Справа № 500/3339/14-ц
Провадження № 2/500/1834/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2014 року Ізмаїльський
міськрайонний суд Одеської області в
складі :

головуючий - суддя Швець В.М.,

при секретарі Гончаренко М.Ю.

за участю позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ізмаїлі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна у виді
житлового будинку з надвірними
спорудами, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, та визнати за ним право
власності на 1/2 частину вказаного
житлового будинку з надвірними
спорудами, мотивуючи тим, що з 1972 року
він знаходиться з відповідачкою у
шлюбних відносинах, в період спільних
шлюбних відносин ОСОБА_1 була надана
земельна ділянка, площею 0,12га для
будівництва житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1, на даний час
взаємовідносини між сторонами
погіршились та відповідач у
добровільному порядку відмовляється
оформити 1/2 частину житлового будинку
з надвірними спорудами, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я позивача, у
зв'язку з чим, просить суд розподілити
спільне майно, нажите в період шлюбу.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
просить задовольнити позов.

В судовому засіданні відповідачка
позовні вимоги визнала у повному
обсязі, не заперечує проти задоволення
позову.

Вислухавши пояснення позивача та
відповідача, вивчивши матеріали
справи, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню.

Судом встановлено, що, 29.10.1972 року, між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що
підтверджено свідоцтвом про одруження
серії НОМЕР_1 від 29.10.1972року, виданого
Утконосівською сільською радою
Ізмаїльського району Одеської області.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлене договором або
законом.

Згідно до ст. 22 КпШС Української РСР
(чинний на момент виникнення спільних
шлюбних правовідносин) майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

Згідно до вимог статті 28 КпШС
Української РСР, в разі поділу майна,
яке є спільною сумісною власністю
подружжя, їх частки визнаються рівними.
В окремих випадках суд може відступити
від начала рівності часток подружжя,
враховуючи інтереси неповнолітніх
дітей або інтереси одного з подружжя,
що заслуговують на увагу. Суд може
визнати майно, нажите кожним із
подружжя під час їх роздільного
проживання при фактичному припиненні
шлюбу, власністю кожного з них.

Пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ « Про
застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім ю України » № 16
від 12 червня 1998 року судом роз'яснено,
що вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
придбання зазначеного майна. При цьому
належить виходити з того, що відповідно
до статей 22, 25, 27-1 КпШС Української РСР
спільною сумісною власністю подружжя є
нажите ними в період шлюбу рухоме і
нерухоме майно, яке може бути об'єктом
права приватної власності ( крім майна,
нажитого кожним із подружжя під час їх
роздільного проживання при фактичному
припиненні шлюбу).

Таким чином, обов'язковими елементами
юридичного складу, необхідного для
виконання спільності майна подружжя, є
придбання майна під час
зареєстрованого шлюбу, а також
придбання майна в результаті спільної
праці подружжя.

Відповідно до ст.61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Як встановлено в судовому засіданні,
на загальних зборах колгоспу « Шлях до
комунізму », було вирішено надати
ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,12га,
розташовану за адресою: АДРЕСА_2 для
будівництва житлового будинку.
Рішенням виконавчого комітету
Утконосівської сільської ради
Ізмаїльського району Одеської області
№ 14 від 20.07.1977 року було узгоджено
відвід ОСОБА_1 вищезазначеної
земельної ділянки. Рішенням
виконавчого комітету Ізмаїльської
районної ради народних депутатів № 286
від 25.08.1977року, ОСОБА_1 було дозволено
будівництво індивідуального житлового
будинку в АДРЕСА_2 Згідно технічної
документації від 09.02.1998 року, складеної
комунальним підприємством
«Ізмаїльське міжміське бюро технічної
інвентаризації», житловий будинок
АДРЕСА_2 був перенумерований на № 70.

Також, 18.09.2013 року Ізмаїльським
міськрайонним судом Одеської області
було постановлено рішення за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна
подружжя, згідно з яким, було визнано
право спільної сумісної власності
подружжя на житловий будинок з
надвірними спорудами, розташований за
адресою: АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_2
право власності на 1/2 частину вказаного
житлового будинку з надвірними
спорудами.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню, оскільки
відповідач визнав позов і обставини
визнані сторонами не підлягають
доказуванню у відповідності до ст. 61 ч. 1
ЦПК України, та враховуючи, що вказаний
житловий будинок є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, суд
вважає, що за позивачем необхідно
визнати право власності на 1/2 частину
житлового будинку з надвірними
спорудами, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 60-61, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину житлового будинку з
надвірними спорудами, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя В.М.Швець