АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
22-ц/796/3657/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Козлов Р.Ю. Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Білич І.М. У Х В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді
суддів:
Андрієнко А.М, Поліщук
за участю: представника позивача
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_5 на заочне рішення
Печерського районного суду м. Києва від
7 серпня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Фідобанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_8, третя
особа: ОСОБА_9 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
У липні 2012 року ПАТ "СЕБ Банк"
(правонаступником якого є ПАТ
"Фідобанк") звертався до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що між ВАТ "СЕБ Банк", та ОСОБА_8 було
укладено два кредитні договори: №1120 на
суму 318 750 доларів США та №1214 на суму 347
У забезпечення виконання кредитних
договорів між ВАТ "СЕБ Банк",
(правонаступником якого є ПАТ
"Фідобанк") та ОСОБА_6були укладені
договори поруки за №1120 та №1214, згідно
з умовами яких остання виступила
поручителем за зобов'язаннями ОСОБА_8
Враховуючи неналежне виконання ОСОБА_8
умов кредитних договорів щодо
погашення відсотків та повернення
кредитних коштів, представник позивача
просив суд з урахуванням положень
ст.ст. 553, 554 ЦК України стягнути
заборгованість з відповідачів по
справі у солідарному порядку.
Заочним рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 07 серпня 2013
року позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства „Фідобанк"
Стягнуто солідарно з ОСОБА_8, ОСОБА_6 на
користь Публічного акціонерного
товариства "Фідобанк" суму боргу за
кредитним договором №1120 від 07 березня
2008 року у розмірі 2 729 260 , 36 гривень.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_8, ОСОБА_6 на
користь Публічного акціонерного
товариства "Фідобанк" суму боргу за
кредитним договором №1214 від 26 березня
2008 року у розмірі 3 024 177, 48 гривень.
Вирішено питання по розподілу судових
Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 28 січня 2013 року заяву
представника відповідача ОСОБА_6 про
перегляд заочного рішення Печерського
районного суду м. Києва від 07.08.2013 року
було залишено без задоволення.
Не погоджуючись з заочним рішенням
суду представником відповідача ОСОБА_6
було подано апеляційну скаргу, де
ставилося питання про ска сування
заочного рішення суду та постановлення
нового, за яким позивачу слід відмовити
у задоволенні заявлених вимог виходячи
з порушення судом норм матеріального
та процесуального права та
невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи.
Представник апелянта підтримав подану
апеляційну скаргу, просив суд її
задовольнити. Представник позивача не
визнав подану апеляційну скаргу.
Відповідач ОСОБА_8 будучи
повідомленим про розгляд справи у
судове засідання не з'явився,
поважність причин своєї неявки суду не
повідомив. Колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу у його
відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК
Заслухавши доповідь судді - доповідача,
осіб які з'явилися у судове засідання,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне її відхилити.
Судом при розгляді справи було
встановлено, що 07 березня 2008 року між
ВАТ "СЕБ Банк" ( правонаступником якого
є Публічне акціонерне товариство
"Фідобанк") та ОСОБА_8, було укладено
кредитний договір №1120, згідно з
умовами якого, позивач надав
відповідачу кредитні кошти в сумі 318 750
доларів США з остаточною датою
повернення до 07 березня 2033 року.
26 березня 2008 між ВАТ "СЕБ Банк"(
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Фідобанк") та
ОСОБА_8 було укладено кредитний договір
№1214, згідно з умовами якого позивач
надав відповідачу кредитні кошти в
сумі 347 000 доларів США, з остаточною
датою повернення кредиту 26 березня 2033
У забезпечення виконання кредитних
договорів 26 березня 2008 року та 07
березня 2008 року між ВАТ "СЕБ Банк" (
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство „Фідобанк") та
ОСОБА_6 були укладені договори поруки
№1120 №1214, згідно з умовами яких остання
виступила поручителем ОСОБА_8
Звертаючись до суду з позовом позивач
вказував на те, що він повністю виконав
свої зобов'язання перед відповідачем
ОСОБА_8 щодо передачі кредитних коштів
визначених умовами кредитних
договорів щодо надання кредиту. У той
час як позичальник ухиляється від
виконання своїх зобов'язань за
кредитними договорами.
У результаті недотримання
відповідачем умов кредитних договорів,
станом на 14.06.2012 року сума
заборгованості по договору кредиту
№1120 від 07.03.2008 року становила у
відповідності до наданих позивачем
розрахунків з визначенням складових
боргу склала - 2 729 260.36 гривень, а за
договором №1214 від 26.03.2008 року - 3 024 177.48
гривень, які позивач просив суд
стягнути на свою користь.
Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з вимог ст. 525
ЦК України, та зазначав, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і
відповідно до умов договору. А тому з
урахуванням вимог ст. 1054 ЦК України
позичальник повинен повернути кредит
та сплатити визначені умовами
договору додаткові витрати.
Вказуючи при цьому також, що згідно
вимог ст. 553, 554 ЦК України за договором
поруки поручитель поручався перед
кредитором за виконання боржником
свого зобов'язання, а відтак відповідає
перед кредитором за порушення
боржником зобов'язання у солідарному
порядку і в тому ж обсязі, що і боржник,
включаючи сплату основного боргу,
процентів, неустойки, відшкодування
збитків, якщо інше не встановлено
Розглянувши спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
Звертаючись з апеляційною скаргою
апелянт вказувала на те, що оскільки
банк не звертався до поручителя ані з
вимогою про дострокове погашення
заборгованості за кредитними
договорами в порушення умов п 3.1, 3.2, 3.3,
3.4 договорів поруки протягом шести
місяців з моменту настання строку
виконання основного зобов'язання
згідно вимоги банку від 25.10.2012 року,
адресованої позичальнику та п. 2.9
кредитних договорів, ані з позовом до
поручителя про дострокове стягнення
заборгованості за кредитними
договорами. А також зважаючи на те, що
банком не було надано до суду жодних
доказів надсилання поручителю вимоги
про погашення заборгованості за
кредитними договорами вважала, що
правовідносини за договорами поруки є
припиненими на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК
України. Проте в порушення вимог ст.ст.
212, 213 ЦПК України суд першої інстанції
не звернув уваги та не перевірив
заперечення відповідача, що на думку
апелянта і стало наслідком ухвалення
незаконного рішення.
Колегія суддів вважає, що зазначені
вище доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства та матеріалах справи.
Так, у ході розгляду справи
представником позивача були надані
докази на підтвердження направлення на
адресу поручителя вимоги щодо
дострокового погашення
заборгованості, яка виникла внаслідок
невиконання позичальником взятих на
себе зобов'язань. Дане повідомлення
було повернуто на адресу позивача без
відповідного вручення працівниками
поштового зв'язку адресату у зв'язку з
тим, що поручитель ( ОСОБА_6) не
проживала за адресою, яка була
визначена нею при підписання договорів
Зазначене свідчить про те, що змінивши
місце свого перебування поручитель в
порушення п. 3.4 ( застереження)
договорів поруки не повідомила банк
про таку зміну. У зв'язку з чим кредитор
мав право подання вимоги.
Крім того, вказуючи на припинення
договорів поруки з підстав
недотримання позивачем строків
пред'явлення вимоги до поручителя
визначених у відповідності до п. 4 ст. 559
ЦПК України, колегія суддів вважає, що
апелянтом не було взято до уваги, що
відповідно до положень п. 24 Постанови
Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 30.03.2012 року за №
3 «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
пред'явлення вимоги до поручителя є як
направлення/ вручення йому вимоги про
погашення боргу ( залежно від умов
договору) так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.
Беручи до уваги, що умовами кредитних
договорів були визначені строки
виконання зобов'язань, а саме за
договором № 1120 як 07.03. 2033 року та за №
1214 як 26.03.2033 років, то правових підстав
для визнання укладених з відповідачем
договорів поруки припиненими за
пропуском строку пред'явлення вимоги
(п. 4 ст. 559 ЦК) нема.
Також апелянтом вказувалось на
невідповідність розрахунків
заборгованості в частині визначення
розміру нарахування пені. Однак, як
вбачається із матеріалів справи,
позивачем такі розрахунки були
здійсненні з дотриманням норм діючого
законодавства ( протягом одного року).
Інші доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують та не дають підстав
вважати, що судом першої інстанції були
допущені порушення норм матеріального
права, які б стали підставою для
скасування рішення.
З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування з доводів
викладених у апеляційній скарзі нема.
керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313, 315,
317 ЦПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_5 відхилити.
Заочне рішення Печерського
районного суду м. Києва від 7 серпня 2013
року залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення. Може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

.

Головуючий:

Судді: