Ухвала

іменем україни

24 липня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Савченко В.О., Дербенцевої Т.П., Амеліна
В.І..

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 6 травня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення боргу, посилаючись на те, що
позичальник та поручитель не виконали
зобов'язань щодо своєчасного та
повного повернення суми боргу за
договором позики.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 20 лютого 2014 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь
позивача 319 120 грн. Вирішено питання про
судові витрати.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
6 травня 2014 року зазначене рішення
районного суду скасовано й в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення апеляційного суду скасувати і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, що було помилково скасовано,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права і порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання
про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, апеляційний суд
виходив з того, що між сторонами не було
укладено договір позики, оскільки
відповідно до розписки ОСОБА_5
зобов'язалася сплатити позивачу
вартість товару, який отримала 5 липня
2013 року. Вимог про стягнення
заборгованості за поставлений товар
ОСОБА_4 не заявляв.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками, оскільки вони узгоджуються
з матеріалами та обставинами справи.

Суд апеляційної інстанції правильно
визначив характер спірних
правовідносин й вірно застосував
положення норм матеріального права, й
оцінивши усі забрані у справі докази,
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 на
увагу не заслуговують й вказаних
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Матеріали витребуваної справи не
свідчать про те, що апеляційним судом
при розгляді даної справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень.

Таким чином, оскаржуване рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, наведені у
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись
ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 6
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Савченко В.О.

Дербенцева Т.П.

Амелін В.І.