Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука
О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Дербенцевої Т.П.,

Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом прокурора
Свалявського району Закарпатської
області в інтересах держави в особі
інспекції архітектурно-будівельного
контролю у Закарпатській області,
територіального управління
Держгірпромнагляду, до ОСОБА_3, треті
особи: Солочинська сільська рада
Свалявського району Закарпатської
області, товариство з обмеженою
відповідальністю «Маргіт», публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
про знесення самовільно збудованої
будівлі

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 4 грудня 2013
року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2010 року прокурор Свалявського
району Закарпатської області
звернувся до суду в інтересах держави в
особі інспекції
архітектурно-будівельного контролю у
Закарпатській області,
територіального управління
Держгірпромнагляду із позовом до
ОСОБА_3 про знесення самовільно
збудованої чотириповерхової будівлі в
ур. «Біласовиця» с. Солочин
Свалявського району Закарпатської
області, посилаючись на те, що
відповідач здійснила будівельні
роботи за відсутності проектної
документації та дозволу на їх
виконання. Крім того, будівництво не
погоджено органами геології та
гірничого нагляду, враховуючи те, що
спірний об'єкт знаходиться в межах
гірничого відводу свердловини № 7 гп та
№ 4Е Голубинського родовища
мінеральних вод. Приписи інспекції
архітектурно-будівельного контролю у
Закарпатській області щодо припинення
самовільного будівництва ОСОБА_3 не
виконано, тому позивач просив
задовольнити позов.

Рішенням Свалявського районного суду
Закарпатської області від 16 липня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 4 грудня 2013
року скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нове про
задоволення позову. Зобов'язано ОСОБА_3
знести самочинно збудовану добудову у
чотири поверхи до житлового будинку в
ур. «Біласовиця» с. Солочин.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

За ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення;
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У справі встановлено, що на підставі
договору купівлі-продажу від 27 квітня
2004 року та рішення 24 сесії ІІ скликання
Солочинської сільської ради від
29 червня 2004 року ОСОБА_3 належить
земельна ділянка площею 0, 0925 га,
розташована в ур. «Біласовиця» с.
Солочин Свалявського району
Закарпатської області (Т. 1, а. с. 30, 67, 68,
Т. 3, а. с. 114).

Рішенням Солочинської сільської ради
Свалявського району Закарпатської
області від 24 лютого 2005 року № 7 надано
дозвіл на переоформлення будівельних
паспортів із ОСОБА_4 (продавця за
договором купівлі-продажу від 27 квітня
2004 року) на ОСОБА_3 (Т. 1, а. с. 71).

На підставі указаних документів ОСОБА_3
отримала будівельний паспорт на
забудову земельної ділянки та дозвіл
на виконання будівельних робіт щодо
будівництва двоповерхового з цоколем й
мансардою індивідуального будинку (Т. 1,
а. с. 73).

Згідно відповіді КП «Свалявське
районне бюро технічної
інвентаризації» від 13 червня 2013 року №
60 (Т. 3, а. с. 115) ОСОБА_3 побудувала об'єкти
літ. А, А1 та А2 загальною
площею 1 888, 30 кв. м; літ. А загальною
площею 758 кв. м зареєстровано
за ОСОБА_3 як об'єкт незавершеного
будівництва, готовність 95, 9 % (Т. 1, а. с.
31).

6 жовтня 2009 року ОСОБА_3 видано припис №
1418 на припинення самочинного
будівництва добудови до житлового
будинку (Т. 1, а. с. 7). Постановою
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Закарпатській області від 9 жовтня 2009
року накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170
грн за вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого 97 КУпАП.

Задовольняючи позов, апеляційний суд
виходив із того, що таким чином до
відповідача було вжито усі заходи щодо
реагування та зупинення самочинного
будівництва. Крім того, перебудова
самочинної чотириповерхової добудови
є неможливою, оскільки земельна
ділянка в ур. «Біласовиця» с. Солочин
знаходиться у межах санітарної
охоронної зони санаторію «Квітка
Полонини», тобто на території
Голубинського родовища мінеральних
вод.

Таких висновків апеляційний суд дійшов
внаслідок порушення норм
процесуального права та неправильного
застосування норм матеріального права.

Самочинним будівництвом вважаються
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил (ч. 1 ст. 376 ЦК
України).

Апеляційний суд не звернув уваги на ті
обставини, що ОСОБА_3 набула права
власності на земельну ділянку в ур.
«Біласовиця» с. Солочин Свалявського
району Закарпатської області за
договором купівлі-продажу із цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд. Саме
для такого цільового використання
надавалася указана земельна ділянка
попередньому власнику. На указаній
земельній ділянці відповідачем
зведено будівлю літ. А відповідно до
наданих дозволів.

Правову підставу набуття земельної
ділянки ОСОБА_3 не оскаржено, тому
посилання апеляційного суду на межі
санітарної охоронної зони
Голубинського родовища мінеральних
вод як підставу знесення самочинної
добудови до літ. А є безпідставним.

За змістом ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Юридичними фактами, які складають
правову підставу знесення самочинного
будівництва, є: істотне відхилення від
проекту та/або істотне порушення
будівельних норм і правил, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб; неможливість
проведення перебудови або відмова
особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво, від її проведення.

При вирішенні питання про те, чи є
відхилення від проекту істотним і
таким, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
необхідно з'ясовувати, зокрема, як
впливає допущене порушення з
урахуванням місцевих правил забудови,
громадських і приватних інтересів на
планування, забудову, благоустрій
вулиці, на зручність утримання
суміжних ділянок тощо.

Під істотним порушенням будівельних
норм і правил з огляду на положення
Законів України «Про основи
містобудування», «Про архітектурну
діяльність», «Про регулювання
містобудівної діяльності», постанови
Кабінету Міністрів України «Деякі
питання виконання підготовчих і
будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року
№ 466 необхідно розуміти, зокрема,
недодержання архітектурних,
санітарних, екологічних, протипожежних
та інших вимог і правил, а також зміну
окремих конструктивних елементів
житлового будинку, будівлі, споруди, що
впливає на їх міцність і безпечність та
загрожує життю й здоров'ю людини у разі
невиконання приписів інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю про усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил тощо.

Дійшовши висновку щодо необхідності
знесення самочинної будови,
апеляційний суд не встановив
передбачених диспозицією ч. 7 ст. 376 ЦК
України обставин про те, чи порушують
допущені відповідачем порушення права
інших осіб та інтересів суспільства, чи
має місце відхилення від вимог
будівельних норм і правил та чи є вони
істотними, чи суперечать ці відхилення
санітарно-технічним вимогам і правилам
експлуатації, чи є технічна можливість
проведення перебудови спірного об'єкта
та чи відмовляється ОСОБА_3 від її
проведення.

Крім того, резолютивна частина
ухваленого апеляційним судом рішення
не відповідає вимогам ст. 316 ЦПК
України, оскільки у ній не зазначено,
яка конкретно самочинно збудована
добудова у чотири поверхи до житлового
будинку в ур. «Біласовиця» с. Солочин з
огляду на дані технічної
інвентаризації об'єкта за указаною
адресою (загальна площа, літера
відповідно до плану житлового будинку)
підлягає знесенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
будівництво прибудови здійснено
відповідачем на підставі дозвільних
документів. Разом з тим, у порушення
вимог ст. 214, 215 ЦПК України судом не було
встановлено обставини про те, на
зведення яких архітектурних форм
надавалися дозволи на будівництво, а
які збудовано ОСОБА_3 поза правовими
межами цих документів.

Враховуючи допущені судами порушення,
рішення апеляційного суду необхідно
скасувати відповідно до ст. 338 ЦПК
України, рішення суду першої інстанції
відповідно до ст. ст. 335, 338 ЦПК України, а
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Свалявського районного суду
Закарпатської області від 16 липня 2013
року та рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 4 грудня
2013 року скасувати, справу передати
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

Т.П. Дербенцева

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська