Справа № 127/8755/14-ц Провадження №
22-ц/772/2303/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Луценко Л. В.Категорія:
48Доповідач: Стеблюк Л. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області в
складі:

головуючої :
Стеблюк Л.П.

суддів: Ковальчука
О.В., Міхасішина І.В.

при секретарі:
Кирилюк Л.М.

за участю ОСОБА_2, її представника
ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 26.06.2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю
третьої особи без самостійних вимог
щодо предмету спору - органу опіки та
піклування в особі Служби у справах
дітей Вінницької міської ради про
надання дозволу на тимчасовий виїзд за
кордон неповнолітніх дітей без згоди
батька, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в
якому вона просила надати їй дозвіл на
виготовлення проїзних документів для
виїзду за кордон малолітніх дітей без
згоди відповідача, надати дозвіл
малолітнім дітям на тимчасові
неодноразові виїзди за кордон у
супроводі позивачки без згоди та
супроводу відповідача до країн Європи
та Туреччини з дня набрання законної
сили рішення суду до 31.12.2014 року.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 26.06.2014 року
позов задоволено. Надано ОСОБА_2 дозвіл
на виготовлення проїзних документів
для виїзду за кордон малолітнього сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітньої
доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди
батька ОСОБА_4.

Надано дозвіл малолітньому ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітній ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, на тимчасові неодноразові
виїзди за кордон у супроводі матері
ОСОБА_2 без згоди та супроводу батька
ОСОБА_4 до країн Європи та Туреччини з
дня набрання законної сили рішення
суду до 31 грудня 2014 року. Судові витрати
залишено за позивачкою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставиться
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин
справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що остання не
підлягає до задоволення наступних
підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим;
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом;
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення
відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
03.07.2004 року сторони уклали шлюб між
собою, який на підставі рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 21.01.2013 року у цивільній
справі №232/2975/12 за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, було
розірвано.

Від шлюбу у сторін є неповнолітні діти:
син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно
свідоцтва про народження серії НОМЕР_1,
виданого В РАЦС Вінницького МУЮ
Вінницької області 30.12.2004 року; та
донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно
свідоцтва про народження серії НОМЕР_2,
виданого В РАЦС Вінницького МУЮ
Вінницької області 27.06.2006 року (а.с.7),
які в даний час проживають разом із
позивачкою.

Статтею 141 СК України передбачено, що
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки
зобов'язані піклуватись про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток

Стаття 152 СК України передбачає
гарантоване право дитини на належне
батьківське виховання.

Відповідно до ч. 1 ст.155 СК України
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності.

Батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини (ч.2 ст.155 СК України).

Як вбачається з консультативних
висновків спеціалістів, виданих
міською лікарнею «Центр матері та
дитини» м. Вінниця від 26.02.2014 року, КЗ
«ЦПМСД №3» від 26.03.2014 року, від 06.03.2014
року, від 13.03.2014 року малолітній син
ОСОБА_5 являється хворобливою дитиною,
якій встановлені наступні діагнози:
вегето-судинна дистонія, ангіопатія
судин сітківки ока, ожиріння змішаного
ґенезу, згідно рекомендацій
спеціалістів дитина потребує
оздоровлення.

Згідно виписки із медичної карти
амбулаторного хворого малолітньої
ОСОБА_5, остання хворіє на хронічний
фарингіт, також у дівчинки встановлена
вальгусна деформація нижніх кінцівок,
згідно рекомендацій спеціаліста
дівчинка потребує оздоровлення (а.с.57).

А тому, позивачка для профілактики та
лікування захворювань дітей має
бажання та можливість оздоровити
останніх за кордоном. Однак, відповідач
безпідставно чинить перешкоди
позивачці у здійсненні нею заходів,
спрямованих на покращення здоров'я
дітей, їх фізичного, духовного та
морального розвитку, шляхом відмови
надання дозволу позивачці на виїзд
малолітніх дітей за кордон для
відпочинку та оздоровлення останніх у
передбаченому чинним законодавством
порядку.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Згідно п. 18 Правил оформлення і видачі
паспортів громадянам України для
виїзду за кордон і проїзних документів
дитини. їх тимчасового затримання та
вилучення, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України №231 від 31
березня 1995 року, з наступними змінами і
доповненнями, за відсутністю згоди
одного з батьків виїзд неповнолітнього
за кордон може бути дозволений за
рішенням суду.

Відповідно до ч. 1ст.313 ЦК України
фізична особа має право на свободу
пересування. Фізична особа, яка досягла
чотирнадцяти років, має право на вільне
самостійне пересування по території
України і на вибір місця перебування.

Згідно ч. 3 ст.313 ЦК України фізична
особа, яка не досягла шістнадцяти
років, має право на виїзд за межі
України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

А тому, ухвалюючи рішення про
задоволення позову, суд виходить з
того, що відповідач не є позбавлений
батьківських прав відносно
неповнолітніх дітей, сплачує аліменти
на утримання останніх, здійснює
часткове піклування та виховання
дітей, що підтверджується фотокарткам,
які містяться в матеріалах справи, а
тому має право на здійснення своїх
батьківських прав та виконання своїх
батьківських обов'язків.

Однак, позбавлення можливості
неповнолітніх дітей виїхати за кордон
порушує їх законні права та інтереси,
зокрема ст. 33 Конституції України, яка
визначає для громадян України вільний
вибір місця проживання, право вільно
залишати територію України та ст.1
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України», згідно якої громадянин
України має право виїхати з України і
не може бути обмежений у праві на в'їзд
в Україну.

Окрім того, суд вважає, що виїзд дітей
за кордон сприятиме розширенню
світогляду останніх та добре
позначиться на їх фізичному, духовному
та інтелектуальному розвитку як
особистостей, не порушить прав
відповідача як батька дітей і не
позбавить останнього можливості брати
участь у вихованні неповнолітніх сина
та доньки, та відповідатиме волі та
бажанню дітей щодо відпочинку та
оздоровлення разом з матір'ю за
кордоном.

У зв'язку з наведеним, є необхідність
надати позивачці дозвіл на
виготовлення проїзних документів для
виїзду за кордон малолітніх сина та
доньки без згоди відповідача, надати
дозвіл малолітнім дітям на тимчасові
неодноразові виїзди за кордон у
супроводі позивачки без згоди та
супроводу відповідача до 31.12.2014 року до
країн Європи та Туреччини.

Рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження, та доведення перед судом
їх переконливості, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 26.06.2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

з оригіналом вірно: