Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №272/1910/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Галацевич О.М.

суддів
Борисюка Р.М., Широкової Л.В.

з участю секретаря судового засідання
Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Міньковецької
сільської ради Андрушівського району
Житомирської області про визнання
недійсними довідки про прийняття
спадщини, свідоцтва про право на
спадщину та державного акта на право
власності на земельну ділянку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Андрушівського районного
суду Житомирської області від 02 червня
2014 року,-

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом, у якому, з урахуванням
уточнень від 13.01.2014 року та від 06.02.2014
року (а.с. 14-16,32), просила визнати
недійсною довідку Міньковецької
сільської ради Андрушівського району
Житомирської області №90 від 24.02.2011
року, видану ОСОБА_2, про прийняття
спадщини; визнати недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом на
земельну частку (пай) від 12.04.2011 року та
державний акт серії ЯМ № 536697 на право
власності на земельну ділянку від
23.05.2012 року, видані на ім'я останньої. В
обґрунтування позову вказала, що
ОСОБА_3 є рідною сестрою її померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року батька ОСОБА_4 Вони,
разом із сестрою ОСОБА_5, яка в
подальшому відмовилась від права на
спадкове майно, є спадкоємцями
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року матері
ОСОБА_6 Ніхто із спадкоємців спадщину у
відповідності до ст. 549 ЦК України 1963
року не прийняв. ОСОБА_2 через 15 років
після смерті матері отримала у
сільській раді довідку про прийняття
спадщини, яка не відповідає дійсності,
та оформила право на спадщину та право
власності на спадкове майно, порушивши
її право на частку спадщини батька, яка
б належала йому згідно ст. 1266 ЦК
України.

Рішенням Андрушівського
районного суду Житомирської області
від 02 червня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позов в повному обсязі.

На її думку, суд дійшов помилкового
висновку, що ОСОБА_2 в шестимісячний
строк фактично вступила в управління
та володіння спадковим майном, адже
належних та допустимих доказів на
підтвердження даної обставини вона
суду не надала. Крім того, судом не
враховано, що після смерті ОСОБА_6 був
живий її чоловік та батько
відповідачки, а довідка сільської ради
не свідчить про те що остання в
шестимісячний строк прийняла спадщину,
оскільки існував чіткий порядок
прийняття спадщини, який дотримано не
було.

Заслухавши доводи осіб, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Встановлено, що 24.02.2011 року
Міньковецькою сільською радою
Андрушівського району Житомирської
області ОСОБА_2 була видана довідка №
90 про те, що вона після смерті матері
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
розпорядилась майном померлої в
шестимісячний строк, а саме у вересні
1996 року (а.с.5).

12.04.2011 року ОСОБА_2 отримала
свідоцтво про право на спадщину на
земельну частку (пай) у землі, яка
перебуває у колективній власності КСП
«Зоря», розміром 3,67 в умовних
кадастрових гектарах (а.с.6). На підставі
даного свідоцтва відповідач
виготовила та отримала Державний акт
серії ЯМ № 536697 на право власності на
земельну ділянку для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 2.9410 га на території
Міньковецької сільської ради (а.с.101).

Оскільки спадкодавець померла до
набрання чинності нормами ЦК України в
редакції 2004 року, суд першої інстанції
правильно застосував до спірних
правовідносин норми спадкового права
ЦК УРСР, які діяли на час відкриття
спадщини та регулювали спірні
правовідносини.

Діями, що свідчать про прийняття
спадщини відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК
Української РСР є фактичний вступ
спадкоємця в управління чи володіння
майном. За змістом ч. 2 ст. 548 ЦК
Української РСР прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцеві з
моменту відкриття спадщини.

У відповідності до п. 113 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, яка затверджена
наказом Мін'юсту України № 18/5 від 14.06.1994
року, довідка виконавчого комітету
місцевої ради народних депутатів про
те, що спадкоємцем було взято майно
спадкодавця є одним із доказів на
підставі якого видається свідоцтво про
право на спадщину спадкоємцям, що
прийняли спадщину.

Доказом вступу в управління чи
володіння спадковим майном може бути
наявність у спадкоємців ощадної
книжки, іменних цінних паперів,
квитанцій про здані в ломбард речі,
свідоцтва про реєстрацію (технічного
паспорта, реєстраційного талону) на
автотранспортний засіб чи іншу
самохідну машину або механізм,
державного акта на право приватної
власності на землю та інших документів,
виданих відповідними органами на ім'я
спадкодавця на майно, користування
яким можливе лише після належного
оформлення прав на нього.

Як вбачається з копій матеріалів
спадкової справи померлої ОСОБА_6,
заведеної за заявою ОСОБА_2 від 12.04.2011
року, остання на підтвердження вступу в
управління та володіння майном матері
надала крім оспорюваної позивачем
довідки, сертифікат на право на
земельну частку пай КСП «Зоря» серії ЖТ
№0330287Є, який також є доказом вступу в
управління чи володіння спадковим
майном.

Також, обставину, що відповідачка
фактично вступила в управління та
володіння спадковим майном,
підтвердили в судовому засіданні
свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Відтак, висновок суду про те, що ОСОБА_2
прийняла спадщину після смерті матері
ОСОБА_6, а тому підстави для визнання
недійсними довідки сільської ради,
свідоцтва про право на спадщину та
державного акту на право власності на
земельну ділянку відсутні, є
правильним, відповідає встановленим
судом обставинам справи та нормам
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини.

Доводи апелянта про те, що на день
відкриття спадщини був живий чоловік
померлої на правильність ухваленого
рішення не впливають.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду, були
предметом дослідження в судовому
засіданні, яким суд дав належну оцінку
і вони не містять підстав для
скасування чи зміни рішення суду.

Крім цього, відповідно до вимог ст.ст.
10,60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Позивачка не довела ті обставини, на
які посилалася як на підставу своїх
позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права і підстав для
його скасування або зміни колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Андрушівського районного суду
Житомирської області від 02 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий
Судді: