Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22-ц/778/3434/14
Головуючий у 1 інстанції Крамаренко А.І.
Суддя-доповідач Маловічко
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
Головуючого: Кочеткової І.В., суддів
Маловічко С.В., Воробйової І.А.
при секретарі: Остащенко О.В.
за участю прокурора Дядюшевої К.Є.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 04 червня 2014
року у справі за позовом Бердянського
міжрайонного прокурора в інтересах
держави до Бердянської міської ради,
Управління Держземагенства у
Бердянському районі, ОСОБА_2 про
скасування рішення Бердянської
міської ради, визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку, скасування її
державної реєстрації та повернення
земельної ділянки, -
В С Т А Н О В И Л А:
У червні 2013 року Бердянський
міжрайонний прокурор в інтересах
держави звернувся до суду з позовом,
який в процесі розгляду справи
уточнював, до Бердянської міської ради,
Управління Держземагенства у
Бердянському районі, ОСОБА_2 про
скасування п. 5.8 рішення Бердянської
міської ради № 38 від 28.01.2010р., визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку на ім»я
ОСОБА_2, скасування її державної
реєстрації та повернення земельної
В обґрунтування позову зазначав, що
пункт 5.8 рішення Бердянської міської
ради № 38 від 28 січня 2010 року про
затвердження проекту відведення
земельної ділянки та передачу її у
власність ОСОБА_2 суперечить вимогам
ст.ст. 51, 58-60, 116, 118, 186-1 ЗК України та ст. 85,
88, 90 ВК України, оскільки земельна
ділянка, яка надана у власність
фізичній особі, розташована на
території Бердянської коси в межах
двокілометрової зони прибережної
захисної смуги Азовського моря, а
відтак, відноситься до земель водного
фонду. Крім того, на порушення вимог ст.
9 Закону України «Про державну
експертизу землевпорядної
документації» проект землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки у
власність не пройшов обов'язкову
державну експертизу, тоді як
документація із землеустрою щодо
земель рекреаційного призначення в
обов»язковому порядку підлягає такій
Крім того, позитивні висновки про
погодження проекту землеустрою щодо
відведення у власність ОСОБА_2 спірної
земельної ділянки Управлінням
Держкомзему у м. Бердянськ та
Управлінням архітектури та земельних
відносин виконкому Бердянської
міської ради були відкликані. На
підставі викладеного прокурор просив
суд: визнати незаконним та скасувати п.
5.8 рішення Бердянської міської ради № 38
від 28 січня 2010 року; визнати недійсним
державний акт на право власності серії
ЯК № 829195 на земельну ділянку площею 0,0992
га для ведення індивідуального дачного
будівництва в АДРЕСА_1, що виданий на
ім'я ОСОБА_2; зобов'язати Управління
Держземагентства у Бердянському
районі скасувати державну реєстрацію
земельної ділянки, розташованої по
АДРЕСА_1 шляхом закриття поземельної
книги на вказану земельну ділянку;
зобов'язати ОСОБА_2 повернути земельну
0,0992 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1
Запорізької області, межі якої
визначені в державному акті на право
власності на землю серії ЯК № 829195,
виданому ОСОБА_2, територіальній
громаді м. Бердянська в особі
Бердянської міської ради.
Ухвалою Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 22
листопада 2013 року позовні вимоги
Бердянського міжрайонного прокурора в
частині зобов'язання Управління
Держземагенства у Бердянському районі
скасувати запис про державну
реєстрацію державного акту серії ЯК №
829195 на право власності ОСОБА_2 на
земельну ділянку, розташовану по
АДРЕСА_2 - залишені без розгляду за
Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 04 червня
2014 року позов Бердянського
міжрайонного прокурора в інтересах
держави задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано п. 5.8
рішення сімдесят восьмої сесії
Бердянської міської ради п'ятого
скликання № 38 від 28 січня 2010 року «Про
передачу в оренду та у власність
земельних ділянок, продовження терміну
розробки проекту відведення та надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок».

Визнано недійсним державний акт на
право власності серії ЯК № 829195 на
земельну ділянку площею 0,0992 га для
ведення індивідуального дачного
будівництва в АДРЕСА_1, виданий на ім'я
ОСОБА_2

Зобов'язано ОСОБА_2 повернути земельну
ділянку вартістю 72723 грн. 52 коп., площею
0,0992 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1
Запорізької області, межі якої
визначені в державному акті на право
власності на землю серії ЯК № 829195
виданому ОСОБА_2, територіальній
громаді м. Бердянська в особі
Бердянської міської ради.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2 в особі представника
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Задовольняючи позов прокурора, суд
першої інстанції виходив з того, що під
час прийняття п. 5.8 рішення Бердянської
міської ради № 38 від 28.01.2010р.
Бердянською міською радою грубо
порушено вимоги чинного на той час
законодавства в частині підстав та
порядку надання земельної ділянки у
власність відповідачу ОСОБА_2, а тому
зазначений пункт рішення є незаконним
та підлягає скасуванню, а державний акт
на право приватної власності на
земельну ділянку повинен бути визнаний
недійсним; також ОСОБА_2 зобов'язаний
повернути отриману ним незаконно
земельну ділянку територіальній
громаді м. Бердянська.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки основані на
доказах, поданих сторонами, до
встановлених правовідносин вірно
застосовані норми матеріального права,
відсутні порушення норм
процесуального права.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 28.01.2010 року Бердянською
міською радою на 79 сесії п'ятого
скликання було прийнято рішенням № 38
від "Про передачу в оренду, продовження
терміну розробки проекту відведення та
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок», пунктом 5 якого затверджено
проект відведення земельної ділянки та
передано громадянам України у
власність земельні ділянки для
індивідуального дачного будівництва в
межах норм безоплатної приватизації,
зокрема, пунктом 5.8 передано у приватну
власність ОСОБА_2 земельну ділянку
площею 0,0992 га, з присвоєнням поштової
адреси: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

На підставі цього рішення відповідач
ОСОБА_2 отримав державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯК
№ 829195 (а.с. 13), який був зареєстрований в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 91.

Відповідно до положень ст.ст. 13, 14
Конституції України земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави. Земля,
її надра, атмосферне повітря, водні та
інші природні ресурси, які знаходяться
в межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) економічної зони є
об'єктами права власності Українського
народу. Від імені Українського народу
права власника здійснюють органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Статтями 2, 19 Закону України «Про
охорону земель» визначено, що об'єктом
особливої охорони держави є всі землі в
межах території України.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, посадові особи органів
державної влади зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ст. 84 ЗК України у
державній власності перебувають усі
землі України, крім земель комунальної
та приватної власності.

До земель державної власності, які не
можуть передаватись у приватну
власність, належать, крім інших, землі
водного фонду, крім випадків,
визначених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 58 ЗК України
до земель водного фонду належать землі,
зайняті в тому числі, прибережними
захисними смугами вздовж морів, річок
та навколо водойм, крім земель,
зайнятих лісами.

Відповідно до вимог ст. 60 ЗК України
вздовж річок, морів і навколо озер,
водосховищ та інших водойм з метою
охорони поверхневих водних об'єктів
від забруднення і засмічення та
збереження їх водності у межах
водоохоронних зон виділяються
земельні ділянки під прибережні
захисні смуги.

Розмір та межі прибережної захисної
смуги уздовж морів та навколо морських
заток і лиманів встановлюються за
проектами землеустрою, а в межах
населених пунктів - з урахуванням
містобудівної документації.

Згідно зі ст. 88 Водного кодексу України
(у редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) з метою охорони
поверхневих водних об'єктів від
забруднення і засмічення та збереження
їх водності вздовж річок, морів і
навколо озер, водосховищ та інших
водойм в межах водоохоронних зон
виділяються земельні ділянки під
прибережні захисні смуги. Уздовж морів
та навколо морських заток і лиманів
виділяється прибережна захисна смуга
шириною не менше двох кілометрів від
урізу води .

Відповідно ст. 90 Водного кодексу
України прибережна захисна смуга
уздовж морів, морських заток і лиманів
входить у зону санітарної охорони моря
і може використовуватися лише для
будівництва санаторіїв та інших
лікувально-оздоровчих закладів, з
обов'язковим централізованим
водопостачанням і каналізацією.

Згідно зі ст. 59 Земельного кодексу
України громадянам та юридичним особам
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування можуть
передавати земельні ділянки
прибережних захисних смуг, смуг
відведення і берегових смуг водних
шляхів, а також озера, водосховища, інші
водойми, болота та острови із земель
водного, фонду лише на умовах оренди
для сінокосіння, рибогосподарських
потреб, культурно-оздоровчих,
рекреаційних, спортивних і туристичних
цілей, проведення науково-дослідних
робіт тощо.

Вищенаведені законодавчі норми
встановлюють розміри прибережних
захисних смуг в залежності від виду
водойми та прямо забороняють надання у
приватну власність земельних ділянок
водного фонду, до яких відносяться
прибережні захисні смуги.

Нормативні акти, які регулюють
забудову населених пунктів та
застосовуються у всіх випадках
будівництва, також передбачають
обмеження щодо забудови таких
земельних ділянок.

Згідно з п.п. 10, 11 Порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них, на землях міст і селищ
міського типу розмір водоохоронної
зони, як і прибережної захисної смуги,
встановлюється відповідно до існуючих
на час встановлення водоохоронної зони
конкретних умов забудови. Водоохоронна
зона морів, морських заток і лиманів, як
правило, збігається з прибережною
захисною смугою і визначається шириною
не менш як 2 (два) кілометри від урізу
води.

Також відповідно до вимог ст.ст. 17, 18
Закону України «Про основи
містобудування» містобудівна
документація регулює планування,
забудову та інше використання
територій, є основою для вирішення
питань раціонального використання
територій, вирішення питань щодо
розташування та проектування нового
будівництва, здійснення реконструкції,
реставрації, капітального ремонту
об'єктів містобудування та
упорядкування територій; вирішення
питань вибору, вилучення (викупу),
надання у власність чи користування
земель для містобудівних потреб.

Статтею 13 Закону України «Про
планування і забудову територій»
передбачено, що детальний план
території розробляється згідно з
генеральним планом населеного пункту
та визначає розташування червоних
ліній, ліній регулювання забудови;
розташування окремих земельних
ділянок та об'єктів містобудування,
вулиць, проїздів, пішохідних зон,
щільність, поверховість, інші
параметри забудови, містобудівні умови
і обмеження забудови земельних
ділянок; розташування
інженерно-транспортної
інфраструктури; принципи формування
архітектурно-просторової композиції
забудови; інші вимоги, визначені
державними будівельними нормами.

Згідно листа Бердянської міської ради
від 20.03.2014р., уточнення параметрів
прибережних захисних смуг та їх меж
потребує розробки спеціалізованого
проекту відповідно до вимог ч. 3 ст. 60 ЗК
України, але на даному етапі проект
прибережної захисної смуги моря та
річок не розроблений. Сесією БМР було
прийнято рішення від 10.12.2004р. № 11 з
метою збереження поверхневих водних
об»єктів, охорони їх від забруднення і
засмічення вирішено установити вздовж
Азовського моря, Бердянської затоки,
лиманів в межах міста Бердянська на
вільних від громадської забудови
землях сорокакілометрову прибережну
захисну смугу, але вказане рішення
постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 11.08.2010р.
скасовано як незаконне. Проект
землеустрою щодо встановлення меж
прибережних захисних смуг по місту
Бердянську як на момент прийняття
рішення № 11 від 10.12.2004р., так і на
теперішній час не розроблено та не
затверджено ( а.с. 195).

Але з матеріалів справи вбачається, що
спірна земельна ділянка розташована в
межах двокілометрової зони
прибережної захисної смуги Азовського
моря, що підтверджується .

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
державну експертизу землевпорядної
документації» проекти землеустрою
щодо відведення земельних ділянок
підлягають обов'язковій державній
експертизі, зокрема і проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок оздоровчого та рекреаційного
призначення.

Така ж вимога передбачена в ст. 118, ч. 4
ст. 123 ЗК України: у разі якщо проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки підлягає обов'язковій
державній експертизі землевпорядної
документації, погоджений проект
подається Комісією до відповідного
органу земельних ресурсів для
здійснення такої експертизи.

З»ясовуючи питання щодо категорії
земельної ділянки, яка розташована по
АДРЕСА_1 в м. Бердянску, судом повно та
всебічно досліджені та проаналізовані
матеріали справи, та на їх підставі
зроблено обґрунтований висновок, що ця
земельна ділянка належить до категорії
земель рекреаційного призначення.

Так, згідно листа виконкому
Бердянської міської ради від 16.12.2013р.,
Бердянською міською радою не
приймалось рішень щодо віднесення
вказаної земельної ділянки до
будь-якої категорії ( а.с. 147). А згідно з
листом № 04-2334/37 від 22.04.2014р. цього ж
органу місцевого самоврядування,
згідно з електронною базою даних
рішень сесії БМР, яка формується з 2005р.,
рішень про передачу спірної земельної
ділянки до земель житлової і
громадської забудови не приймалось (
а.с. 197).

Вказане інформація надається також
Управлінням Держземагентсва у
Бердянському районі листом « 1791/01-23 від
16.05.2014р., згідно якого в управлінні
відсутні рішення бердянської міської
ради щодо встановлення або зміни
цільового призначення спірної
земельної ділянки, а тому необхідно
керуватись відомостями Генерального
плану м. Бердянська, який затверджений
рішенням Бердянської міської ради № 8
від 25.06.2009р. ( а.с. 210).

Згідно з Генеральним планом м.
Бердянська, який затверджений рішення
68 сесії БМР У скликання від 25.06.2009р. № 8,
земельна ділянка по АДРЕСА_1
розміщується на території земельних
насаджень загального користування та
станом на 28.01.2010р. - прийняття рішення
радою про її передання у власність таке
призначення не змінювалось ( а.с. 196).

Листом виконкому Бердянської міської
ради від 02.12.2013р. інформується, що
вказана земельна ділянка розташована в
зоні, територія якої передбачена для
розміщення об»єктів туристичної
інфраструктури, що також відносить її
до категорії земель рекреаційного
призначення ( а.с. 149).

З Витягу з Державного земельного
кадастру вбачається, що надана у
власність земельна ділянка ОСОБА_2,
кадастровий номер :08:004:0134, по
АДРЕСА_1, належить до категорії земель
рекреаційного призначення ( а.с. 170).

У висновку № 797 Головного державного
санітарного лікаря м. Бердянську від
20.11.2009р. щодо вибору (відведення)
земельної ділянки під будову ОСОБА_2
вказується. що згідно з Генеральним
планом міста та схеми районного
планування Бердянська коса
відноситься до рекреаційної зони ( а.с.
81).

Отже, із зібраної технічної
документації на земельну ділянку, яку
ОСОБА_2 обрав для приватизації,
вбачалось вже на момент винесення
оспорюваного прокурором рішення
Бердянською міською радою № 38 від
28.01.2010р., що ця земельна ділянка
розташована в зоні рекреаційного
призначення.

Проте, всупереч ст. 9 ЗУ «Про державну
експертизу землевпорядної
документації», обов'язкова державна
експертиза землевпорядної
документації цієї земельної ділянки
проведена не була, чим грубо порушено
вимоги чинного земельного
законодавства та не дотримано порядку
набуття права власності на землю.

Згідно листа виконавчого комітету
Бердянської міської ради № 05-2886/37 від
15.05.2013 року зазначено, що на підставі
проведеного містобудівного аналізу,
згідно з Генеральним планом міста
Бердянська , який затверджено рішенням
шістдесят восьмої сесії Бердянської
міської ради V скликання від 25.06.2009р. №8
встановлено, що спірна земельна
ділянка за адресою: АДРЕСА_3
розміщується на території оздоровчих
установ та установ відпочинку.

Зважаючи на встановлені у судовому
засіданні обставини суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що під час прийняття п.п.5,5.72
рішення Бердянської міської ради № 41
від 25.02.2010р. Бердянською міською радою
грубо порушено вимоги чинного на той
час законодавства в частині підстав та
порядку надання земельної ділянки у
власність відповідачу ОСОБА_4 А тому
зазначені пункти рішення є незаконними
та підлягають скасуванню, а державний
акт на право приватної власності на
земельну ділянку повинен бути визнаний
недійсним.

За приписами ст.1212 ЦК України особа, яка
набула майно без достатньої правової
підстави, зобов'язана його повернути.
Особа зобов'язана повернути майно й
тоді, коли підстава, на якій зоно було
набуте, згодом відпала.

Спірна земельна ділянка розташована в
адміністративних межах м. Бердянська
Запорізької області.

Відповідно до положень Закону України
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
розмежування земель державної та
комунальної власності» з 1 січня 2013
року землі державної та комунальної
власності в Україні вважаються
розмежованими. При цьому землями
комунальної власності відповідних
територіальних громад вважаються
землі, розташовані в межах відповідних
населених пунктів, крім земельних
ділянок приватної та державної
власності.

Таким чином, відповідач ОСОБА_4
зобов'язаний повернути отриману ним
незаконно земельну ділянку
територіальній громаді м. Бердянська.

Доводи апеляційної скарги відповідача
в особі його представника є такими, що
не спростовують висновків суду першої
інстанції, а лише відображають позицію
відповідача та представника
останнього, висловлену ними у
запереченнях на позов прокурора і яку
вони вважають такою, що є єдино вірною
та єдино можливою.

Так, згідно із ст. 169 ч. 2 ЦПК України
неявка представника в судове засідання
без поважних причин не є перешкодою для
розгляду справи. За клопотанням
сторони та з урахуванням обставин
справи суд може відкласти її розгляд.

При вищевикладених обставинах, суд
першої інстанції мав право визнати
неповажною причину неявки
представника відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 (участь в іншому суді в іншій
справі в інтересах іншої особи) у
судове засідання 09.01.2014 року у цій
справі та розглянути цю справу за
відсутністю останнього, оскільки,
клопотання саме від ОСОБА_4, як
відповідача у цій справі, про
відкладення розгляду цієї справи 09.01.2014
року на адресу суду першої інстанції не
надходило.

Суд першої інстанції також мав право
розглядати 09.01.2014 року та розглянув
дану справу з додержанням вимог ст. ст.
10-11, 60-61 ЦПК України, в межах заявлених
позовних вимог прокурором в інтересах
держави на підставі доказів осіб, які
беруть участь у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК
України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, лише якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Порушення судом першої інстанції у цій
справі норм процесуального права,
передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України,
відсутні.

Бердянський міжрайонний прокурор з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері на підставі ст.
36-1 Закону України «Про прокуратуру»,
ст. 45 ЦПК України, положень Земельного
(земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави) та Водного (до земель
державної власності, які не можуть
передаватись у приватну власність,
належать землі водного фонду) кодексів
України мав право на звернення до суду
із вищезазначеним позовом в інтересах
держави за результатами проведеної
прокурорської перевірки.

Суд першої інстанції правильно вважав,
що у цій справі прокурором не
пропущений строк позовної давності
звернення до суду із вищезазначеним
позовом, оскільки для прокурора строк
позовної давності починає збігати з
дати отримання результатів
прокурорської перевірки, а не дати
ухвалення радою оскаржуємого рішення.
Крім того, згідно із п. 5 розділу ІІ
Закону України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
вдосконалення порядку здійснення
судочинства» № 4176-VI від 20.12.2011 року з
дня набрання чинності цим законом
протягом трьох років особа має право
звернутись до суду з позовом про
визнання недійсним правового акту
органу місцевого самоврядування, яким
порушено право власності (рішення ради
№41 від 25.02.2010 року).

Спірна земельна ділянка знаходиться в
межах законодавчо визначеної ст. 88 ВК
України двохкілометрової прибережної
захисної смуги від урізу води
Азовського моря.

Так, згідно із ст. ст. 19, 20 ЗК України
землі України за основним цільовим
призначенням поділяються на
відповідні категорії, у тому числі
землі житлової та громадської забудови
й землі водного фонду, та віднесення їх
до тієї чи іншої категорії
здійснюється на підставі рішень
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель є
підставою для визнання, відповідно до
ст. 21 ЗК України, недійсним рішень про
надання земель, угод щодо земельних
ділянок, відмови в державній
реєстрації земельних ділянок або
визнання реєстрації недійсною тощо.

За змістом ч. 1, 2 ст. 3, ст. 4 ВК України, п.
«а» ч. 1 ст. 58, ч. ч. 1», ст. 59 ст. 60 , ч. 1
ст. 84 ЗК України, у редакціях на час
виникнення правовідносин, землі під
водними об'єктами, зокрема зайняті
поверхневими водами: водотоками (річки,
струмки), штучні водойми (водосховища,
ставки) i канали; іншими водними
об'єктами; підземними водами та
джерелами; внутрішніми морськими
водами та територіальним морем, як
землі зайняті водним фондом України, а
також прибережні захисні смуги вздовж
річок, мopiв i навколо озер, водосховищ та
інших водойм не могли передаватись у
власність громадян, оскільки є землями
водного фонду України.

За системним аналізом законодавства на
час виникнення правовідносин,
відповідно до положень ст. 88 ВК України,
Порядку визначення poзмірів i меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них,
затвердженого постановою КМУ від 8
травня 1996 року № 486, Порядку погодження
природоохоронними органами матеріалів
щодо вилучення (викупу), надання
земельних ділянок, затвердженого
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 5 листопада 2004 року, розмір
та межі прибережних захисних смуг
встановлювались за проектами
землеустрою (термін та зміст за ст. 50-54
Закону України «Про землеустрій»), а
населених пунктів - відповідно до
існуючих на час встановлення
конкретних умов забудови. При наданні у
користування земельних ділянок
навколо зазначених та інших водних
об'єктів, мали врахуватися ці положення
щодо меж водоохоронних зон та
прибережних захисних смуг, а у paзі
відсутності землевпорядної
документації (документації з
землеустрою, проекту землеустрою) та
встановлених у натурі (на місцевості)
меж щодо прибережних захисних смуг
водних об'єктів, збереження водних
об'єктів мало бути досягнуто шляхом
урахування при розгляді матеріалів
щодо надання цих земельних ділянок
нормативних pозмірів прибережних
захисних смуг, встановлених ст. 88
Водного Кодексу України, та
орієнтовних poзмірів i меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до Постанови № 486 з
урахуванням конкретної ситуації.

Зазначена правова позиція була
висловлена Верховним судом України в
постанові від 21.05.2014 року (справа № 6-16
цс 14) та вислу ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Згідно із ст. 51 ЗК України до земель
рекреаційного призначення належать
земельні ділянки, надані для дачного
будівництва.

Спірна земельна ділянка надавалась
ОСОБА_4 фактично за рахунок земельної
ділянки рекреаційного призначення
(рішення ради № 38 від 28.01.2010 року а.с. 118)
та проект землеустрою щодо її
відведення підлягав обов'язковій
державній експертизі землевпорядної
документації, проте остання на
виконання вимог ст. ст. 118 ч. 4 , 123 ЗК
України проведена не була.

Залишення без розгляду позовної заяви
Бердянского міжрайонного прокурора
про скасування пунктів рішення
Бердянської міської ради від 24.12.2009
року № 32 ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 15.10.2013 року з процесуальних підстав
само по собі не свідчить про дійсність
та законність п.п. 5, 5.72 рішення
Бердянської міської ради №41 від 25.02.2010
року і не виключає можливість визнання
останніх незаконними та скасування за
рішенням суду першої інстанції у цій
справі.

Підстави звільнення ОСОБА_4 чи
представника останнього від
доказування у цій справі, передбачені
ст. 61 ЦПК України, відсутні.

В обґрунтування свого позову прокурор
у цій справі не посилався на ст. 140 ЗК
України.

Оскільки ст. 140 ЗК України передбачає
виключний перелік підстав для
припинення права власності на земельну
ділянку, яке було набуто у законний
спосіб.

Суд першої інстанції розглядав дану
справу в межах заявлених прокурором
позовних вимог та зазначив у рішенні
суду у цій справі про повернення
земельної ділянки на підставі ст. 1212 ЦК
України, що не є порушенням при
вищевикладених обставинах.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив правовідносини,
які склалися між сторонами по справі,
дав їм належну правову оцінку, а також
дослідив надані сторонами докази і
відповідно їх оцінив. Суд першої
інстанції вірно застосував норми
матеріального та процесуального права
та прийняв рішення, яким спір знайшов
своє належне вирішення.

За таких обставин, судова колегія не
вбачає передбачених законом підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови відповідачу у
задоволенні його апеляційної скарги на
рішення суду першої інстанції у
повному обсязі у цій справі, останній
не має права на компенсацію судових
витрат, понесених ним у зв'язку із
розглядом справи у суді апеляційної
інстанції (а.с. 105).

Керуючись ст.ст. 307,308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 04 червня
2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Кочеткова І.В.

Судді:
Маловічко С.В.

Воробйова І.А.