра, помічником начальника
дільниці, начальником дільниці,
начальником зміни - з повним робочим
днем під землею. Робота виконувалася в
важких умовах: вологість, пил, нервова
обстановка. Це призвело до того, що
висновком МСЕК від 05.01.2005 року йому
вперше було встановлено 50 % втрати
професійної працездатності та ІІІ
групу інвалідності. У зв'язку з
трудовим каліцтвом йому завдано
моральну шкоду так як він не може в
повній мірі виконувати фізичну роботу,
скоро рухатися, робити різкі рухи,
постійно лікується. Протягом всього
часу стан здоров'я не покращився.
Заподіяну йому моральну шкоду оцінює в
50 000 грн.

Представник відповідача в
судовому проти позову заперечив.
Вказав, що моральна (немайнова) шкода,
заподіяна умовами виробництва, яка не
спричинила втрати потерпілим
професійної працездатності,
відшкодовується Фондом за заявою
потерпілого з викладом характеру
заподіяної моральної (немайнової)
шкоди та за поданням відповідного
висновку медичних органів. Довідка
МСЕК про відсоток стійкої втрати
працездатності є тільки підставою для
розрахунку і відшкодування
потерпілому матеріальної шкоди -
частини втраченого заробітку, і не є
підтвердженням факту заподіяння
моральної шкоди. Позивачем не долучено
жодного медичного висновку про
наявність факту спричинення йому
моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням
здоров'я на виробництві. Також жодних
медичних документів, які
підтверджували перенесені стрес,
депресію які зазнав позивач внаслідок
моральних страждань у результаті
отриманого ушкодження здоров'я на
виробництві позивачем не подано. Крім
того позивачем не обґрунтовано з чого
він виходив при оцінці розміру
відшкодування заподіяної моральної
шкоди у зв'язку з трудовим каліцтвом.

Заслухавши учасників судового
розгляду та дослідивши письмові
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
до часткового задоволення.

З трудової книжки на ім'я ОСОБА_1
від 04.10.1976 року вбачається що стаж
роботи позивача в підземних умовах
шахти вугільного басейну становить 38
років.

Відповідно до довідки
Кардіологічної МСЕК № 1 Серії ЛВА-2 №
004521 від 05.01.2005 року, ОСОБА_1 було
встановлено 50 % втрати професійної
працездатності та ІІІ групу
інвалідності. Згідно довідки МОЗ
Кардіологічної МСЕК серії ЛВА-2 № 004527
від 05.01.2006 року позивачу було
встановлено 50 % втрати професійної
працездатності у зв'язку з травмою,
безтерміново.

З акту № 39 про нещасний випадок ,
пов'язаний з виробництвом від 18.11.2004
року вбачається, що 20.09.2004 року о 07 год. 40
хв. в технічній нарядній шахти ОСОБА_1
був присутній на нараді старших ІТП і
начальників дільниць, де
обговорювались недоліки в роботі шахти
за минулу добу, і ОСОБА_1 про недоліки в
роботі було вказано особливо. Останній,
будучи знервований спустився в шахту
для котролю та організації робіт, де
постійно нервував, і близько 12:00 год.
відчув раптовий різкий біль в грудній
клітці, внаслідок чого був
госпіталізований з діагнозом: ІХС,
трансмуральний інфаркт міокарду
передньоверхівкової ділянки лівого
шлуночка, та комісією зроблено
висновок, що даний нещасний випадок
пов'язаний з виробництвом.

У зв'язку з наявністю
вищевказаного трудового каліцтва
позивач неодноразово перебував на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні, що вбачається з наданих
позивачем виписок з історії хвороби.

Відповідно до ст. ст. 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, згідно з абз. 5
ч. 1 ст. 4 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про
охорону праці» державна політика в
галузі охорони праці базується,
зокрема на принципах пріоритету життя
і здоров'я працівників, повної
відповідальності роботодавця за
створення належних, безпечних і
здорових умов праці, соціального
захисту працівників, повного
відшкодування шкоди особам, які
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань. Згідно ч. 1 ст. 9 даного
закону, відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві ц професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Укладаючи з роботодавцем угоду
про обов'язкове страхування від
нещасного випадку страховик (Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків) тим самим бере на себе
зобов'язання надати застрахованим
особам передбачені Законом соціальні
послуги та виплати.

На час спірних правовідносин
діяли як ч. 3 ст. 34 ЗУ від 23.09.1999 року №
1105-ХІV «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності» так
і ст. 9 ЗУ «Про охорону праці», згідно з
якою відшкодування шкоди, заподіяної
працівником внаслідок ушкодження його
здоров'я, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
законодавства України.

Згідно п.п. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» (в
редакції чинній на час спірних
правовідносин) передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Надаючи соціальні послуги
застрахованим та здійснюючи страхові
виплати грошових сум, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
здійснює забезпечення соціального
захисту громадян у разі тимчасової,
стійкої або повної втрати
працездатності.

Крім цього, відповідно до ст. 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Зокрема, моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
вона зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Встановлення Законом обов'язку
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків відшкодовувати
моральну шкоду є засобом реалізації
потерпілим гарантованого державою
усім застрахованим громадянам
забезпечення прав у страхуванні від
нещасного випадку та професійного
захворювання.

Згідно із ч. 4 ст. 14 ЗУ «Про
загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», до професійного
захворювання належить захворювання, що
виникло внаслідок професійної
діяльності застрахованого та
зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов'язаних з роботою.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання.

Постановою Пленуму Верховного
суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про
судову практику по справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» встановлено, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних, тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення, тощо) та з
урахуванням інших обставин.

Втративши частково
працездатність на виробництві, позивач
не взмозі в повній мірі виконувати ту
чи іншу роботу, постійно повинен
проходити курс лікування у зв'язку з
професійною хворобою, обмежений в
життєдіяльності, а тому суд вважає, що
йому завдана моральна шкода.

Таким чином, суд покладає
обов'язок відшкодувати моральну шкоду
позивачу на відповідача - відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області, яка спричинена
внаслідок професійного захворювання
та трудового каліцтва.

Враховуючи наведене, беручи до
уваги те, що при визначенні розміру
грошового відшкодування моральної
шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК
України, необхідно врахувати характер
заподіяної позивачу шкоди, глибину
фізичних та душевних страждань
позивача та його часткову вину в
отриманому трудовому каліцтві, а також
вимоги розумності та справедливості,
тому суд вважає, що позов підлягає до
часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215, 218
ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_1 - 5
000 (п'ять тисяч) грн. на відшкодування
моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Львівської області на протязі 10 днів з
часу проголошення.

Суддя:
М. Д. Кріль