Справа 206/1731/14-ц
Провадження 2/206/617/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" липня 2014 р. Самарський районний суд
міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков
А.О.,

при секретарі Віткалов
А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровськ цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Омега Банк»,
треті особи: Самарський відділ
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор плюс»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи», про визнання частково
недійсними договорів факторингу,
визнання незаконними дій з передання
та розголошення персональних даних,
заборону вчиняти подальші дії з
передання персональних даних та
розголошення інформації щодо рахунків,
платежів, сум заборгованості та
банківських операцій позивача,

В С Т А Н О В И В :

03 лютого 2014 року позивач звернувся до
суду із позовною заявою про визнання
частково недійсним договору
факторингу, припинення дій, які
порушують право.

04 лютого 2014 року Ухвалою Самарського
районного суду м. Дніпропетровська
зазначений позов було повернуто.

12 березня 2014 року ухвалою Апеляційного
суду Дніпропетровської області ухвалу
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 04 лютого 2014 року
скасовано, справу направлено до суду
першої інстанції для вирішення питання
щодо відкриття провадження.

26 березня 2014 року по справі
відкрито провадження.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що
відповідач ПАТ «SWEDBANK»,
правонаступником якого є ПАТ «Омега
Банк» порушив її права в частині
розголошення її персональних даних, а
також право на звернення стягнення на
предмет іпотеки не може бути передане
іншій особі, а саме продано або
поступилося, тобто що право вимоги за
іпотечним договором не може бути
предметом поступки за договором
факторингу, також розкриття
банківської таємниці та передання
третім особам інформації, що
стосується її. Про договори факторингу
їй стало відомо з іншої справи. 28
листопада 2012 року ПАТ «SWEDBANK» та ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор плюс»
уклали договір факторингу № 15, згідно
якого банк відступає фактору свої
права вимоги за іпотечним договором.
Після цього у той же день 28.11.2012 року ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор плюс»
уклала договір факторингу з ТОВ
«Кредитні ініціативи». При цьому її не
було повідомлено про відступлення
права вимоги в обох випадках. Кредитний
договір укладався в іноземній валюті -
доларах США. Вона зверталася до банку з
проханням змінити розрахунки між
сторонами договору та перевести
розрахунки у гривню, але це залишилось
без відповіді банку. Отримавши саме
право вимоги за договором факторингу,
фактор був обмежений у можливості
реалізації цього права, оскільки не мав
необхідного обсягу цивільної
дієздатності юридичної особи, а саме не
мав ні генеральної, ні індивідуальної
ліцензії НБУ на право здійснення
валютних операцій, як це передбачено
законодавством, відтак не мав права
приймати від боржника передбачених
кредитним договором коштів у іноземній
валюті, а відповідно укладати щодо неї
договори факторингу. Тому для
можливості стягнення іноземної валюти
з боржника за кредитним договором,
вираженим в іноземній валюті,
факторингові компанії «Вектор плюс» та
«Кредитні ініціативи» мали отримати
генеральну ліцензію НБУ. Але в момент
ініціювання на укладення договору одна
з сторін по договорам, а саме
факторингові компанії достатнім
обсягом цивільної дієздатності не мали
Генеральної ліцензії НБУ на право
здійснення валютних операцій. Також
боржники повинні бути повідомлені про
відступлення права грошової вимоги.
Договір, що був укладений між позивачем
та відповідачем був споживчим
кредитом. Отже такий договір
відповідач та треті особи стосовно
позивача не мали права укладати.
Відповідно до цивільного кодексу
заміна у договірних правовідносинах
повинні здійснюватись за взаємною
згодою сторін. Відповідач в порушення
умов кредитного договору замінив
сторону договору, передав текст
договору, конфіденційну інформацію, що
стосується договору, без попередньої
згоди, шляхом укладення додаткової
угоди, ще і не обумовив про
необхідність письмової згоди позивача
про це в самому договорі факторингу,
чим порушив взяті на себе зобов'язання
визначені в кредитному договорі. Крім
того всі зміні до договору іпотеки мали
б відбутися в нотаріальній формі, тобто
заміна сторони за договором іпотеки
мали статися шляхом підписання
додаткової угоди, яка нотаріально
засвідчується. Право вимоги за
іпотечним договором не може бути
предметом поступки за договором
факторингу.

На підставі викладеного з урахуванням
уточнень позивач просить суд визнати
частково недійсним договір факторингу
№ 15 від 28.11.2012 року укладений між ПАТ
«Сведбанк»та ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор плюс» та ТОВ
«Кредитні ініціативи» - додаток №1 до
договору факторингу від 28.11.2012 року в
частині передачі (відступлення) прав
вимоги за кредитним договором №
0301/0608/71-118 від 13.06.2008 рок. Визнати
частково недійсним договір факторингу
№ 15 від 28.11.2012 року в частині передачі
права на звернення стягнення на
предмет іпотеки, яке не може бути
передане іншій особі. Визнати
незаконними дії ПАТ «Сведбанк»
стосовно передання та розголошення
персональних даних ОСОБА_1 третім
особам. Заборонити ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор плюс» вчиняти
подальші дії стосовно передання
персональних даних ОСОБА_1 та судові
витрати покласти на відповідача (том 1
а.с.2-12, том 2 а.с.33-44).

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити в повному обсязі
посилаючись на обставини, викладені в
позові. Звернув увагу нга той факт, що
ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
плюс» була так званою «прокладкою»,
оскільки від неї в той же день право
вимоги передано ТОВ «Кредитні
ініціативи», і жодна з цих юридичних
осіб не мають права на здійснення
операцій в іноземній валюті та
коотсуватися і розповсюджувати
інформацію, яка становить банківську
таємницю та є персональними даними
стосовно фізичної особи.

В судовому засіданні представник
відповідача ПАТ «Омега Банк»
Ніколайчук О.М. позовні вимоги не
визнала в повному обсязі та надала
письмові заперечення, які обґрунтувала
тим, що вважають позивача не належним в
розумінні ЦПК України, оскільки вона не
є стороною договору факторингу,
боржник не є стороною у вказаному
договорі факторингу. Також вважають, що
дана справа не підсудна Самарському
районному суду м. Дніпропетровська,
оскільки вимоги позивача про визнання
частково недійсним договору
факторингу, укладений між ПАТ
«Сведбанк» та ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор плюс», а тому не може
бути пред'явлений за місцезнаходженням
майна. Крім того, в позовній заяві
позивач просить визнати незаконними
дії ПАТ «Сведбанку» стосовно передання
та розголошення її персональних даних
третім особам просить заборонити TOB
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
та TOB «Кредитні ініціативи» вчиняти
подальші дії стосовно передання її
персональних даних іншим особа та
розголошувати інформацію від ПАТ
«Сведбанку». Але відповідно до ст.287 ЩІК
України заява про розкриття банком
інформації, яка містить банківську
таємницю, щодо юридичної або фізичної
особи у випадках встановлених законом,
подається до суду за місцезнаходженням
банку, що обслуговує таж юридичну або
фізичну особу. Позивач в позовній заяві
міг би вимагати від TOB «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» та TOB «Кредитні
ініціативи» будь-яких дій лише в тому
разі, коли вони 6ули стороною по справі,
а не третьою особою. Зазначає, що
описова частина позову є повною
протилежною позовним вимогам, так як
сам позивач стверджує, що його
кредитний договір було відступлено
спочатку від ПАТ «Сведбанк» до TOB
«Факторингова компанія «Вектор плюс»,
а потім від TOB «Факторингова компанія
«Вектор плюс» до TOB «Кредитні
ініціативи». Отже, зі слів позивача
існує два договори факторингу, сторони
яких - різні, і тут позивач просить
визнати недійсним один договір
факторингу з трьома сторонами, чого в
природі взагалі не існує. Оскільки за
боржником закріплена можливість
здійснювати виконання зобов'язань за
Кредитним договором первісному
кредитору, з подальшим визнанням
такого виконання належним виконанням,
у зв'язку з тим, що ПАТ «Омега Банк» при
цьому виконує роль комерційного
представника Факторингової компанії,
укладення Договору про передачу
активів жодним чином не порушує його
права та охоронювані законом інтереси.
Норми ст.ст. 1077-1086 ЦК України не
передбачають отримання первісним
кредитором письмової згоди боржника на
обробку його персональних даних новим
кредитором при укладенні договору
факторингу.

Таким чином, передача персональних
даних Позивача до TOB «Факторинго
компанія «Вектор Плюс» не є поширенням
персональних даних у розумінні ст. 14
Закону України «Про захист
персональних даних». Також позивачем
не взято до уваги, що відповідно до
пункту 10.5 Кредитного договору Банк має
право повністю або частково перевести
свої права та зобов'язання по цьому
договору, а також по угодам, пов'язаним
із забезпечення повернення кредиту,
третій особі без згоди позичальника,
при цьому законодавством не
передбачено укладання будь-яких
додаткових угод між позичальником та
новим кредитором (третьою особою) після
такого переведення ні за кредитним
договором, ні в тому числі і по
забезпечувальній угоді. Договір
факторингу був укладений відповідно до
норм чинного законодавства, відомості
про відступлення прав за іпотечним
договором зареєстровані у
встановленою законодавством порядку.

Відповідно до додатку до Свідоцтва про
реєстрацію фінансової установи № 357
серія ФК від 16.11.2012 року, який є
невід'ємною частиною Свідоцтва про
реєстрацію фінансової установи
визначено види фінансових послуг, які
має право здійснювати фінансова
компанія без отримання ліцензій та/або
дозволів відповідно до законодавства,
зокрема: факторинг. Окрім того,
ліцензія НБУ необхідна при укладенні
кредитного договору, а не договору
факторингу, який оскаржується
позивачем. Таким чином, відсутність
згоди боржника - не порушує умови
дійсності договору факторингу і не є
підставою недійсності зазначеного
правочину, вимоги позивача не
ґрунтуються на чинному законодавстві,
а тому задоволенню не підлягають (том 2
а.с.1-4, 92-96).

Представник третьої особи ТОВ
«Кредитні ініціативи» Черкавський Ю.С.
в судовому засіданні позовні вимоги не
визнав в повному обсязі та надав
письмові заперечення, які обґрунтував
тим, що відповідно до п. 10.5 кредитного
договору Банк має право повністю або
частково перевести свої права та
зобов'язання по цьому договору, а також
по угодам, пов'язаними із забезпеченням
повернення кредиту, третій особі без
згоди позичальника. А тому, жодної
згоди від позивача при укладанні
договору факторингу не потрібно. Ні,
про які додаткові угоди чи будь-які
інші угоди законодавство України не
містить жодної норми, а тому
обґрунтування позивача не мають
ніякого відношення до діючих норм. Щодо
надання ліцензії (дозволу) НБУ для
проведення операцій щодо видачі та
отримання оплати кредиту в доларах США
від фізичних осіб- громадян України, то
відповідно до ст. 5 Закону Верховної
Ради України "Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг" фінансові установи
мають право надавати послуги з
факторингу з урахуванням вимог
Цивільного кодексу України та цього
Закону. Фінансова установа, що надає
послуги з факторингу, може надавати
послуги з пов'язаного з цим ведення
обліку грошових вимог, надання поруки
за виконання боржником свого обов'язку
за грошовими вимогами постачальників
товарів (послуг) та пред'явлення до
сплати грошових вимог від імені
постачальників товарів (послуг) або від
свого імені, а також інші послуги,
спрямовані на одержання коштів від
боржника. Жодним нормативним актом
України не передбачено обмежень щодо
валюти грошової вимоги, яка підлягає
виконанню на підставі договору
факторингу. Окрім того, ліцензія НБУ
необхідна при укладенні кредитного
договору, а не договору факторингу,
який оскаржується позивачем. Згідно із
свідоцтвом серії ФК №214 від 18.09.2008 р.,
виданим Державною комісією з
регулювання ринків фінансових послуг
України, TOB «Кредитні ініціативи» є
фінансовою установою. Окрім того,
відповідно до свідоцтва про реєстрацію
фінансової установи та додатка до
свідоцтва TOB «Кредитні ініціативи» має
право здійснювати без отримання
ліцензій та/або дозволів відповідно до
законодавства: фінансовий лізинг;
надання фінансових кредитів за рахунок
власних коштів; - надання
поручительств; надання гарантій;
факторинг. Окрім того, рахунки TOB
«Кредитні ініціативи» відкритті в ПАТ
«Альфа-Банк», у даної банківської
установи є всі необхідні ліцензії на
прийняття коштів у валюті через касу
Банку.

Також відповідно до свідоцтва серії ФК
№ 357 та додаток до свідоцтва виданого TOB
«Факторингова компанія «Вектор плюс»»
має право здійснювати без отримання
ліцензій та/або дозволів відповідно до
законодавства: - надання фінансових
кредитів за рахунок власних коштів;
факторинг. Правочин про відступлення
прав за іпотечним договором
підлягає нотаріальному освідченню.
Відомості про таке відступлення
підлягають державній реєстрації у
встановленому законодавством порядку.
Оскільки є витяг про реєстрацію у
Державному реєстрі іпотек (реєстрація
змін) відповідно до якого на даний час
іпотекодержателем квартири, що
належить ОСОБА_1 є TOB «Кредитні
ініціативи». Фактично даним витягом та
реєстрацією в Державному реєстрі
іпотек відомостей доведено факт того,
що на разі TOB «Кредитні ініціативи» є
іпотекодержателем квартири, що
належить ОСОБА_1 Окрім того, права
вимоги за іпотечними договорами
передавалося на підставі Договору про
відступлення прав за іпотечними
договорами від 28.11.2012, укладеного між
ПАТ «Сведбанк» та TOB «Факторингова
компанія «Вектор плюс»» та договору
про передачу прав за іпотечним
договором від 28.11.2012, укладеного між TOB
«Факторингова компанія «Вектор плюс»
та TOB «Кредитні ініціативи». У зв'язку з
цим, жодних підстав для визнання
недійсними договорів факторингу немає.
Щодо розкриття інформації в разі
заміни кредитора у зобов'язанні
первісний кредитор повністю або у
визначеній частині відбуває із
зобов'язання, а його місце заміняє
новий кредитор. При цьому обсяг прав та
обов'язків його сторін залишається
незмінним. Тобто новий кредитор
отримує право вимагати виплати. Саме по
собі право вимоги до позивача за
кредитним договором, яке було
відступлено банком на підставі
договору факторингу, не є банківською
таємницею, у відповідності до вимог ст.
60 Закону України «Про банки та
банківську діяльність» (том 1 а.с.70-72,
186-189, том 2 а.с.79-83).

Третя особа ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс» в судове засідання не
з'явилися, про дату і час розгляду даної
справи повідомлялися належним чином,
про причини неявки суд не повідомили,
заяв про розгляд справи за її
відсутності до суду не направляли. На
ухвалу суду про витребування доказів
жодних відповідей не надали.

Вислухавши доводи та пояснення
учасників судового процесу, вивчивши
та дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 листопада 2012
року між ПАТ «Сведбанк» та TOB
«Факторингова компанія «Вектор плюс»
укладено договір факторингу № 15, з яким
ПАТ «Сведбанк» зобов'язалося передати
грошові кошти в розпорядження TOB
«Факторингова компанія «Вектор плюс»,
який в свою чергу відступив право
грошової вимоги, строк виконаних
зобов'язань за якою настав або виникне
до третіх осіб - боржників, включаючи
суму основного зобов'язання, процентів,
комісії та інших платежів (том 1 а.с.128-154,
том 2 а.с.56-70).

28 листопада 2012 року було укладено між
ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи»
договір факторингу (том 1 а.с.155-172).

Згідно витягу з додатку до договору
факторингу від 28 листопада 2012 року,
кредитний договір № 0301/0608/71-118
укладений 13.06.2008 року перейшов на право
вимоги за цим договором до ТОВ
«Кредитні Ініціативи». Таким чином,
відбулася заміна кредитора у
зобов'язанні (том 2 а.с.55).

Пунктом 2.6 договору факторингу
передбачено, що крім випадків,
передбачених у п. 2.6.5 наступне
відступлення фактором прав вимоги
заборгованості до боржників будь-яким
третім особам допускається виключно за
умови отримання фактором від банку
попереднього письмового дозволу
Спостережної Ради Банку.

Згідно із п. 2.6.5 письмовий дозвіл від
банку не потрібен, якщо особа, яка має
намір придбати у фактора право вимоги
заборгованостей від боржника є
банківською або фінансовою установою
(у тому числі факторинговою компанією),
яка пов'язана відносинами контролю із
банківською установою. Відносинами
контролю, згаданими вище, відповідно до
цього Договору вважається повне пряме
або непряме володіння банківською або
фінансовою установою не менше, ніж на 50
% особою, що має намір придбати права
вимоги заборгованості від боржників.

У відповідності до п.3.8 договору
Факторингу «Сторони встановили, що
протягом дванадцяти місяців з
Розрахункової даті Банк обов'язується
перерахувати на користь Фактора суми
грошових коштів, які надходитимуть в
рахунок погашення заборгованість
Боржників за кредитними договорам,
Право вимоги по яким передається
фактору за цим договором, на поточний
рахунок Фактора».

Оскільки за боржником закріплена
можливість здійснювати виконання
зобов'язань по Кредитним договором
первісному кредитору, з подальшим
визнанням такого виконання належним
виконанням, у зв'язку з тим, що ПАТ
«Омега Банк» при цьому виконує роль
комерційного представника
Факторингової компанії, укладення
Договору про передачу активів жодним
чином не порушує його права та
охоронювані законом інтереси.

Згідно статуту ПАТ «Омега Банк»
рішенням загальних зборів акціонерів
від 29 квітня 2013 року ПАТ «Сведбанк»
змінив своє найменування на ПАТ «Омега
Банк», яке виступає правонаступником
по всіх правах та зобов'язаннях ПАТ
«Сведбанк» (том 1 а.с.113-114).

У відповідності до банківської
ліцензії № 38 від 07 жовтня 2011 року ПАТ
«Сведбанк» має право надання
банківських послуг, (які є валютними
операціями, надаються на підставі
генеральної ліцензії НБУ на здійснення
валютних операцій) визначених ч.3 ст.47
ЗУ «Про банки і банківську діяльність»
(том 2 а.с.31).

Відповідно до ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказується
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25
вересня 2013 року апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
21 травня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ПАТ «Сведбанк» про визнання
недійсним та припинення зобов'язань за
договором відхилено, рішення залишено
без змін, ухвалою встановлено факт
того, що до TOB «Кредитні ініціативи»
перейшло право вимоги по ОСОБА_2 і що
таким чином відбулася заміна кредитора
у зобов'язанні (том 1 а.с.125-127).

Згідно Свідоцтва серії ФК № 357 та
додатка до свідоцтва, виданого TOB
«Факторингова компанія «Вектор плюс»
останнє має право здійснювати без
отримання ліцензій та/або дозволів
відповідно до законодавства: - надання
фінансових кредитів за рахунок власних
коштів; - факторинг (том 2 а.с.9-10).

28.11.2012 року було укладено договір про
відступлення права за іпотечними
договорами укладеним між ПАТ
«Сведбанк» та ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор плюс», посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
та договір про передачу прав за
іпотечним договором укладеного 28.11.2012
року між ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні
ініціативи», посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 (том 2
а.с.85-89).

Згідно витягу про реєстрацію у
Державному реєстрі іпотек (реєстрація
змін) на даний час іпотекодержателем
квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 є
TOB «Кредитні ініціативи». Фактично
даним витягом та реєстрацією в
Державному реєстрі іпотек відомостей
доведено факт того, що на разі TOB
«Кредитні ініціативи» є
іпотекодержателем квартири, що
належить ОСОБА_1 (том 2 а.с.90-91).

Відповідно до довідки від 02.07.2014р. вих.
№ 861/02-047 ПАТ «Омега Банк»
заборгованість ОСОБА_1 за кредитним
договором становила: прострочена
заборгованість - 59275 дол. США,
прострочена заборгованість по
відсотках до подання вимоги до суду -
10889,43 дол. США, прострочена
заборгованість по відсотках після
подання вимоги до суду - 12575,97 дол. США,
пеня - 24384,387 дол. США. Банком передані
новому кредитору всі документи
кредитної справи (том 2 а.с.104).

На виконання ухвали суду про
витребування доказів ТОВ «Кредитні
ініціативи» надано кредитний договір,
договір іпотеки та розрахунок
заборгованості. 13 червня 2008 року між
ВАТ «Сведбанк» та позивачем був
укладений договір кредиту № 0301/0608/71-118,
відповідно до якого, банк надав їй
кредит в розмірі 63000 доларів США на
придбання квартири. Позивач
зобов'язалась належним чином
використати та повернути отриманий
кредит в строк до 12 червня 2038 року, а
також сплатити відповідну плату за
користування кредитом. Того ж дня 13
червня 2008 року з метою забезпечення по
кредитному договору між відповідачем
та позивачем був укладений договір
іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №
2339, за яким предметом іпотеки є
квартира АДРЕСА_1 (том 2 а.с.108-124).

З розрахунку заборгованості станом на
26.06.2014 року у ОСОБА_1 існує
заборгованість за кредитом 59275,00 дол.
США, за відсотками 34731,71 дол. США, по
комісії 0,00 дол. США, по штрафам 0,00 дол.
США, по пені 44765,75дол. США (том 2 а.с.106-107).

Відповідно до пункту 10.5 Кредитного
договору Банк має право повністю або
частково перевести свої права та
зобов'язання по цьому договору, а також
по угодам, пов'язаним із забезпечення
повернення кредиту, третій особі без
згоди Позичальника, при цьому
законодавством і передбачено
укладання будь яких додаткових угод
між Позичальником та нови Кредитором
(третьою особою) після такого
переведення ні за кредитним договором,
ні тому числі і по забезпечувальній
угоді.

До того ж, згідно пункту 10.1. Кредитного
договору укладаючи цей договір,
Позичальник усвідомлює та підтверджує,
що умови договору для нього зрозумілі,
відповідають його інтересам, є
розумними та справедливими.

Вказані вище спірні правовідносини
регулюються Цивільним кодексом
України.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 7, 8 постанові Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009 № 9, правочин може бути визнано
недійсним лише з підстав, визначених
законом.

За правилами ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника процесу має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчинюється батьками не
може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Частинами 1 та 3 статті 215 ЦК України
передбачено, що підставою для
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6
ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Статтею 512 ЦК України передбачено, що
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредитору (ч. 1
ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язані в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо
інше не встановлено договором або
законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Стаття 629 визначає, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

У відповідності з нормою ч.1 ст.1077 ЦК
України за договором факторингу одна
сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату, а клієнт відступає
або зобов'язується відступити
факторові своє право грошової вимоги
до третьої особи (боржника).

Неповідомлення позивача про
відступлення права вимоги за даним
кредитним договором, також не є
підставою для визнання оспорюваного
договору недійсним.

Згідно ч.1 ст. 516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язані здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом. В
частині 2 зазначено, якщо боржник не був
письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням. З наведеного
вбачається що неповідомлення боржника
про заміну кредитора не є підставою для
визнання договору недійсним. Також
слід зазначити, що боржник не є
стороною договору факторингу, а є
учасником (стороною) в зобов'язанні, що
виникло з первісного кредитного
договору. Діючим законодавством
України не передбачено обов'язку
кредитора або особи, якій
відступається право вимоги, отримувати
згоду боржника на укладення такого
договору.

Відповідно до ст. 1080 ЦК України
договір факторингу є дійсним незалежно
від наявності домовленості між
клієнтом та боржником про заборону
відступлення права грошової вимоги або
його обмеження. Таким чином, отримання
первісним кредитором згоди боржника на
укладення договору факторингу,
передачу документів, які підтверджують
дійсність, виникнення і наявність прав
грошової вимоги, нормами ст. ст. 516-517,
1077-1086 ЦК України не передбачено.

Відповідно до роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
особами, які беруть участь у справі про
визнання правочину недійсним, є
насамперед сторони правочину.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» для
визнання правочину фіктивним
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочину. Саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин.

Будь-якого порушення або не додержання
вимог закону при укладені сторонами
оскаржуваного договору під час
розгляду даної цивільної справи судом
не встановлено.

Позивач не є стороною оскаржуваного
правочину.

Відповідно до ст.ст. 1077-1086 ЦК України не
передбачено отримання первісним
кредитором письмової згоди боржника на
обробку його персональних даних новим
кредитором при укладенні договору
факторингу, тобто передача
персональних даних позивача до TOB
«Факторинго компанія «Вектор Плюс» і
ТОВ «Кредитні ініціативи» не є
поширенням персональних даних у
розумінні ст. 14 Закону України «Про
захист персональних даних». Крім того
дані про боржника у зобов'язанні є
невід'ємною частиною правовідносин при
передачі права вимоги, без чого
неможлива реалізація своїх прав новим
кредитором.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Судом роз'яснювались учасникам процесу
положення ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України
та наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій, а також те, що суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь справі, при цьому суд
приймає до розгляду тільки ті докази,
які мають значення по справі.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Перевіривши та з'ясувавши всі
необхідні обставини справи та оцінюючи
усі наявні докази по справі, досліджені
в судовому засіданні в їх сукупності,
приймаючи до уваги вищевикладене, суд
вважає, що позивачем не зазначено
законних підстав та не доведено
обставини на обґрунтування своїх
позовних вимог щодо недійсності
правочину.

Посилання сторони позивача
на відсутність у відповідача ліцензії
на здійснення операцій з валютними
цінностями є необґрунтованими, з
огляду на ті обставини, що така
ліцензія необхідна при укладенні
кредитного валютного договору, а не
договору факторингу, який оскаржується
позивачем.

Крім того позивач не оспорює
нотаріально посвідчений договір
відступлення права вимоги за іпотечним
договором, а за договором факторингу
було передано лише право грошової
вимоги.

Решта посилань наведених
позивачем як підстава недійсності
правочину є надуманими і такими, що не
ґрунтуються на законі.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи в сукупності всі докази, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість заявлених позовних
вимог. Так, при розгляді даної справи по
суті суду не було надано доказів
недійсності оскаржуваного правочину
та його невідповідності чинному
законодавству України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
оскільки в задоволенні позовних вимог
судом має бути відмовлено, судові
витрати, понесені позивачем не
відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-64, 88, 208, 209,
212-215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков