Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» на
рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 3 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Херсонської області
від 20 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Приватбанк» звернулось до суду з
указаним позовом, в якому просило
стягнути солідарно з відповідачів
заборгованість у розмірі 43 641 грн 72 коп.
за кредитним договором від 17 червня 2005
року та судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 17
червня 2005 року між банком та ОСОБА_1
було укладено кредитний договір,
відповідно до умов якого останній
отримав кредит у розмірі 8 500 грн зі
сплатою відсотків за користування
кредитом та кінцевим терміном
повернення до 17 червня 2008 року. У
рахунок забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_1 по кредитному
договору між банком та ОСОБА_2 було
укладено договір поруки, відповідно до
умов якого останній несе солідарну
відповідальність за порушення ОСОБА_1
зобов'язань за кредитним договором.
Зазначав, що ОСОБА_1 умови кредитного
договору належним чином не виконував,
внаслідок чого станом на 6 червня 2013
року утворилась заборгованість у
розмірі 43 641 грн 72 коп., з яких 3 018 грн 53
коп. - заборгованість за кредитом, 16 157
грн 54 коп. - заборгованість за
процентами за користування кредитом, 425
грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом, 24 040 грн 65 коп. -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 3 лютого 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 20 березня 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Приватбанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального
права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що позовні вимоги, заявлені
банком 26 листопада 2013 року, не
підлягають задоволенню, оскільки
заявлені після спливу строку позовної
давності, про застосування наслідків
якого було заявлено відповідачем
ОСОБА_2

Проте погодитись з таким висновком
судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані
судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 17 червня 2005 року
між закритим акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого останній отримав кредит у
розмірі 8 500 грн, зі сплатою 2 % за
користування кредитом на місяць та з
строком повернення до 17 червня 2008 року.

Між банком та ОСОБА_2, в забезпечення
виконання ОСОБА_1 зобов'язань за
кредитним договором, 17 червня 2005 року
було укладено договір поруки, за
умовами якого останній поручився перед
кредитором за належне виконання
боржником своїх зобов'язань у повному
обсязі як солідарний боржник.

З матеріалів справи убачається, що 2
жовтня 2006 року Дніпровським районним
судом м. Херсона був виданий судовий
наказ про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2
заборгованості у розмірі 3 360 грн 16 коп.

Проте апеляційний суд, відмовляючи в
позові за пропуском строку позовної
давності, не звернув уваги на те, що
вищевказане судове рішення про
стягнення заборгованості було
виконано 31 січня 2008 року, а тому підстав
вважати, що позивачем пропущено строк
позовної давності немає, оскільки
згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Також не може залишатись в силі й
рішення суду першої інстанції.

Так, суд вважав, що судовим наказом від 2
жовтня 2006 року з відповідачів стягнута
заборгованість, однак кредитний
договір розірвано не було, а тому
банком правомірно нараховуються
відсотки за кредитом та штрафні
санкції з дня видачі наказу по 6 червня
2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Отже, нарахування процентів за
користування кредитом та пені після
закінчення строку дії договору не
передбачено. Строк кредитного договору
сторонами визначено до 17 червня 2008
року. Крім того, судовим рішенням вся
кредитна заборгованість стягнута,
тобто договірні правовідносини між
сторонами припинились.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Крім того, відповідно до абз. 1, 2 п. 17
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №
5 «Про практику розгляду судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом (ч. 1
ст. 598 ЦК України). Такі підстави,
зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК
України. Наявність судового рішення
про задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України, оскільки зобов'язання
залишається невиконаним належним
чином відповідно до вимог статей 526, 599
ЦК України.

Суд першої інстанції у порушення ст. ст.
130, 212-214 ЦПК України зазначених вимог
закону не врахував, позовних вимог не
уточнив, хоча позивачем ставилось
питання про стягнення сум за
прострочення виконання зобов'язання.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 3 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Херсонської області
від 20 березня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко