Справа № 348/737/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1843/2014
Головуючий у 1 інстанції Вінтоняк М.Б.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Горблянського Я.Д.

суддів Пнівчук
О.В., Соколовського В.М.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: апелянта ОСОБА_2 та його
представника-ОСОБА_6

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя, усунення перешкод в
користуванні квартирою, вселення і
встановлення порядку користування
квартирою, зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про встановлення порядку
користування квартирою - за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Надвірнянського районного суду від 16
липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в
суд до ОСОБА_2 з позовом, вимоги якого
збільшила під час розгляду справи.
Просила визнати за нею право власності
на ? частку квартири АДРЕСА_1,
зобов'язати відповідача не чинити
перешкод в користуванні та вселити її в
зазначену квартиру, а також визначити
порядок користування приміщеннями
квартири, виділивши їй житлову кімнату
площею 16,5 кв.м, відповідачу кімнату
площею 11,5 кв.м., решту приміщень
залишити в спільному користуванні.
Позовні вимоги мотивувала тим, що під
час шлюбу сторони за спільні кошти у 1992
році придбали двохкімнатну квартиру,
право власності на яку зареєстровано
за відповідачем. Угоди про
добровільний поділ спільного майна
після розлучення вони не досягли, а
відповідач чинить їй перешкоди в
користуванні житлом.

В травні 2014 року ОСОБА_2 подав
зустрічний позов до ОСОБА_2, в якому
просив встановити порядок
користування спірною квартирою,
виділивши йому ізольовану кімнату
житловою площею 16,5 кв.м., а відповідачці
- 11,5 кв.м., нежитлові приміщення
залишити в спільному загальному
користуванні. Доводи позовної заяви
зводяться до того, що позивач, як
інвалід другої групи потребує
відповідних умов для проживання та
проходження медико-соціальної
реабілітації, для чого необхідною є
більша площа житлової кімнати.

Рішенням Надвірнянського районного
суду від 16.07.2014 року первісний позов
задоволено повністю, зустрічний -
частково. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_2
право власності по ? частки на квартиру
АДРЕСА_2. Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити
ОСОБА_2 перешкоди в користуванні
житлом, шляхом вселення її в квартиру з
передачею останній ключів від вхідних
дверей. Встановлено порядок
користування приміщеннями квартири та
виділено ОСОБА_2 ізольовану кімнату
житловою площею 16,5 кв.м. згідно
технічної документації, а ОСОБА_2
ізольовану кімнату житловою площею 11,5
кв.м. Кухню, вбиральню, ванну кімнату,
коридор, балкон, лоджію залишено у
спільному користуванні сторін.
Стягнуто з ОСОБА_2 в корись ОСОБА_2 1201,53
грн. судових витрат.

Вважаючи рішення в частині визначення
порядку користування житловими
приміщеннями та вирішення питання про
стягнення судових витрат незаконним,
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що вирішуючи спір та визначаючи
порядок користування спірною
квартирою, суд першої інстанції не дав
належної оцінки обставинам справи та
не встановив ідеальну частку кожного з
сторін, не з'ясував, чи можливо виділити
ці частки сторонам у користування та чи
відповідає частка виділена
відповідачу за первісним позовом
частці у його спільному майні. Так,
його ідеальна частка складає 14 кв.м.,
тоді як площа виділеної у користування
кімнати складає тільки 11,5 кв.м.

Крім того, виділивши позивачці в
користування кімнату 2 суд позбавив
відповідача можливості користуватись
балконом, прохід до якого існує тільки
через згадану кімнату.

Вказує, що суд незаконно стягнув з
нього на користь позивачки судові
витрати по справі. Подаючи зустрічну
позовну заяву, ним було долучено
пенсійне посвідчення, де міститься
інформація про присвоєння другої групи
інвалідності.

Відповідно до ЗУ «Про судовий збір» від
сплати судового збору звільняються
інваліди І та ІІ групи, а ст.88 ЦПК
України передбачено, що якщо обидві
сторони звільнені від оплати судових
витрат, вони компенсуються за рахунок
держави у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України. Тому,
вважає, що судові витрати пов'язані зі
сплатою судового збору ОСОБА_2 повинні
компенсуватись їй за рахунок держави.

За таких обставин просить оскаржуване
рішення в частині встановлення
порядку користування приміщеннями
квартири АДРЕСА_3 та стягнення судових
витрат скасувати, ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні цих
позовних вимог первісного позивача.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, оцінивши
зібрані докази, колегія суддів
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Даним вимогам рішення суду першої
інстанції повністю відповідає.

Рішення, в частині визнання права
власності на спірну квартиру та
усунення перешкод в користуванні
житлом ОСОБА_2 не оскаржує, а тому
колегією суддів не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги
в частині визначення порядку
користування приміщеннями в спірній
квартирі, колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
підставності позовних вимог ОСОБА_2 в
частині встановлення порядку
користування квартирою.

Так, судом досліджено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
10.11.1987 по 19.03.2014 рік та за спільні кошти
придбали квартиру в АДРЕСА_4 яка
визнана судом спільною власністю
подружжя. Рішенням суду визнано право
власності на квартиру по ? частини за
ОСОБА_2 та ОСОБА_2, що сторонами не
оскаржується.

З матеріалів справи вбачається, що
квартира є двохкімнатною житловою
площею 28 кв.м., загальною площею 52,7 кв.м.
та складається з житлової кімнати 1
площею 11,5 кв.м, кімнати 2, площею 16,5
кв.м., кухні - 6,7 кв.м, вбиральні 1,4 кв.м.,
ванної кімнати - 2,9 кв.м., коридору - 9,4
кв.м., комори - 0,8 кв.м., балкону - 0,7 кв.м,
лоджії -2,8 кв.м.

Право кожного із співвласників на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності, передбачене ч. 3 ст. 358 ЦК
України.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності" №20
від 22.12.1995 року квартира, яка є спільною
сумісною чи спільною частковою
власністю, на вимогу учасника
(учасників) цієї власності підлягає
поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі та інші
приміщення з самостійними виходами,
які можуть використовуватися як окремі
квартири або які можна переобладнати в
такі квартири. У протилежному випадку
може бути встановлено порядок
користування приміщеннями квартири,
якщо про це заявлено позов.

З огляду на вищенаведене суд виділив
згідно вимог позивачці в користування
жилу кімнату площею 16,5 кв.м., яка
обладнана балконом, а відповідачу
житлову кімнату площею 11,1 кв.м. При
цьому всі підсобні приміщення суд
залишив у загальному користуванні
сторін. Такий порядок користування
кімнатами між сторонами не порушує
прав ОСОБА_2 та рівності часток сторін у
праві спільної власності.

Доводи ОСОБА_2, що суд не врахував при
визначенні порядку користування
квартирою того факту, що позивачці
перейшла у користування кімната з
балконом, не заслуговують на увагу,
оскільки суд у рішенні зазначив, що усі
інші підсобні приміщення слід залишити
у спільному користуванні сторін, у цей
перелік входить і балкон.

Жодних переконливих доказів на
обгрунтування своїх доводів, та
припущень щодо погіршення умов
проживання при такому порядку
користування житлом ОСОБА_2 не довів ні
в суді першої, ні апеляційної
інстанції.

Що стосується посилань апелянта на
порушення норм процесуального права
при вирішенні питання про розподіл
судових витрат, то такі не
заслуговують на увагу.

Так, ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи, що
підтверджується пенсійним
посвідченням.

Згідно п.9 ч.1 ст. 9 ЗУ «Про судовий збір»
від сплати судового збору звільняються
інваліди 1 та 2 груп.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Судові витрати згідно ч.1 ст. 79 ЦПК
України складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. Тому понесені позивачкою та
документально підтверджені витрати не
можуть компенсуватися за рахунок
держави, а підлягають стягненню з
відповідача, що суд першої інстанції і
зробив.

Колегія суддів вважає що рішення суду
першої інстанції ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
його законності і обгрунтованості.

Тому підстав для скасування даного
рішення за доводами апеляційної скарги
колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 303,307,308,313-315,317 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Надвірнянського районного
суду від 16 липня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді:
Я.Д. Горблянський

О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський