РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/20038/13-ц

пр. № 2/759/1308/14

12 серпня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді
Лопатюк Н.Г.,

при секретарі
Фещук Т.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3; третя особа: Головне управління
юстиції у м. Києві про визнання
недійсним договору відчуження та
повернення транспортного засобу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3; третя особа:
ГУЮ у м. Києві про визнання недісйним
договору відчуження та повернення
транспортного засобу.

Свої позовні вимоги мотивував
тим, що 05 вересня 2012 року ОСОБА_2
протиправно заволодів чужим майном, а
саме: автомобілем марки «MERSEDES BENZ S500», 2005
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, який належав на праві приватної
власності йому, ОСОБА_1

Зазначена подія сталася біля
метро «Арсенальна» в м. Києві, де він
тимчасово припаркував свій
транспортний засіб, який, на той час,
згідно кредитного договору №IKARUG.47904.003
від 26 липня 2012 року, знаходився в
заставі банку - ПАТ «Всеукраїнський
банк розвитку».

Вказані протиправні дії ОСОБА_2
фактично унеможливили подальше
виконання кредитного договору, у
зв'язку з чим у нього почали виникати
боргові проблеми.

11 квітня 2013 року ОСОБА_2 та
невстановленими працівникамі міліції,
вищезазначений автомобіль був знятий з
реєстраційного обліку та відчужений
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3

Йому тривалий час не було відомо
про наміри та дії відповідача, оскільки
вважав, що транспортний засіб
знаходиться в його розпорядженні, у
зв'язку з чим намагався повернути
автомобіль шляхом переговорів, а потім
шляхом звернення до правоохоронних
органів, які за заявою відкрили
кримінальне провадження, однак, з
незрозумілих причин досудове слідство
фактично не проводиться.

Зважаючи на вищевикладені
обставини, вважає, що існують підстави
для скасування договору, згідно якого
транспортний засіб було відчужено
після скасування довіреності.

На підставі наведеного, позивач
звернувся до суду з даним позовом та
просить суд ухвалити рішення, яким
визнати недійсною Угоду, згідно якої
було відчужено легковий автомобіль
марки «MERSEDES BENZ S500», 2005 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належав на праві приватної власності
йому, ОСОБА_1 і знаходиться в заставі
банку згідно кредитного договору, а
також витребувати у відповідача ОСОБА_3
вказаний транспортний засіб та
повернути його законному власнику.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2,
ОСОБА_4 заперечував проти задоволення
позовних вимог в повному обсязі, однак
в ході судового розгляду визнав позов в
частині повернення транспортного
засобу позивачу.

Відповідач 2, ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явився, про час та місце
слухання справи неодноразово
повідомлявся належним чином, про що
свідчать чисельні конверти зі
зворотніми повідомленнями, які
повернулись на адресу суду за
закінченням встановленого строку їх
зберігання, причини неявки суду не
повідомив, а тому суд вважає за можливе
провести розгляд справи у відсутності
останнього, оскільки відповідач жодним
чином не був позбавлений можливості
з'явитись до суду для дачі своїх
пояснень (заперечень), або надіслати
письмові пояснення (заперечення) на
адресу суду.

Вислухавши пояснення
представника позивача, представника
відповідача, з'ясувавши фактичні
обставини даної справи, дослідивши
письмові докази у їх сукупності та
співставленні, суд дійшов до висновку
про відсутність законних підстав для
задоволення позовних вимог, зважаючи
на наступне.

Згідно з вимогами статті 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу свої вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
грунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст.57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

В ході судового розгляду
встановлено, що ОСОБА_1 належав на праві
власності легковий автомобіль марки
«MERSEDES BENZ S500», 2005 року випуску, сірого
кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, що
вбачається з копії свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу (а.с.11 -
копія свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу).

Як пояснив в судовому засіданні
представник позивача, вказаний
транспортний засіб згідно кредитного
договору №IKARUG.47904.003 від 26 липня 2012 року,
знаходився в заставі банку - ПАТ
«Всеукраїнський банк розвитку», що
знайшло своє підтвердження в ході
судового розгляду, а саме: копією
вказаного кредитного договору, а також
копією договору застави рухомого майна
№ZXA019500.47904.004 від 26 липня 2012 року (а.с.12-14 -
копія кредитного договору; а.с.18-19 -
копія договору застави).

Як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_1 07.09.2012 року довіреністю
уповноважив ОСОБА_2 управляти, а також
розпоряджатися від його імені (продати,
при умові сплати всіх податків та
платежів, обміняти, здати в оренду)
належний йому на праві власності
транспортний засіб - легковий
автомобіль марки «MERSEDES BENZ S500», 2005 року
випуску, сірого кольору, реєстраційний
номер НОМЕР_2, зареєстрований ВРЕР-6
УДАІ в м. Києві 20.07.2012 року (а.с.39 - копія
довіреності).

Зазначена довіреність була
видана терміном на три роки до 07
вересня 2015 року, з правом передоручення
повноважень третім особам, з правом
використання автомобіля за межами
України, посвідчена приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрована в реєстрі за №1773.

В матеріалах справи міститься
фотокопія розписки, складеної 14.11.2012
року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 взяв
в борг у ОСОБА_2 грошому суму в розмірі 16
200 доларів США, терміном на 1 місяць. В
заставу залишив належний йому
автомобіль марки «MERSEDES BENZ S500», 2005 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 та
зобов'язався повернути кошти в
зазначений термін (а.с.63 - копія
розписки).

Як вбачається з матеріалів
справи, в подальшому, 22.03.2013 року ОСОБА_1
звернувся до приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 з заявою щодо передачі
ОСОБА_2 заяви стосовно того, що він
скасував довіреність, видану ним на
ім'я ОСОБА_2 на розпорядження
вищезазначеним транспортним засобом.
Крім того, просив повернути йому
автомобіль, комплект ключів від
автомобіля та свідоцтво про реєстрацію
ТЗ (а.с.40 - копія заяви, копія
повідомлення).

З витягу про реєстрацію в Єдиному
реєстрі довіреностей від 22.03.2013 року,
копія якого міститься в матеріалах
справи, вбачається, що припинення дії
довіреності зафіксовано належним
чином та здійснено на підставі
вищевказаної заяви ОСОБА_1 (а.с.41 - копія
витягу).

Як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_1 22.03.2013 року звертався на
ім'я начальника Печерського РУГУ МВС
України в м. Києві з заявою, в якій
зазначено, що ОСОБА_2 переслідує
останнього, відібрав у нього
транспортний засіб, у зв'язку з
неповерненням ОСОБА_1 грошових коштів
за договором позики, який останній не
укладав та кошти не отримував, крім
того, відібрав інший автомобіль, який
належить батьку ОСОБА_1 (а.с.23 - копія
заяви).

В подальшому, 25.03.2013 року ОСОБА_1
звертався до начальника Печерського
РУГУ МВС України в м. Києві та надав
письмові пояснення щодо
вищезазначеної заяви, а 25.04.2013 року - до
прокуратури м. Києва з аналогічним
питанням.

Як пояснив представник позивача в
судовому засіданні, ОСОБА_2 протиправно
заволодів автомобілем позивача, який
належав останньому на праві приватної
власності. Вказані протиправні дії
ОСОБА_2 фактично унеможливили подальше
виконання кредитного договору, у
зв'язку з чим у нього почали виникати
боргові проблеми.

Крім того зауважив, що 11 квітня 2013
року саме ОСОБА_2 та невстановленими
працівникамі міліції, вищезазначений
автомобіль позивача був знятий з
реєстраційного обліку та відчужений
ОСОБА_2 на користь громадянина ОСОБА_3

Однак, з матеріалів, надісланих
УДАІ ГУ МВС України в Київській області
на запит суду, вбачається, що підставою
для зняття транспортного засобу -
легкового автомобіля марки «MERSEDES BENZ
S500», 2005 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_2, з реєстраційного обліку,
була заява представника ОСОБА_1 за
довіреністю - ОСОБА_6 від 11.04.2013 року
(а.с.73-76 - матеріали УДАІ; а.с.77 - копія
довіреності).

11.07.2013 року слідчим суддею
Печерського районного суду м. Києва
було відкрито провадження по скарзі
адвоката ОСОБА_7 на бездіяльність
Печерського РУГУ МВС України в м. Києві
та прокуратури Печерського району м.
Києва, яка полягала у невнесенні
відомостей до ЄРДР після отримання
заяви про кримінальне правопорушення,
однак іншої інформації та будь-якого
результату до матеріалів даної справи
не надано.

Отже, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд виходив з
наступного.

Угода - це дії громадян і
організацій, спрямовані на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав або обов'язків.

Угодою є поняття, яке
використовувалось у цивільному
законодавстві України до прийняття у
2003 році Цивільного кодексу України.
Наразі замість терміну «угода»
використовується термін «правочин».

Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договір). Поняття
договору є більш звуженим і входить до
поняття «правочин».

Цивільно-правовою угодою - є,
зокрема, угода між фізичними особами,
направлена на виникнення, зміну або
припинення цивільних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Виходячи зі змісту ч.ч.1,3,4,5 ст.203 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямованим на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.206 ЦК
України, усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недісність.

Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК
України, правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Виходячи зі змісту ст.215 ЦК
України, підставою недісності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недісним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недісйність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підствах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

В судовому засіданні представник
позивача ще раз звернувся до суду з
проханням задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_1 в повному обсязі та визнати
недійсною Угоду, згідно якої було
відчужено легковий автомобіль марки
«MERSEDES BENZ S500», 2005 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належав на праві приватної власності
ОСОБА_1 і знаходиться в заставі банку
згідно кредитного договору, а також
витребувати у відповідача ОСОБА_3
вказаний транспортний засіб та
повернути його законному власнику.

Однак, представником позивача в
ході судового розгляду справи так і не
надано суду чіткої інформації, а також
належних та допустимих доказів
стосовно цієї Угоди, яку останній
просить суд визнати недійсною, а саме:
щодо її назви, дати складання,
інформацію щодо сторін угоди та про що
саме вона була складена, а тому в
матеріалах справи не міститься жодних
доказів того, що взагалі така Угода
існує.

Крім того, в ході розгляду справи
представником позивача не надано суду
доказів стосовно того, що транспортний
засіб позивача знаходиться у
відповідача ОСОБА_3, а тому вимоги в
частині витребування у останнього
вказаного автомобіля та повернення
його позивачу також є необгрунтованими
та взагалі не підтвердженими належними
доказами.

Таким чином, вивчивши матеріали
справи у їх сукупності та
співставленні, з урахуванням пояснень
представників позивача та
відповідача-1, суд дійшов до висновку
про відсутність законних підстав для
задоволення даного позову.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.202, 203,206, 207, 215 ЦК України, ст.ст. 10, 11,
57-60, 208-209, 212-215, 292-294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3; третя особа:
Головне управління юстиції у м. Києві
про визнання недійсним договору
відчуження та повернення
транспортного засобу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Лопатюк
Н.Г.