Справа № 305/38/13- ц
Провадження по справі 2/305/22/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е
Н Е М У К Р А Ї Н И

13.08.2014 року Рахівський районний суд
Закарпатської області

у складі: головуючого - судді
Тулик І.І.

при секретарі - Шемота
М.І.

з участю: представника
відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Рахів
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_4 як законного представника
неповнолітнього ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, посилаючись на те, що згідно
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 18 листопада 1997 року їй
належить на праві спільної часткової
власності 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1,
а власником 1/2 частки вказаного
будинку є ОСОБА_3 згідно договору
дарування від 29 жовтня 2004 року. Їхньою
спільною частковою власністю є також
надвірні споруди: 2 сараї, вбиральня,
гараж, ворота та огорожа, які
знаходяться на належній їй земельній
ділянці згідно державного акту на
право приватної власності на землю від
11 грудня 1998 року. Наявність спільних
надвірних споруд перешкоджає їй
належним чином користуватися
земельною ділянкою. Спільне
користування надвірними спорудами з
ОСОБА_4 на належній їй земельній
ділянці неможливе, тому що воно приведе
до порушення її права власності на
землю. Усунути перешкоди в
користуванні її земельною ділянкою з
її боку можливо лише шляхом знесення
надвірних споруд. Як компенсацію за
частку ОСОБА_3 вона пропонує
представнику розібрати їх і
використати будівельні матеріали для
своїх потреб безоплатно або отримати
від неї грошову компенсацію за 1/2
вартості надвірних споруд. У зв"язку з
чим просила усунути перешкоди в
користуванні її земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_4 шляхом знесення
надвірних споруд з передачею їй
будівельних матеріалів безоплатно або
грошової компенсації частки її сина з
її сторони.

В ході розгляду справи позивачка
ОСОБА_2 змінила позовні вимоги, подавши
6 травня 2014 року заяву про зміну
предмету позову та збільшення позовних
вимог, в обгрунтування якої зазначила,
що вона з ОСОБА_3 є співвласниками
будинку АДРЕСА_1 з прилеглими до нього
надвірними спорудами: "Б" - сарай, "В" -
вбиральня, "Г" - гараж, "Д" - сарай, №1 -
ворота, №2 - огорожа. Одноосібним
власником земельної ділянки площею 0,077
га, на якій розташовані ці будівлі і
споруди, є вона відповідно до
державного акту на право власності на
землю серії І-ЗК №034839 від 11 грудня 1998
року. На жаль між ними не склалися
добросусідські відносини. Відповідачі
фактично зайняли весь будинок та
земельну ділянку, у зв"язку з чим вона
змушена була звернутися до суду з
позовом про виділ в натурі 1/2 частини
будинку та усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою.
Ухвалою Рахівського районного суду від
20 вересня 2010 року було затверджено
мирову угоду щодо визначення в натурі
1/2 часток із спільного часткового майна
житлового будинку, шляхом виділення їх
в натурі. Ухвала суду набрала законної
сили. Спір щодо виділення в натурі 1/2
частини будинку вирішено. Спір щодо
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою є предметом цього
судового розгляду. Проживати у своїй
частині будинку вона не може у зв"язку з
неприязними відносинами, що склалися
між ними. Відкупити її частку будинку
або продати їй свою відповідач не хоче.
Фактично користуються її земельною
ділянкою, чим порушують її право
власності. Вона також не може здійснити
реконструкцію виділеної їй за мировою
угодою частини будинку, оскільки
існування приналежних до будинку
надвірних будівель та споруд, що є
спільною частковою власністю з
відповідачем, перешкоджають цьому.
Спільне володіння надвірними
будівлями та спорудами з відповідачами
на земельній ділянці одноосібним
власником якої є вона порушує її право
власності на землю. Деякі з них
побудовані з порушенням будівельних
норм, а тому підлягають знесенню,
існування частини з них є недоцільною з
огляду на умови мирової угоди, інші, є
самовільними будівлями в розуміння ст.
376 ЦК України, вартість частини з них
вона бажає компенсувати відповідачам,
щоб усунути порушення свого права
власності на землю, а частину просить
розібрати. Щодо сараю під літ. "Б" за
умовами мирової угоди, вона повинна
добудувати суміщений санвузол
приміщення №8 площею 4,2 кв.м. та веранду
приміщення №9 - 11,23 кв.м. Через
добудовану веранду повинен
здійснюватися вхід в квартиру АДРЕСА_2,
яка мала б утворитися після
реконструкції будинку у відповідності
до мирової угоди. Ці приміщення повинні
прибудовуватися до задньої частини
житлового будинку. Однак, до даної
стіни примикає існуюча будівля сараю.
Таким чином, для улаштування прибудови,
яку на виконання ухвали суду від 20
вересня 2010 року необхідно улаштуватидо
існуючого житлового будинку для
утворення нею квартири АДРЕСА_2, є
потреба у знесенні сараю під літерою
"Б". Існуюча вбиральня під літерою "В"
розташована на відстані 3,09 м від стіни
житлового будинку. До цієї стіни
житлового будинку згідно мирової угоди
вона повинна побудувати веранду та
суміщений санвузол. Відстань від
вбиральні до будинку зменшиться.
Потреби такої вбиральні після
реконструкції житлового будинку і
утворення в ньому відповідно житлових
квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 з
суміщеними санвузлами в кожній немає.
Отже, оскільки ухвалою суду
співвласників зобов"язано добудувати
суміщені санвузли в своїх частинах
будинку, вбиральня підлягає знесенню.
Окрім цього, така вбиральня підлягає
знесенню в зв"язку з недотриманням норм
щодо її розташування по відношенню до
житлового будинку. Сарай під літерою "Д"
розташований в задній частині двору (за
житловим будинком), в якому відповідач
утримує свійських птахів. Відстань від
житлових будинків до господарських
будівель (сараїв) площею до 50 кв.м.
призначених для утримання худоби,
свійських тварин та птахів, повинна
становити 15 м. При виконанні нею
прибудови до житлового будинку, згідно
з мировою угодою, ця відстань ще
зменшиться на товщину стінки, яка
повинна складати щонайменше 0,42 м, а
також ширини коридора, повинні
складати щонайменше 1,1 м. Відстань від
крайньої стіни сараю під літерою "Д", де
утримуються свійські птахи, до стіни
існуючого житлового будинку (без
улаштованої прибудови), становить від
12,65 м до 12,78 м. Тобто, в цілому сарай
розташований без дотримання
санітарних відстаней та підлягає
знесенню. Крім того, цей сарай підлягає
знесенню ще і у зв"язку з тим, що його
розташування перешкоджає їй в
улаштуванні ізольованого проходу до її
частини будинку. Для приведення
будинковолодіння у відповідність до
будівельних норм, такий сарай підлягає
демонтажу (знесенню) з цього місця.
Гараж під літерою "Г" розташований у
передній частині будинковолодіння на
її земельній ділянці. Його спільне
використання неможливе, оскільки
призначений для зберігання тільки
одного автомобіля. Не дивлячись на те,
що вона є власником 1/2 частини цього
гаража, відповідач користується ним
одноосібно. Не допускає її до нього,
перешкоджає їй у користуванні
земельною ділянкою, що знаходиться під
гаражем. Враховуючи, що ці будівлі на
одній земельній ділянці, в різних
частинах двору, а саме гараж в передній
частині двору, сараї та вбиральня в
задній частині двору, то відповідно і
доступ до них відповідач може
здійснювати виключно користуючись
значною частиною ділянки, що належить
їй на правах власності. У зв"язку з цим
вона як власник земельної ділянки, з
метою усунення порушення її права
власності на земельну ділянку,
відповідно до п.1,3,4 ч.1 ст. 365, ст. 376 ЦК
України просить припинити право
власності відповідача на 1/2 частину
вищевказаних будівель з метою
компенсації відповідачу вартості
належного їй на праві власності
вищевказаного майна бажає виплатити
відповідачу 1/2 частини вартості
вказаних будівель та споруд на
загальну суму 8556,13 гривень. Крім того
відповідачем здійснено самовільне
будівництво на належній їй на праві
власності земельній ділянці, яке
підлягає знесенню. Зокрема збудовано
вольєр для утримання собаки під літ. "Е"
площею біля 5 кв.м., на що вона як власник
земельної ділянки не давала дозвіл на
його будівництво. На її земельній
ділянці розміщено колодязь та вигрібну
яму літ. "Ж" та літ. "Є". дозволу на
улаштування цих споруд вона не давала,
вони є улаштованими самочинно.
Стосовно житлового будинку експертом
під час огляду було виявлено, що на
половині будинку АДРЕСА_1, яка
закріплена за ОСОБА_3 фактично
здійснено роботи з реконструкції
належної їй частини житлового будинку
з надбудовою частини другого поверху,
яка мировою угодою не передбачена.
Зокрема, мировою угодою передбачено, що
для ОСОБА_3 є необхідним добудувати
суміщений санвузол та тамбур. Виходячи
із плану будинку, який є в технічному
паспорті та наявного фактичного стану,
таку прибудову ОСОБА_3 здійснив до
лівого кута переднього фасаду будинку.
Однак, окрім приміщень, передбачених
мировою угодою, відповідач здійснив
надбудову, що проходить на всю ширину
будинку. Таку надбудову було здійснено
шляхом обпирання її з одного боку на
улаштовану колону до якої
конструктивно було укладено балки
перекриття, на які в свою чергу лягає
навантаження з конструкції перекриття
тієї частини другого поверху, що
надбудовувалася, і даху. До колони
також конструктивно улаштовано стіну з
боку межі з сусіднім
будинковолодінням. Тобто, має
збільшення площі забудови і загального
будівельного об"єму житлового будинку.
Збільшення площі забудови і
будівельного об"єму означає
реконструкцію будівлі на яку повинна
була бути відповідна дозвільна і
проектно-коштористна документація.
Проведення робіт без такої
документації є порушенням вимог
державних будівельних норм. Отже в
даному випадку має місце самочинна
забудова відповідачем земельної
ділянки, яка належить їй на праві
власності. Також, відповідач
самовільно улаштував підвальне або ж
цокольне приміщення під прибудовою, що
також не було передбачено мировою
угодою. На частині будинку, яка
належить ОСОБА_3 проведено роботи з
утеплення його шляхом установлення
утеплювача товщиною близько 5 см по
всьому периметру частини будинку. Таке
утеплення мировою угодою не було
передбачено. Здійснивши його
відповідач самочинно зайняв земельну
ділянку площею 1,1 кв.м., яка належить їй.
Жодного дозволу на вчинення вказаного
самовільного будівництва на її
земельній ділянці ОСОБА_3 вона не
давала. На підставі наведеного,
просила, усунути перешкоди в
користуванні належною їй на праві
власності земельною ділянкою на
підставі державного акту про право
власносі на землю серії І-ЗК №034839,
виданого 11 грудня 1998 року Рахівською
міською радою народних депутатів,
припинити право власності відповідача
ОСОБА_3 на 1/2 частину надвірних споруд
"Б" - сарай, "В" - вбиральня", "Г" - гараж, "Д" -
сарай, по АДРЕСА_1, виплатити
відповідачу компенсацію за дійсну
вартість 1/2 частини вказаних надвірних
будвель та споруд в сумі 8556,13 гривень
(внесених нею на депозитний рахунок
суду) з депозитного рахунку суду,
визнати її, ОСОБА_2 одноосібним
власником надвірних споруд "Б"- сарай,
"В"- вбиральні,"Г" - гараж, "Д" - сарай, по
АДРЕСА_1, з метою усунення порушень її
права власності на землю,
невідповідності розташування будівель
та споруд санітарним та будівельинм
нормам, виплатою нею ОСОБА_3 1/2 вартості
надвірних будівель та споруд,
зоболв"язати відповідача протягом
одного місяця з дня набрання рішенням
суду законної сили звільнити надвірні
споруди, з метою усунення порушень її
права власності на землю, самовільного
будівництва та улаштування,
невідповідності розташування будівель
та споруд санітарним та будівельним
нормам зобов"язати відповідача ОСОБА_3
протягом одного місяця з дня набрання
рішенням суду законної сили розібрати
самочинно збудовані будівлі та
споруди: вольєр під літ. "Е", конструкції
другого поверху і колони з стіною на
які ця інструкція опирається, над
частиною житловго будинку, теперішня
квартира АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 та
над частиною належної їй на парві
власності земельної ділянки, засипатим
самочинно улаштоване підвальне або ж
цокольне приміщення під прибудовою,
розібрати конструкцію утеплення
фасаду, який самочинно улаштовано по
периметру будівлі АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_5 на належній їй на праві
власності частині земельної ділянки,
засипати вигрібну яму під літ. "Є", та
колодязь під літ. "Ж" по причині
самочинного їх будівництва та
невідповідності будівельним та
санітарним нормам; у випадку, якщо
протягом місяця з дня набрання
рішенням суду законної сили ОСОБА_3 не
виконає рішення суду, виконати його у
примусовому порядку за рахунок
останнього та стягнути з ОСОБА_3 на її
користь судові витрати: 350,90 гривень
судового збору, 3643,60 гривень за
проведення будівельно-технічної
експертизи.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання
не з"явилася. Надала заяву про розгляд
справи без її участі. Просить позов в
редакції заяви про зміну тпредмету
позову та збільшення позовних вимоги
задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав. Вважає позов надуманим,
безпідставним, необгрунтованим, та
таким, що не базується на правових
нормах, а тому просить відмовити в
задоволенні позову.

Суд, заслухавши представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи та перевіривши їх доказами
прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, являються на праві
спільної часткової власності
співвласниками житлового будинку
АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_2 являється
власником ? частини данного житлового
будинку на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом,
виданого 18 листопада 1997 року
нотаріусом Рахвської державної
нотаріальної контори Закарпатської
області, який має загальну площу 78,32 м2,
жилу площу - 43,89 м2 з надвірними
спорудами: Б-сарай, В- вбиральня, Г-
гараж, Д- сарай, №1 - ворота, №2 - огорожа.

Відповідач ОСОБА_3 являється
власником ? частини цього житлового
будинку на підставі договору
дарування, укладеного між ОСОБА_7, як
Даруватилем, та ОСОБА_4 як законним
представником ОСОБА_3 та Обдарованою,
посвідченим нотаріусом Рахівської
державної нотаріальної контори
Закарпатської області 29 жовтня 2004 року.
Згідно даного договору Даруватель
подарувала, а Обдарований в особі свого
представника прийняв у дар ? частину
житлового будинку, який має ту ж саму
площу 78,32 м3, жилу площу - 43,89 м2 з
надвірними спорудами: Б (1) -сарай, В (2)-
вбиральня, Г (3) - гараж, Д (4) - сарай, №1 (5)
- ворота, №2 (6) - огорожа.

Відповідно до Державного акту на
право приватної власності на землю
серії І-ЗК №034839 від 11 грудня 1998 року
позивачка ОСОБА_2 є власником земельної
ділянки площею 0,077 га, розташованої по
АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для
обслуговування житлового будинку,
господарських споруд і будівель.

На даній земельній ділянці
розташована ? частина житлового
будинку, належного на праві спільної
часткової власності ОСОБА_3 та ? частина
надвірних споруд, яким являються:
Б-сарай, В- вбиральня, Г- гараж, Д- сарай,
№1 - ворота, №2 - огорожа.

Згідно збільшених позовних вимог,
причиною звернення ОСОБА_2 до суду
стало порушення її права власності на
землю. Зокрема, спільне володіння
надвірними спорудами та будівлями
позивачкою та відповідачем на
земельній ділянці, одноосібним
власником якої являється позивачка,
порушує її право власності на землю.
Деякі з будівель та споруд побудовані
з порушенням будівельних норм, а тому
підлягають знесенню, існування частини
з них є недоцільною з огляду укладення
сторонами мирової угоди, інші, як
зазначено в позовній заяві, є
самовільними в розумінні ст. 376 ЦК
України, варітість яких з них позивачка
бажає компенсувати грошовими коштами,
а частину просить розібрати, що є
способом усунення перешкод у
корстуванні земельною ділянкою.

Погодитись із такою правовою
позицією позивачки суд не може,
оскільки вона частково суперечить
вимогам чинного законодавства, не
базується на правових та моральних
нормах, а лише на безпідставних
бажаннях позивачки.

Захист прав громадян та юридичних
осіб на земельні ділянки здійснюється
згідно з частиною третьою статті 152 ЗК
шляхом: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів
захисту (стаття 16 ЦК України).

Усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою у такий спосіб як
припинення права власності
відповідача на частину нерухомого
майна, яким є надвірні та господарські
споруди, і відповідно визнання
одноособового права власності на них
за позивачем з виплатою компенсації не
узгоджується з належним способом
захисту прав з приводу порушення
власності на землю ( усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою
).Необхідність у використанні такого
способу захисту виникає тоді, коли
створюється неможливість реалізації
особами здійснення свого права
спільної часткової власності.

Позивачка ОСОБА_2, своїми позовними
вимогами не порушувала питання
здійснення права спільної часткової
власності щодо надвірних та
господарських споруд.

У відповідності до ст.. 41
Конституції України, ст. 310 ЦК України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю на власний розсуд. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи бути обмеженим у його
здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК).

Як доводиться матеріалами справи,
згідно свідоцтва про право на спадщину
за заповітом, виданого 18 листопада 1997
року на ім»я ОСОБА_2 та Договору
дарування від 29 жовтня 2004 року,
укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 як
законним представником ОСОБА_3, сторони
являються співвласниками надвірних
будівель та споруд.

Дані надвірні споруди та будівлі,
якими є : "Б" - сарай, "В" - вбиральня, "Г" -
гараж, "Д" - сарай, колодязь на день їх
відчуження попереднім власником,
ОСОБА_8, а саме - 18.11.1997 року в ? частині
ОСОБА_2 та 29.10.2004 року ОСОБА_7 в ? частині
ОСОБА_3, вже були збудованими
відповідно до існуючих норм та правил,
які були чинними на день введення
споруд в експлуатацію чи визнання
права на них, тому, будь-якої вини чи
правової відповідальності з боку
відповідача ОСОБА_3 щодо розташування
на сьогоднішній день цих надвірних
будівель та споруд відповідно до
Державно-будівельних норм та
санітарних, протипожежних правил не
має.

Крім того, на час отримання позивачкою
у власність ? частини житлового будинку
з ? частиною надвірних будівель та
господарських споруд, останньою не
оспорювалася самочинність та
порушення Державно-будвельних і
санітарних норм розташування цих
споруд та будівель, констатованих
висновком судової
будівельно-технічної експертизи №82/03
-14, до першого власника іншої ? частини
житлового будинку з надвірними та
господарськими спорудами ОСОБА_7, і
наявністю цих будівель і споруд права
та обов»язки ОСОБА_2 не порушувалися.

Цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін, суд
розглядає цивільну справу в межах
заявлених позивачем вимог, особа на
власний розсуд здійснює своє право на
захист і розпоряджається своїми
цивільними та процесуальними правами
(ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1,
ст. 11 ч. 2 ЦПК України), позивач
зобов'язаний належно довести
обставини, на які він посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях; належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування; обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11
ч. 1, ст.ст. 57-60 ЦПК України); про
задоволення позову рішення може бути
прийняте за умови обґрунтованості та
доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215
ЦПК України).

Беручи до уваги мотивацію позову,
в т.ч., твердження позивача про
розміщення самочинних будівель та
споруд на її земельній ділянці, які
підлягають знесенню, судом у справі
встановлено, що ухвалою Рахівського
районного суду Закарпатської області
від 20 вересня 2010 року було затверджено
мирову угоду щодо визначення в натурі
1/2 часток із спільного часткового майна
житлового будинку, шляхом виділенння
їх в натурі. Ухвала суду набрала
законної сили.

Зокрема вирішено позивачці ОСОБА_2
визначити в натурі 1/2 частку із
спільного часткового майна - житлового
будинку, виділивши їй у користування,
володіння та розпорядження квартиру
АДРЕСА_2. У володіння, користування та
розпорядження відповідача залишені
житлові та нежитлові приміщення
будинку АДРЕСА_1, а також залишені у
користуванні, володінні та
розпорядженні реконструйовані
приміщення. Сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_4 як
законний представник ОСОБА_3
зобов"язалися своїми силами та власні
кошти добудувати суміщені санвузли в
своїх частинах будинку. Позивачка
ОСОБА_2 не заперечувала щодо
користування відповідачем
реконструйованими приміщеннями
житлового будинку та зобов"язалася
надавати відповідачу право вільного та
безперешкодного доступу (підходу,
під"їзду) до належної відповідачу
частини житлового будинку.

Таким чином, спір щодо здійснення
права спільної часткової власності
відносно житлового будинку вирішено.

Суд не погоджується із висновком
експерта щодо того, що відповідачем
самовільно улаштовано підвальне або ж
цокольне приміщення під прибудовою, на
улаштування якого зокрема не
надавалася згода позивачки та таке не
було передбачено умовами мирової
угоди.

Як встановлено в судовому
засіданні приміщення 1/2 частини
житлового будинку були
реконструйовані відповідачем, шляхом
влаштування підвальногобо ж
цокольного приміщення, про що
позивачка згідно мирової угод не
заперечила.

Між тим, надвірні споруди та
господарські будівлі, як приналежність
до головної речі - житлового будинку,
призначені для обслуговування іншої
(головної) речі і пов"язані з нею
спільним призначенням ( ч.1 ст. 186 ЦК).
Приналежність слідує за головною
річчю, якщо інше не встановлено
договором або законом ( ч.2 ст. 186 ЦК
України). У зв"язку з чим на думку суду
припинення ОСОБА_3 на частку у
спільному майні завдасть істотної
шкоди його інтересам та інтересам
членів його сім"ї.

Разом з цим, у відповідності до ч.4
ст. 357 ЦК України, співвласник житлового
будинку, іншої будівлі, споруди може
зробити у встановленому законом
порядку за свій рахунок добудову
(прибудову) без згоди інших
співвласників, якщо це не порушує їхніх
прав.

Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у справі спільної
часткової власності.

Згідно ст. 376 ЦК України самочинним
будівництвом являється житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Житловим будинком є будівля
капітального типу, споруджена з
дотриманням вимог, встановлених
законом, іншими нормативно-правовими
актами, і призначена для постійного у
ній проживання (ст. 380 ЦК України).

Будівля (споруда) - це вид споруди,
що складається з несучих та
огороджувальних або сполучених
(несучо-огороджувальних) конструкцій,
які утворюють наземні або підземні
приміщення, призначені для проживання
або перебування людей, розміщення
устаткування, тварин, рослин, а також
предметів (Державний класифікатор
будівель та споруд ДК 018-2000,
затверджений і введений в дію наказоми
Держстандарту України від 17.08.2000 №507).

До будівель відносяться: житлові
будинки, гуртожитки, готелі, ресторани,
торговельні будівлі, промислові
будівлі, вокзали, будівлі для публічних
виступів, для медичних закладів та
закладів освіти та інше.

Таким чином, згідно матеріалів
справи колона, про яку говориться у
позовних вимогах, не може бути
самочинним будівництвом, оскільки не
являється житловим будинком, будівлею
чи спорудою, а утеплення фасаду, яке
просить розібрати позивачка, не може
бути розібраним, так як не являється
конструкцією.

Водночас суд визнає, що
відповідачем здійснено самовільне
будівництво на належній позивачці на
праві власності земельній ділянці
будівлі вольєру для утримання собаки,
площею біля 5 м2, чим створено перешкоди
ОСОБА_2 у користування земельною
ділянкою, а відтак такий підлягає
знесенню з метою усунення цього
порушення.

Також, підлягає до задоволення
вимога про засипання вигрібної ями, яку
як встановлено в судовому засіданні,
іне заперечено представником
відповідача, улаштовано з порушенням
санітарних норм та всупереч належного
права володіння позивачкою земельною
ділянкою.

Поряд з цим не меже бути задоволена
позовна вимога щодо зобов"язання
ОСОБА_3 у разі невиконання ним протягом
місяці з дня набрання законної сили
рішенням суду, виконати дане рішення у
примусовому порядку, оскільки дана
позовна вимога не відповідає способу
захисту порушеного права.

У відповідності до положень ст. 16 ЦК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права,
визнання правочину недійсним,
припинення дії, яка порушує право,
відновлення становища, яке існувало до
порушення, примусове виконання
обов"язку в натурі, зміна
правовідношення, припинення
правовідношення, відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди, відшкодування
моральної (немайнової) шкоди, визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної твлади,
органу влади Автономної республіки
Кримс або органу місцевого
масоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право
або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Крім того, виконання рішення суду в
примусовому порядку, тобто, в порядку
виконавчого провадження, як
завершальної стадії судового
провадження та примусового виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
укупності дій органів і посадових
осіб, визначених в цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами, прийняття
відповідно до цього закону та інших
законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню, повинно
провадитися у відповідності до ст.1
Закону України "Про виконавче
провадження", як Закону, який визначає
умови і порядок виконання рішень
судів та інших органів (полсадових
осіб), що відповідно до закону
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку.

У відповідності до ст. 19 ЗУ "Про
виконавче провадження" підставами для
відкриття державним виконавцем
виконавчого провадження являються:
заява стягувача або йцого представника
про примусове виконання рішення; заява
прокурора у випадках представництва
інтересів громадянина або держави у
суді; у разі якщо виконавчий лист
надійшов від суду на підставі ухвали
про надання дозволу на примусове
виконання рішення іноземного суду в
порядку встановленому законом; в інших
передбачених закном випадках.

Отже, вимога ОСОБА_2 щодо у
випадку, якщо протягом місяця з дня
набрання рішенням суду законної сили
ОСОБА_3 не виконає рішення суду,
виконати його у примусовому порядку за
рахунок останнього, суперечить нормам
цивільного та цивільно-процесуального
законодавства, суперечить вимогам
Закону України "Про виконавче
провадження".

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Так, в матеріалах справи наявні
документально підтверджені докази
понесення позивачем судових витрат,
які складаються з 350,90 гривень судового
збору та 3643,60 гривень витрат за
проведення будівельно-технічної
експертизи.

Враховуючи часткове
задоволення позову, суд стягує з
відповідача ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2
судові витрати в сумі 1997,25 гривень.

Крім того, слід повернути
позивачці ОСОБА_2 з доходного рахунку
спеціального фонду Державного бюджету
в особі Рахівського районного суду
Закарпатської області сплачену суму
8556,13 гривень як компенсацію вартості
нерухомого майна.

Керуючись ст.ст. 3, 5, 6, 10, 11, 58, 60, 88,
131, 209, 212- 215, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Змінений позов задовольнити
частково.

Усунути перешкоди в користуванні
належної ОСОБА_2 на праві власності
земельною ділянкою на підставі
державного акту про право власності на
землю серії І-ЗК №034839 від 11.12.1998 року,
розташованою по. АДРЕСА_1 Закарпатської
області.

Зобов"язати ОСОБА_3 розібрати
самочинно збудовані будівлі та
споруди, а саме вольєр під літ. "Е",
засипати вигрібну яму під літерою "Є".

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2
1997,25 гривень судових витрат.

Повернути ОСОБА_2 із спеціального
фонду Державного бюджету України в
особі Рахівського районного суду
Закарпатської області № доходного
рахунку 0211, Код класифікації
доходів бюджету 22030001, сплачену суму
8556,13 гривень як компенсацію вартості
нерухомого майна.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено у
судову палату з цивільних справ
апеляційного суду Закарпатської
області через Рахівський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Тулик І.І.

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду:
Тулик
І.І.