Справа № 712/9356/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2014 року Соснівський районний
суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді -
Мельник І.О.

при секретарі -
Аліценко О.О.

з участю адвоката -
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи без самостійних
вимог: реєстраційна служба Черкаського
міського управління юстиції
Черкаської області, комунальне
підприємство «Черкаське обласне
об'єднане бюро технічної
інвентаризації», ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу,
про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3, треті особи без
самостійних вимог: реєстраційна служба
Черкаського міського управління
юстиції Черкаської області, комунальне
підприємство «Черкаське обласне
об'єднане бюро технічної
інвентаризації», ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу,
про визнання права власності. В
обґрунтування своїх вимог вказував, що
згідно з свідоцтвом про право
власності САВ № 882921 від 24.04.2008р. та
свідоцтвом про право на спадщину за
законом № 4-263 від 04.02.2009р. йому належить
на праві спільної часткової власності
житловий будинок в розмірі 18/50
ідеальної частки, розташований за
адресою АДРЕСА_1, загальною площею 58,8
кв.м. Іншим співвласником 17/50 ідеальної
частки житлового будинку АДРЕСА_2 є
ОСОБА_4, якій згідно з свідоцтвом про
право власності б/н від 24.11.1997 р. та
свідоцтвом про право на спадщину за
законом № 1-842 від 23.04.2010 року.
Відповідачці ОСОБА_3 належить 3/10
ідеальної частки зазначеного будинку
(квартира № 3) на підставі договору
купівлі-продажу від 14.11.2001 р., який
позивач вважає недійсним, оскільки в
ньому не вірно зазначено ідеальну
частку останньої, замість 11/50 в
оспорюваному правочині вказано 3/10
частин будинковолодіння і, тому
порушується право власності позивача
на його фактичну частку в розмірі 11/25,
що в подальшому призведе до порушення
його права власності на земельну
ділянку. Вважаючи, дії відповідачки
такими, що обмежують позивача в
розпорядженні своїм майном, ОСОБА_2
змушений звернутися до суду з даним
позовом. Просить визнати недійсним
договір купівлі-продажу частини
житлового будинку від 14.11.2001 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 21902;
визнати право власності ОСОБА_3 на
частину житлового будинку в розмірі 11/50
ідеальної частки в спільній частковій
власності на житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_3 в м.
Черкаси; визнати за ОСОБА_2 право
власності на 2/25 ідеальних частин
житлового будинку за адресою АДРЕСА_1
та стягнути на його користь судові
витрати.

В судовому засіданні позивач та його
представники - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позов
підтримали, просили його задовольнити
та визнати договір купівлі-продажу
недійсним, пояснюючи суду той факт, що
Соснівським районним судом м. Черкаси
від 02.12.2013р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
комунального підприємства «Черкаське
обласне об'єднане бюро технічної
інвентаризації», треті особи -ОСОБА_4,
реєстраційна служба Черкаського
міського управління юстиції в
Черкаській області про встановлення
реальних часток жилого будинку, який
знаходиться в спільній частковій
власності на підставі висновку № 32се-12
судової будівельно-технічної
експертизи, складеної 27.01.2013р.,
встановлено фактичну обставину того,
що ОСОБА_3 має фактичний розмір частини
будинковолодіння станом на 14.11.2001р.,
який складає 11/50 ідеальної частки;
фактичний розмір частини
будинковолодіння, що належить ОСОБА_4
станом на 14.11.2001р., складає 17/50 ідеальної
частки; позивач повинен мати 11/25
ідеальної частини будинковолодіння
станом 14.11.2001р. Першому власнику,
ОСОБА_7, при приватизації частини
будинковолодіння, набувачі якої стала
відповідачка, спеціалістами БТІ було
проведено розрахунок частки майна,
що приватизувалося за заявою ОСОБА_7
При даному розрахунку прибудова літ. а
прим.1 була включена стовідсотково в
майно ОСОБА_7, хоча фактично нею
користувалося два співвласники: ОСОБА_7
- 60%, та ОСОБА_4 - 40%. Згодом, при
приватизації ОСОБА_4 своєї частки
житлового приміщення в 1997р. помилка
була виявлена та в розрахунку
виправлена, але документи на право
власності не мінялись, тож частка
ОСОБА_7 залишилась розмірі 3/10. Позивач
наголошував, що має намір
приватизувати земельну ділянку, на
якій розташована будівля та споруди,
відповідно до розміру ідеальних часток
будинковолодіння, проте через помилку
у визначенні розміру частки ОСОБА_3, він
не може розпоряджатися частиною свого
майна в розмірі 4/50 ідеальної частки.

Відповідачка та її адвокат - ОСОБА_1 в
судовому засіданні позов не визнали,
позивачка пояснила, що не згодна щодо
зміни часток, оскільки її реальна
частка менше частки, вказаної у
правовстановлюючому документі -
договорі купівлі-продажу від 14.11.2001 р.,
який вчинений з додержанням сторонами
вимог закону. Крім того, адвокат суду
пояснив, що позивачем не вірно
застосовані норми ЦК України, який
набрав чинності з 01.01.2004 року, до
правовідносин, які виникли у період з
1993 року по 2001 рік.

Представник третьої особи КП
«Черкаське обласне об'єднане бюро
технічної інвентаризації» - Бузько І.П.
в судовому засіданні суду пояснила, що
у 1993 році при розрахунку часток при
приватизації попереднього власника
ОСОБА_7, спеціалістами , БТІ було
проведено розрахунок частки майна, що
приватизувалась ОСОБА_7 При даному
розрахунку прибудова літ а1 була
включена 100%, хоча фактично нею
користувалися два співвласники: ОСОБА_7
- 60% та ОСОБА_4 - 40%. Згодом, при
приватизації ОСОБА_4 в 1997 році помилка
була виявлена та в розрахунку
виправлена, але документи на право
власності не мінялись, тож частка
залишилась 3/10. Після зміни кількості
власників, у 2001 році на підставі
договору купівлі-продажу придбала
ОСОБА_3 У 1997 році 17/50 частин цього
будинку приватизувала ОСОБА_4 Позивач
ОСОБА_2 та його мати приватизували 36/100
або 18/50 частин будинку 24.04.2008 року. З 2009
року позивач є одноособовим власником
вказаної частини будинку.

Представник третьої особи
реєстраційна служба Черкаського
міського управління юстиції
Черкаської області в судове засідання
не з»явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлялися належним чином,
причини неявки суду не відомі.

Треті особи ОСОБА_4, реєстраційна
служба Черкаського міського
управління юстиції Черкаської області
в судове засідання не з»явилася, про
час і місце розгляду справи
повідомлялася належним чином, причини
неявки суду не відомі.

Заслухавши думку сторін, їх
представників, вивчивши матеріали
справи, дослідивши матеріали
інвентаризаційної справи на будинок
АДРЕСА_1 в м. Черкаси, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2
на підставі спільної часткової
власності належить 18/50 ідеальної
частки домоволодіння по АДРЕСА_1
відповідно до свідоцтва про право
власності САВ № 882921 від 24.04.2008 року та
свідоцтва про право на спадщину за
законом № 4/263 від 04.02.2009 року.

Іншими співвласниками домоволодіння є
відповідачка ОСОБА_3, якій належить 3/10
ідеальної частки домоволодіння по
АДРЕСА_1 відповідно до договору
купівлі-продажу частини житлового
будинку від 14.11.2001 року, та третя особа
ОСОБА_4, яка є співвласницею 17/50
ідеальної частки домоволодіння по
АДРЕСА_1 згідно з свідоцтвом про право
власності б/н від 24.11.1997 р. та свідоцтвом
про право на спадщину за законом № 1-842
від 23.04.2010 року.

Зміна прізвища відповідачки з
«Тараненко» на «Косенкову» відбулося
внаслідок укладення шлюбу 02.03.2006 року у
відділі реєстрації актів цивільного
стану по м. Черкаси Черкаського
міського управління юстиції
Черкаської області, актовий запис № 233.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 02.12.2013 року позов ОСОБА_2,
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, КП ЧООБТІ про
встановлення реальних часток жилого
будинку, який знаходиться в спільній
частковій власності, фактичного
перерахунку цих часток та внесення
змін до правовстановлюючих документів
задоволено частково та встановлено
фактичний розмір часток
будинковолодіння у спільній власності,
що знаходиться за адресою: м. Черкаси,
АДРЕСА_1 станом на 14.11.2001 р. за
співвласниками: ОСОБА_3 - 22% = 11/50, ОСОБА_4 -
34% = 17/50, ОСОБА_2 - 44% = 11/25. Рішенням
апеляційного суду Черкаської області
від 27.03.2014 року скасовано рішення від
02.12.2013 року, в задоволенні позову
ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_3, КП ЧООБТІ про
встановлення реальних часток жилого
будинку, який знаходиться в спільній
частковій власності, фактичного
перерахунку цих часток та внесення
змін до правовстановлюючих документів
відмовлено. Зокрема, судом встановлено,
що станом на час приватизації 1/3
частини будинку ОСОБА_7 у 1993 році,
ОСОБА_2 не був співвласником будинку і
його права та інтереси не зачіпалися
вказаним актом приватизації та
визначенням частки будинку, що
підлягала приватизації.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Твердження представників позивача про
те, що договір купівлі-продажу частини
житлового будинку від 14.11.2001 року,
відповідно до якого відповідачка має у
власності житлове приміщення в розмірі
3/10 ідеальної частки в спільній
частковій власності на житловий
будинок по АДРЕСА_1 в м. Черкаси,
загальною площею 28,8 кв.м., є оспорюваним
првочином, який має важливий дефект у
своєму складі - розмір ідеальної частки
нерухомого майна, і єдиним способом є
визнання такого правочину недійсним,
суд оцінює критично, виходячи з
наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму
Верховного суду №9 від 06.11.2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» правочин може бути
визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Враховуючи, що ст. 9 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України не
передбачено застосування правил
нового ЦК до питань, пов»язаних з
недійсністю договорів, тобто за
підставами, порядком та правовими
наслідками визнання договорів
недійсними, тому вирішення цих питань
(підстав, порядку і правових наслідків
визнання договорів недійсними) мають
застосовуватися правила кодексу, який
діяв на момент укладення такого
договору.

Так, згідно з ст.224 ЦК Української РСР (в
редакції 1963 р.) за договором купівлі -
продажу продавець зобов»язується
передати майно у власність покупцеві, а
покупець зобов»язується прийняти
майно і сплати за нього певну грошову
суму.

Досліджений в судовому засіданні зміст
договору купівлі продажу частини
житлового будинку, що посвідчений
14.11.2001 р. приватним нотаріусом
Черкаського міськрайонного
нотаріального округу ОСОБА_10, та
зареєстрований в реєстрі за № 21901,
свідчить про те, що сторони за угодою
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, за яким продавець ОСОБА_11
передав покупцеві ОСОБА_3 у власність
3/10 частини житлового будинку з
відповідною частиною надвірних споруд,
що знаходиться в м. Черкаси, АДРЕСА_1 і
розташований на земельній ділянці
площею 590 кв.м., а остання прийняла їх та
сплатила продавцю визначену договором
грошову суму. При цьому, вказаний
договір має чітко виражену мету, зміст
якої полягає у відчуженні майна від
однієї сторони та передання його у
власність іншій стороні.

Таким чином правовідносини, що
склалися між сторонами регулюються
нормами ЦК України (в редакції закону
1963 року), а також Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 28.04.1978 року
№4 «Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними».

Одночасно, суд вважає за необхідним
зазначити, що позивач помилково у своїй
позовній заяві посилається на норми ЦК
України (в редакції закону 2004 року)

Зібраними по справі доказами
встановлено, що спірний договір
купівлі-продажу укладено та виконано
14.11.2001 року відповідно до положень
чинного на той момент Цивільного
кодексу УРСР редакції 1963 року, яким
регулюються спірні правовідносини.
Таким чином в ході розгляду справи
встановлено, що права позивача ніяким
чином не порушено. Даний факт, як
зазначалося вище, встановлено рішенням
апеляційного суду Черкаської області
від 27.03.2014 року скасовано рішення від
02.12.2013 року

Підстави визнання договорів
недійсними визначенні Главою 3 ЦК
Української РСР 1963 р., зокрема ст. ст.
45-47, 49-58 ЦК України і такі підстави
повинні мати місце саме на час
укладення спірного договору.

Так, за правилами ст.48 ЦК України (в
редакції 1963 р.) угода визнається
недійсною при невідповідності її не
тільки вимогам законові, а й іншим
актам, виданим органами державної
влади і управління в межах наданої їм
компетенції.

Враховуючи викладене, аналізуючи
докази в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу, про визнання права
власності є необґрунтованими, тому
задоволенню не підлягають. В
обґрунтування позовних вимог, позивач
в порушення вимог ст.48 ЦК України (в
редакції 1963 р.) не зазначив норму
матеріального права чи нормативний
акт, вимогам якого угода не відповідає.

Керуючись ст.ст.5, 10, 11, 57-60, 212-215, 218 ЦПК
України, ст. ст. 16, 215, 386, 392 ЦК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи без
самостійних вимог: реєстраційна служба
Черкаського міського управління
юстиції Черкаської області, комунальне
підприємство «Черкаське обласне
об'єднане бюро технічної
інвентаризації», ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу,
про визнання права власності.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Головуючий: