У х в а л а

ІМенем УКраїни

23 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Наумчука М.І.,
Савченко В.О.,

розглянувши цивільну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Купуй Поліс» до
ОСОБА_3 про стягнення суми боргу , за
касаційною скаргою Руденко Олени
Сергіївни, яка діє від імені товариства
з обмеженою відповідальністю «Купуй
Поліс», на рішення апеляційного суду
Київської області від 13 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю «Купуй
Поліс» звернулося до суду з указаним
позовом, в якому просило стягнути з
ОСОБА_3 41456 грн 80 коп., посилаючись на те,
що між сторонами 5 січня 2011 року було
укладено договір про надання
агентських послуг, відповідно до якого
відповідач прийняв на себе обов'язки по
наданню фізичним і юридичним особам
страхових послуг шляхом укладення
договорів страхування від імені та за
дорученням позивача. У зв'язку з тим, що
відповідачем не виконувались умови
укладеного договору позивач в
односторонньому порядку його розірвав,
про що надіслав ОСОБА_3 листа з вимогою
провести розрахунок, на який останній
не відреагував. Посилаючись на
наведене, просило задовольнити позов.

Рішенням Бориспільського районного
суду Київської області від 27 грудня 2013
року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ТОВ «Купуй Поліс» 41456
грн 80 коп. Вирішено питання про
стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 13 березня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

Руденко О.С., яка діє від імені
товариства з обмеженою
відповідальністю «Купуй Поліс»,
звернулася до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ із касаційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення апеляційного суду, посилаючись
на порушення судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що 5 січня 2011 року
між товариством з обмеженою
відповідальністю «Купуй Поліс» та
ОСОБА_3 укладено договір доручення № 8911
«Про надання агентських послуг»,
відповідно до умов якого «Купуй Поліс»
передоручив, а відповідач прийняв на
себе обов'язки по наданню фізичним і
юридичним особам страхових послуг
шляхом укладення договорів
страхування від імені та за дорученням
позивача. Згідно договору на ОСОБА_3
було покладено обов'язки, а саме:
надавати відомості про укладені
договори страхування щоденно
уповноваженому представнику ТОВ
«Купуй Поліс» шляхом направлення
інформації про укладені договори або
шляхом направлення копій полісів на
електронну адресу; подавати звітні
примірники договорів страхування
(страхових полісів); квитанції; копії
платіжних доручень; звіти за
встановленою формою щоденно; за першою
вимогою, надавати звіт про свою
діяльність при виконанні договору та
нереалізовані договори страхування
(страхові поліси); за першою вимогою,
протягом п'яти робочих днів, повернути
нереалізовані договори страхування
(страхові поліси) ; на першу усну чи
письмову вимогу негайно надавати йому
для перевірки всю документацію,
пов'язану з виконанням обов'язків за
договором, звіт бланків суворої
звітності, одержані страхові платежі.

Як встановлено судом, товариство з
обмеженою відповідальністю «Купуй
Поліс» свої зобов'язання за договором
доручення виконало, надавши ОСОБА_3
бланки договорів страхування. 5 січня
2011 року він отримав бланки полісів у
кількості 30 штук.

ОСОБА_3 повернув копії укладених із
страхувальниками полісів, однак
страхові платежі за зазначеними
полісами повернуто не було. Крім того,
не було повернуто страхові поліси АА
1175606, АА 175609, АА 0297679. Згідно п. 6.1.1.
договору доручення, у випадку
неповернення страхових полісів, вони
визнаються втраченими, а за їх втрату
агент, тобто ОСОБА_3, несе
відповідальність у розмірі річного
максимального страхового платежу, який
можна було б отримати за втраченим
полісом в разі його реалізації у
відповідності до встановлених
нормативними актами порядків
розрахунку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що письмової згоди на
залучення ОСОБА_3 до здійснення
агентської діяльності і укладення від
імені ПрАТ «УАСК АСКА» договорів
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів останнє позивачу не надавало,
позивач залучив до здійснення
агентської діяльності третю особу без
відповідної ліцензії на здійснення
страхової діяльності та дозволу від
страхових компаній на укладення
договорів з іншими особами. Крім того,
вказував на те, що договір про надання
агентських послуг укладений між
сторонами закінчився 5 січня 2012 року,
позивач ніяким чином не повідомив
відповідача про те, що він
пролонгується.

Однак повністю з такими висновками
апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди
укладеної до договору доручення № 89
від 11 червня 2010 року, укладеного між
приватним акціонерним товариством
«Українська охоронно-страхова
компанія» та товариством з обмеженою
відповідальністю «Купуй Поліс»,
сторони дійшли згоди змінити п. 2.1.28
договору доручення № 89 від 11 червня 2010
року, та виклали його у новій редакції:
права та обов'язки за цим договором
можуть передаватися третім особам. При
передачі прав та обов'язків третім
особам повірений зобов'язаний укласти
договір.

При вирішенні спору, суд апеляційної
інстанції на вказані умови договорів
уваги не звернув, дійшов помилкового
висновку про необхідність обов'язкової
згоди про передачу прав та обов'язків
за договором третім особам, та
неправильно застосувавши до спірних
правовідносин ст. ст. 227, 230 ЦК України не
врахував того, що укладений між
сторонами договір не оспорювався.

Обставин та норм права, якими
встановлено нікчемність договору в
такому випадку, в рішенні апеляційного
суду не наведено.

Крім того, дійшовши висновку про те, що
договір про надання агентських від 5
січня 2011 року закінчився 5 січня 2012
року, а товариство з обмеженою
відповідальністю «Купуй Поліс» ніяким
чином не повідомило відповідача про те,
що договір про надання агентських
послуг пролонгується, не врахував
положень п. 9.2 договору відповідно до
якого якщо за місяць до закінчення
строку дії договору жодна із сторін не
вимагає його припинення дія договору
вважається продовженою терміном на
однин рік на тих же умовах без
додаткового погодження сторонами.

Дострокове припинення дії договору з
ініціативи однієї із сторін можливе,
якщо ця сторона письмово повідомила
іншу сторону не менш ніж за 30 днів і в ті
ж терміни провела погашення
заборгованості перед нею (п. 9.3
договору).

З наведеного вбачається, що договір
пролонгується автоматично, а у разі
розірвання договору сторона мала
повідомляти про його припинення, а не
про пролонгацію.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 60 ЦПК України на сторін
покладено обов'язок довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Дійшовши висновку про те, що позивачем
не доведено порушення ОСОБА_3 взятих на
себе зобов'язань за договором
доручення, апеляційний суд не вказав
чим підтверджено виконання
відповідачем умов договору на
невиконання яких вказував позивач, не
врахував того, що саме позивач має
довести передачу полісів, а відповідач
звітувати про їх використання та
подати на підтвердження цих обставин
відповідні докази.

При цьому не було взято до уваги
посилання сторін на те, що укладений
між ними договір розірвано, отже у
відповідача виникли обов'язки щодо
повернення невикористаних полісів або
коштів, а також коштів, отриманих за
використані поліси.

Отже, висновки апеляційного суду в
частині вирішення вимог, які були
предметом розгляду, не можна визнати
обґрунтованим.

Вказані порушення норм процесуального
права (ст. ст. 10, 60, 179, 212 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, в зв'язку
з чим рішення апеляційного суду не може
вважатись законним і обґрунтованим та
в силу ст. 338 ЦПК України підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Руденко Олени
Сергіївни яка діє від імені товариства
з обмеженою відповідальністю «Купуй
Поліс», задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 13 березня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: В.І. Амелін Т.П.
Дербенцева М.І. Наумчук
В.О. Савченко