АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Перепелюк І. Б., Савчук М. В.

секретар Собчук І.Ю.

за участю представників позивачки
ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,
його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу позовом ОСОБА_5, в
інтересах якої діє ОСОБА_1, до ОСОБА_3
про розірвання шлюбу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 16 червня 2014 року та на
ухвалу цього ж суду від 10 лютого 2014
року,

встановила:

У січні 2014 року ОСОБА_1, в інтерсах
ОСОБА_5, опікуном якої вона є,
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3
про розірвання шлюбу.

Зазначала, що рішенням Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 17 грудня
2012 року її матір ОСОБА_5 визнано
недієздатною внаслідок психічного
захворювання.

Посилаючись на те, що внаслідок
поганого відношення відповідача
ОСОБА_3 до його дружини ОСОБА_5, остання
змушена була його залишити, з 1 липня 2012
року подружжя разом не проживає,
поновлення подружніх відносин
неможливе.

Просила шлюб, укладений між ОСОБА_5 та
ОСОБА_3, розірвати.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 10 лютого 2014 року
відкрито провадження у даній справі.

Рішенням цього ж суду від 16 червня 2014
року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3
просить зазначені судові рішення
скасувати, а провадження у справі
закрити.

Посилається на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведення обставин, що мають
значення, які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення та ухвали
суду першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

У справі встановлено, що ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 25 грудня 2003
року.

Від шлюбу дітей не має.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 17 грудня 2012 року
ОСОБА_5 визнано недієздатною внаслідок
психічної хвороби, а рішенням цього ж
суду від 20 листопада 2013 року її доньку
ОСОБА_1 призначено опікуном над
недієздатною матір'ю (а. с. 7-10).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що збереження сім'ї між
позивачкою та відповідачем неможливе,
шлюб носить лише формальний характер,
збереження шлюбу суперечить інтересам
ОСОБА_5

Такий висновок суду по суті є
правильним.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України
суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

У справі встановлено, що з 01 липня 2012
року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не
підтримують подружніх стосунків, не
ведуть спільного господарства,
проживають окремо в різних квартирах.

Причиною їх непроживання стали
конфлікти в сім'ї, а в подальшому
хвороба ОСОБА_5, внаслідок чого за
рішенням суду її визнано недієздатною,
вона потребує постійного догляду та
нагляду, який надає ОСОБА_1 як донька та
опікун.

З часу припинення спільного проживання
відповідач фактично не відвідував
ОСОБА_5, про що він ствердив в судовому
засіданні.

За наведених фактично встановлених
обставин справи, рішення суду першої
інстанції є правильним.

У зв'язку з цим доводи апелянта про
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, недоведення
обставин, що мають значення, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи є необґрунтованими.

Апелянт посилається на недоведеність
наявності конфліктів між ним та
дружиною.

Такі доводи спростовуються змістом
постанови про відмову у порушенні
кримінальної справи від 4 липня 2012 року
(а.с.11).

Апелянт стверджує про вчинення ОСОБА_1
кримінальних правопорушень, однак в
установленому порядку вона не
визнавалася винуватою у скоєнні
відповідних правопорушень.

За відсутності у провадження судів на
розгляді кримінальних справ суд першої
інстанції не мав підстав для зупинення
провадження у даній справі, як про це
стверджує апелянт.

Апелянт також не погоджується з
призначенням ОСОБА_6. опікуном ОСОБА_5.,
посилається на оскарження ним в
касаційному порядку відповідного
судового рішення, однак спір із
згаданих питань вирішено й судові
рішення набрали законної сили.

Апелянт наводить зміст норм
процесуального права, посилається на
їх порушення судом першої інстанції з
питань прийняття позовної заяви,
підготовки справи до розгляду,
непроведення попереднього судового
засідання.

Проте такі доводи не стосуються
вирішення справи по суті.

Зважаючи на норму ч. 5 ст. 110 СК України
та зміст позовної заяви ОСОБА_1 вправі
була пред'явити позов про розірвання
шлюбі в інтересах недієздатної ОСОБА_5

Оскаржувана ухвала про відкриття
провадження у справі постановлена з
додержанням норм процесуального права
й підстав для її скасування також
немає.

На підставі наведеного та керуюсь ст.
ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 16 червня 2014 року та
ухвалу цього ж суду від 10 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
В. В. Яремко

Судді:
І. Б. Перепелюк

М. В. Савчук