АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1528/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 37 Бассак Т. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
Міщенко С. В. РІШЕННЯ
24 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоМіщенка С. В.суддівМагди Л.
Ф. , Сіренка Ю. В. при
секретаріАнкудінові О.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 29 квітня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_8 про визнання спільним майном
подружжя: померлих ОСОБА_9 та ОСОБА_10
квартири АДРЕСА_1, визнання права
власності в порядку спадкування на 3/8
частин квартири та визнання частково
недійсним договору довічного
утримання від 25 грудня 2008 року,
укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_8, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_8 про визнання
права власності в порядку спадкування
на 3/8 частин квартири та визнання
частково недійсним договору довічного
утримання від 25.12.2008 року, укладеного
між ОСОБА_10 та ОСОБА_8.

Свій позов обґрунтовував тим, що згідно
із рішенням міськвиконкому від 10
жовтня 1986 року за ОСОБА_10 була
закріплена двокімнатна кооперативна
квартира АДРЕСА_1 на склад сім'ї з 2
чоловік ( вона та чоловік) .

У відповідності до реєстраційного
посвідчення від 22 липня 1992 року дана
квартира зареєстрована за ОСОБА_10, а
власниками визнані вона та її чоловік
ОСОБА_9.

09 квітня 2004 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10
склали заповіти, які були посвідчені
приватним нотаріусом ОСОБА_11 та
зареєстровані в реєстрі за № 1285, 1299
відповідно, - за якими все майно, що
належатиме їм на день смерті заповіли
позивачу ОСОБА_6.

Після смерті ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_1)
відкрилася спадщина , яка складалась
із 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/2
частини грошових вкладів у ПАТ КБ
«Приватбанк». Інша частина даного
майна належала ОСОБА_10 як дружині
покійного.

ОСОБА_6 прийняв спадщину за заповітом
після покійного ОСОБА_9 шляхом подачі
до Другої Черкаської державної
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини, що підтверджується
довідкою від 20.02.2010 року. ОСОБА_10 також
прийняла спадщину після смерті свого
чоловіка та отримала свідоцтво про
право власності на ? частину спадкового
майна як обов'язкову частку у спадщині ,
а на ? частину майна отримала свідоцтво
як дружина.

При цьому прийнявши спадщину після
смерті ОСОБА_9 , він не став отримувати
свідоцтво про право власності на свою
частку в квартирі за життя його бабусі
ОСОБА_10, оскільки остання все майно
також заповідала на ім'я позивача і мав
намір отримати свідоцтво вже після
смерті останньої на всю квартиру . Але
після смерті ОСОБА_10 (ІНФОРМАЦІЯ_2)
позивачу стало відомо про існування
договору довічного утримання,
укладеного 25 грудня 2008 року між ОСОБА_10
та ОСОБА_8, згідно якого ОСОБА_10
передала у власність останньому всю
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, хоча
мала право розпорядитися лише своєю
часткою, оскільки на 3/8 частини цієї
квартири має право позивач в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_9

Неодноразово збільшуючи та уточнюючи
позовні вимоги під час розгляду справи
представник позивача остаточною
заявою просив суд визнати спільним
майном подружжя (померлих ОСОБА_9 та
ОСОБА_10) кооперативну квартиру АДРЕСА_1
у зв'язку із сплатою останнього внеску
за квартиру в період шлюбу.

Визнати за ОСОБА_6 право власності в
порядку спадкування за заповітом на 3/8
частини квартири (18,97 кв.м.) АДРЕСА_1.

Визнати частково недійсним договір
довічного утримання від 25 грудня 2008
року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 в
частині п. 1 Договору, а саме: передачі у
власність ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_1,
зазначивши про перехід права власності
на 5/8 частки квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 29 квітня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_6 через свого
представника ОСОБА_7 подав апеляційну
скаргу, обґрунтовуючи яку зазначав, що
суд, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог не вірно встановив
обставини справи та неправильно оцінив
докази, що були надані позивачем і не
врахував ту обставину, що спірна
кооперативна квартира АДРЕСА_1 була
придбана ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час
шлюбу та за спільні кошти, а тому
відповідно до ст.60 СК України є об'єктом
спільного майна подружжя ОСОБА_10 на яку
ОСОБА_10 і ОСОБА_9 відповідно до ст.61 СК
України мали рівні права по ? частині за
кожним, незалежно від того на кого з
подружжя було виписане свідоцтво про
право власності. Тому частка у цьому
праві є об'єктом спадкування , а він як
спадкоємець за заповітом, що прийняв
спадщину, має право на визнання за ним
права власності на належну йому частку
успадкованого майна . Оскільки
районний суд, на думку апелянта,
прийшов до помилкового висновку, тому
він просив скасувати рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 29 квітня 2014 року та
ухвалити нове, яким позовні вимоги
ОСОБА_6 задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
сторін, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів судової палати приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Дане судове рішення не відповідає
зазначеним вимогам закону.

Матеріалами справи підтверджується ,
та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_9
та ОСОБА_10 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 1955
року /а.с.84/ по день смерті ОСОБА_9 -
ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с.9/.

Під час перебування в шлюбі на ім'я
ОСОБА_10 , у відповідності до
реєстраційного посвідчення від 22 липня
1992 року , - була зареєстрована
кооперативна квартира АДРЕСА_1 , за яку
від імені останньої, під час
перебування ОСОБА_9 у зареєстрованому
шлюбі, було внесено повну суму пайового
внеску в будівельний кооператив.

Відповідно до ст. 146 ЖК України, п. 43
Примірного статуту
житлово-будівельного кооперативу, норм
чинного на час виникнення спірних
правовідносин КпШС України (ст.ст. 22, 24,
28, 29) , а також роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України в п. 6 а)
постанови "Про практику застосування
судами законодавства про
житлово-будівельні кооперативи" від 18
вересня 1987 року № 9 та п.11 а) постанови
"Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності" від 22 грудня 1995 року № 20 , - у
випадку сплати паю в ЖБК подружжям у
період сумісного проживання за рахунок
спільних коштів , квартира після повної
сплати пайового внеску є їх спільним
майном. При цьому право особи на частку
в такій квартирі не ставиться в
залежність від того на чиє ім'я (обох з
подружжя чи когось одного) було видано
правовстановлюючий документ та
зареєстровано право власності на це
нерухоме майно.

Роздільним майном подружжя відповідно
до ст.24 КпШС України - є майно, яке
належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку успадкування
.Роздільним майном кожного з подружжя є
також речі індивідуального
користування (одяг, взуття тощо), хоча б
вони і були придбані під час шлюбу за
рахунок спільних коштів подружжя, за
винятком коштовностей та предметів
розкоші.

Отже, враховуючи, що сплата паю у ЖБК за
квартиру АДРЕСА_1 була здійснена під
час перебування ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у
зареєстрованому шлюбі і в справі
відсутні докази, що ці кошти були
внесені за особисті ( а не спільні )
кошти ОСОБА_10, - висновок суду першої
інстанції про те, що кооперативна
квартира АДРЕСА_1 була об'єктом
роздільного майна подружжя ОСОБА_10 на
яке мала право власності лише ОСОБА_10 ,
у зв'язку з чим відсутні підстави для
задоволення вимог позивача про
визнання недійсним договору довічного
утримання частково недійсним та
визнання за ним права на частку в даній
квартирі в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_13 - є помилковим .
Оскільки дана квартира є спільним
майном подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яким
кожен з них мав право розпорядитися на
власний розсуд в межах своєї частки -
по ? частині за кожним співвласником (
ст.28 КпШС України, ст.70 СК України). Тому
рішення суду належить скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Відповідно до ст.25 ЦК України здатність
мати цивільні права та обов'язки
(цивільна правоздатність фізичної
особи) виникає у фізичної особи в
момент її народження та припиняється у
момент її смерті.

Тому , враховуючи, що на час звернення
позивача з даним позовом ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 померли - визнати за кожним з
них право на відповідну часку у
вказаній квартирі неможливо, оскільки
зі смертю була припинена їх цивільна
правоздатність , що не позбавляє осіб,
які прийняли спадщину після цих осіб
реалізувати своє право на спадкове
майно на яке за життя мали право
спадкодавці.

ОСОБА_9 на ім'я ОСОБА_6 за життя склав
заповіт від 09 квітня 2004 року,
зареєстрований в реєстрі за № 1285, яким
все майно, яке належало ОСОБА_9 на день
смерті і на яке він за законом мав
право, останній заповів ОСОБА_6 /а.с. 8/, в
тому числі й свою частку у
кооперативній квартирі АДРЕСА_1,
оскільки він мав право на ? частину
даної квартири.

На день смерті ОСОБА_9 цей заповіт ним
змінений чи скасований не був.

Спадкові відносини в Україні
регулюються Цивільним кодексом
України, законами України «Про
нотаріат», «Про міжнародне приватне
право», іншими законами та
підзаконними нормативними актами, як
нормами матеріального та
процесуального права.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним
законодавством, зокрема, Законом
України «Про нотаріат», підзаконними
нормативними актами, визначено
нотаріальний порядок оформлення права
на спадщину, що відповідає
встановленій законодавством
сукупності функцій притаманній
юрисдикційній діяльності судів та
нотаріусів. Це знайшло також
підтвердження у п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику в справах
про спадкування».

Вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України
встановлено, що спадкоємець, який
прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 1299 ЦК України
право власності на нерухоме майно
виникає у спадкоємця з моменту
державної реєстрації цього майна.

При розгляді справ про визнання права
власності на спадкове нерухоме майно у
випадках, якщо спадщина прийнята, проте
спадкоємцем не було одержано свідоцтво
про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України)
або не здійснено державну реєстрацію
права на спадщину (ст. 1299 ЦК України),
слід брати до уваги, що законодавець
розмежовує поняття «виникнення права
на спадщину» та «виникнення права
власності на нерухоме майно, що входить
до складу спадщини», і пов'язує із
виникненням цих майнових прав різні
правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст.
1296 ЦК України відсутність свідоцтва
про право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на
спадщину, яке пов'язується з її
прийняттям, як майнового права
зумовлює входження права на неї до
складу спадщини після смерті
спадкоємця, який не одержав свідоцтва
про право на спадщину та не здійснив
його державної реєстрації.

Після смерті ОСОБА_9 - ОСОБА_6 , шляхом
подачі до Другої Черкаської державної
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини, прийняв спадщину,
що підтверджується довідкою від 20.02.2010
року. Але не отримав свідоцтва про
право власності на належну йому в
порядку спадкування за заповітом
частину квартири .

ОСОБА_10 також прийняла спадщину після
смерті свого чоловіка та отримала
свідоцтво про право власності на ?
частину спадкового майна , як
обов'язкову частку у спадщині , а на ?
частину майна отримала свідоцтво як
дружина.

Таким чином , з урахуванням того, що
ОСОБА_10 ? частина квартири належала як
частка в спільному майні подружжя ,а на
? частину від даної квартири вона
отримала право власності в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_9 - їй
належало на праві власності 5/8 частки
вказаної квартири.

Відповідно, враховуючи, що ОСОБА_6
прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9 , -
його частка у даній квартирі складає 3/8
частини , на яку він , відповідно до норм
ч. 5 ст. 1268 ЦК України, отримав право з
часу відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_9

Відповідно до ст. 744 ЦК України за
договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача
утримуванням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст. 745 ЦК України договір
довічного утримання (догляду), за яким
передається набувачеві у власність
нерухоме майно, підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації.

При цьому ч.2 ст.747 ЦК України
передбачено, що якщо відчужувачем є
один із співвласників майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, договір довічного утримання
(догляду) може бути укладений після
визначення частки цього співвласника у
спільному майні або визначення між
співвласниками порядку користування
цим майном.

Але ОСОБА_10 , в порушення ч.2 ст.747 ЦК
України , без визначення своєї частки
у спільному майні , розпорядилася всією
квартирою , та уклала договір
довічного утримання від 25 грудня 2014
року , яким передала у власність ОСОБА_8
1/1 частку двокімнатної квартири
АДРЕСА_1 /а.с. 17/ , хоча на час укладення
даного договору мала право
розпорядитися 5/8 частини вказаної
квартири, оскільки на 3/8 її частини в
порядку спадкування мав право позивач
ОСОБА_6 , чим допустила порушення права
останнього на його часку в спільному
майні. Про що , як вбачається з
матеріалів справи, останній дізнався
після смерті ОСОБА_10 при зверненні до
нотаріуса по питанню оформлення права
власності в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки
стороною даного договору не був, а
вважав, що є єдиним спадкоємцем за
заповітом, а інших доказів щодо
обізнаності позивача про наявність
цього договору раніше від вказаної
дати сторона відповідача суду не
надала.

За вказаних обставин відповідно до
вимог ст.215 , 217 ЦК України договір
довічного утримання від 25 грудня 2008
року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_8, в
частині передачі у власність ОСОБА_8 3/8
частини квартири АДРЕСА_1 належить
визнати недійсним, оскільки ОСОБА_10
права на цю частину не мала , та уклавши
його , порушила право ОСОБА_6 на 3/8
частини квартири.

А, враховуючи, що ОСОБА_6 набув в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_9 право власності на 3/8 частини
вказаної квартири, яке оспорюється
відповідачем ОСОБА_8 , то належить також
визнати за ОСОБА_6 право власності у
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_9 на 3/8 частини квартири
АДРЕСА_1. Задовольнивши таким чином
вимоги позивача ОСОБА_6 до ОСОБА_8

Відповідно до норм ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. Тому , враховуючи, що
апеляційна скарга в частині вимоги про
скасування рішення суду підлягає до
задоволення ,та , що підлягають до
задоволення вимоги позивача як в
частині визнання частково недійсним
договору довічного утримання, так і в
частині визнання за ним права на 3/8
частини спірної квартири , з ОСОБА_8
належить стягнути на користь ОСОБА_6
863грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 Задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 29 квітня 2014 року -
скасувати , ухвалити нове рішення.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про
визнання спільним майном подружжя:
померлих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 квартири
АДРЕСА_1, визнання права власності в
порядку спадкування на 3/8 частини
квартири та визнання частково
недійсним договору довічного
утримання від 25 грудня 2008 року,
укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 -
задовольнити частково.

Визнати недійсним договір довічного
утримання від 25 грудня 2008 року,
укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_8, в
частині передачі у власність ОСОБА_8 3/8
частини квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_6 право власності у
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_9 на 3/8 частини квартири
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6
863грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом 20-ти днів до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :