Справа №521/5951/14-ц
Провадження №2/521/4558/14
Малиновський районний суд міста Одеси
головуючого судді -
при секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
В провадженні суду знаходиться на
розгляді цивільна справа за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
В обґрунтування позову сторона
позивача вказує, що в 2010 році між ОСОБА_1
- з одної сторони, та ОСОБА_2 - з іншої
сторони, був укладений договір позики,
відповідно до умов якого позикодавець
ОСОБА_1 передав позичальникові ОСОБА_2
яку останній у повному обсязі
зобов'язався повернути до 06 листопада
Однак як зазначає позивач, не зважаючи
на взяті на себе зобов'язання, до
теперішнього часу ОСОБА_2 суму
позичених грошей не повернув, у зв'язку
з чим ОСОБА_1 звернувся до суду.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явився, але надав суду заяву про
підтримання заявлених вимог з
клопотанням про розгляд справи за
відсутності сторони в порядку ст.158 ч.2
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився, повідомлявся судом про
розгляд даної цивільної справи,
причини нявки суду не відомі.
Відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.
У зв'язку з неявкою повідомленого
відповідача по даній справі,
врахувавши позицію сторони позивача,
суд зважав можливим розглядати справу
Вивчивши наявні матеріали справи у їх
сукупності, прийнявши до уваги
пояснення сторони позивача, дослідивши
письмові докази, представлені суду,
надавши правовідносинам, що виникли
між сторонами по справі, належну
правову оцінку, суд приходить до
висновку про задоволення заявленого
позову - виходячи з наступного.
Під час розгляду справи судом було
встановлено, що 06 листопада 2010 року між
ОСОБА_1 - з одної сторони, та ОСОБА_2 - з
іншої сторони, був укладений договір
позики, відповідно до умов якого
позикодавець ОСОБА_1 передав
позичальникові ОСОБА_2 грошову суму в
повному обсязі зобов'язався повернути
до 06 листопада 2011 року..
Укладення договору позики було
засвідчено позичальником шляхом
складання розписки від 06 листопада 2010
року та її видачі позикодавцеві.
Проте, як свідчила сторона позивача,
відповідач до теперішнього часу суму
Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. При цьому, зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.
Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Щодо ст. 629
ЦК України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.
Згідно ст. 1046 ч.ч.1,2 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками. Разом з тим, на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.
З урахуванням даних норм закону, а
також на підставі встановлених фактів
по справі, суд прийшов до висновку, що
між сторонами виникли позикові
правовідносини, що підтверджується
Згідно положень ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.
Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.
Згідно ст. 530 ч.ч.1,2 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.
Як встановив суду, відповідач до
теперішнього часу основного
зобов'язання не виконав.
Згідно ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
На підставі викладеного, суд приходить
до обґрунтованого висновку, що
позичальник прострочив виконання
зобов'язання з повернення суми позики.
Відповідно до ст. 1050 ч.1 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
Згідно ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
Як наводить ст. 534 ч.1 ЦК України, у разі
недостатності суми проведеного
платежу для виконання грошового
зобов'язання у повному обсязі ця сума
погашає вимоги кредитора у такій
черговості, якщо інше не встановлено
договором: 1) у першу чергу
відшкодовуються витрати кредитора,
пов'язані з одержанням виконання; 2) у
другу чергу сплачуються проценти і
неустойка; 3) у третю чергу сплачується
Зважаючи на таку регламентацію
виниклих між сторонами по справі
правовідносин, суд погоджується з
позицією позивача, що основна сума
Заявляючи вимоги про стягнення з
боржника основної суми боргу з
урахуванням трьох процентів річних та
інфляційних за весь період
прострочення виконання зобов'язання,
позивач представив суду відповідні
розрахунки, з якими суд погоджується та
вбачає їх обґрунтованими.
У зв'язку з цим загальна сума боргу
гривень - три проценти річних за весь
час прострочення; 481,00 гривень -
інфляційні за весь час прострочення.
Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

У зв'язку із задоволенням позову суд
вважає обґрунтованим стягнути з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 понесені судові
витрати: суму оплаченого судового
збору у розмірі 401,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212,
213, 214, 215, 218, 224, 225, 226 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму боргу з урахуванням інфляційних
та трьох процентів річних за договором
позики від 06 листопада 2010 року - у
загальному розмірі 40160,21 гривень, з
яких: 37000,00 гривень - основна сума боргу;
2679,21 гривень - три проценти річних за
весь час прострочення; 481,00 гривень -
інфляційні за весь час прострочення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму оплаченого судового збору у
розмірі 401,60 гривень.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому ст. 294 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яку може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому ст.
294 ЦПК України. У цьому разі строк на
апеляційне оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили
відповідно до загального порядку,
встановленого ЦПК України.

Головуючий: