Справа № 211/5489/14-ц
Провадження № 2/211/2199/14
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

26 серпня 2014 року суддя
Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області, розглянувши матеріали
позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства «
Банк Перший» про розірвання договору
банківського вкладу та стягнення
коштів , -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовом до Публічного акціонерного
товариства «Банк Перший» про
розірвання договору банківського
вкладу та стягнення коштів, мотивуючи
позов тим, що з банком був укладений
договір банківського вкладу 27 01 2014
року ( дата повернення вкладу 28 04 2014 ).
Кошти не повернули. Натомість
запропонували відкрити новий договір
банківського вкладу на 7 днів з 28 04 2014
року по 05 05 2014 року. Однак і після цього
кошти не були повернуті. При цьому
позивач покладається на Закон України
"Про захист прав споживачів" і
звертається до суду з позовом за своїм
місцем мешкання.

Розглянувши надані матеріали, суд
вважає за необхідне відмовити у
прийнятті позовної заяви та повернути
її позивачу з наступних підстав.

Після укладення договору між
банком та позичальником виникли
зобов'язальні відносини, які
регулюються нормами зобов'язального
права та положеннями укладених
договорів банківського вкладу.

Посилання позивача у позовній
заяві на те, що правовідносини між
сторонами виникли на підставі Закону
України «Про захист прав споживачів» є
безпідставними. Дані правовідносини,
які випливають з договору банківського
вкладу, не є предметом регулювання
Закону України «Про захист прав
споживачів», а врегульовані § 3
«Банківський вклад» глави 71
Цивільного кодексу України та
Законом України «Про банки та
банківську діяльність». Зокрема ст. 1058
ЦК України визначено, що за договором
банківського вкладу (депозиту) одна
сторона (банк), що прийняла від другої
сторони (вкладника) грошову суму
(вклад), що надійшла, зобов'язується
виплачувати вкладникові таку суму та
проценти на неї на умовах та в порядку,
встановлених договором.

Тобто, банківський вклад не є ані
роботою (діяльністю виконавця,
результатом якої є виготовлення товару
або зміна його властивостей за
індивідуальним замовленням споживача
для задоволення його особистих потреб),
ані продажем товару (продукції) у сенсі
положень, визначених Законом України
«Про захист прав споживачів».

Банк при позичанні коштів у
вкладника, для їх розміщення у якості
банківського вкладу, не отримує жодної
винагороди за користування такими
коштами, а навпаки, сплачує проценти
(дохід вкладника) за період їх
використання. Кошти вкладу(депозиту) аж
ніяк не можуть розглядатися як
«вартість робіт (послуг)» та/або
«загальна вартість замовлення», а
договір про банківський вклад (депозит)
не містить понять «вартість робіт
(послуг)» та/або «загальна вартість
замовлення» у сенсі положень ст. 10
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Відтак, виходячи із змісту позовної
заяви вбачається, що спір між сторонами
виник саме на підставі договірних
відносин, які регулюються Цивільним
кодексом України, а не Законом України
«Про захист прав споживачів».

Частина 5 ст. 110 ЦПК України містить
норму, яка визначає підсудність
позовів про захист прав споживачів,
надаючи позивачеві право звернутися в
суд або за загальним правилом
підсудності, або за місцем проживання
споживача, або за місцем заподіяння
шкоди чи виконання договору. В даній
нормі маються на увазі позови про
спори, що виникають з правовідносин,
які регулюються Законом України «Про
захист прав споживачів».

Як вбачається з преамбули Закону
України «Про захист прав споживачів»,
даний закон регулює відносини між
споживачами товарів, робіт і послуг та
виробниками і продавцями товарів,
виконавцями робіт і надавачами послуг
різних форм власності, встановлює
права споживачів, а також визначає
механізм їх захисту та основи
реалізації державної політики у сфері
захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 ст. 1 Закону України
«Про захист прав споживачів»,
споживачем є фізична особа, яка
придбаває, замовляє, використовує або
має намір придбати чи замовити
продукцію для особистих потреб,
безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника.

Застосування Закону України «Про
захист прав споживачів» до спорів, які
виникають з договірних правовідносин,
можливе в тому разі, якщо предметом і
підставою позову є питання надання
інформації споживачеві про умови
укладення договору, процедуру
виконання договору тощо, які передують
укладенню договору.

Після укладення договору між
сторонами виникають договірні
правовідносини, тому до спорів щодо
виконання цього договору зазначений
Закон не може застосовуватись, а
застосуванню підлягає спеціальне
законодавство, що регулює договірні
правовідносини.

Таким чином, зважаючи на викладене,
даний позов не пов'язаний із
відносинами щодо захисту прав
споживачів, а тому встановлена ч. 5 ст. 110
ЦПК України альтернативна підсудність
на дані правовідносини не поширюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України,
позови до юридичних осіб
пред'являються в суд за їхнім
місцезнаходженням.

Згідно копій договорів
банківського вкладу , наданих до
позовної заяви та в позовній заяві
відповідач ПАТ « Банк Перший»
зареєстрований за адресою: 04112, м. Київ ,
вул. Дегтярівська , 48 , відділення банку
знаходиться в м. Кривому Розі, пр.
К.Маркса , 32 , що за територіальністю не
знаходиться у Довгинцівському районі
м. Кривого Рогу.

Таким чином справа не підсудна
Довгинцівському районному суду м.
Кривого Рогу.

Відповідно до ст.115 ЦПК України,
якщо суддя, вирішуючи питання про
відкриття провадження у справі,
встановить, що справа не підсудна цьому
суду, заява повертається позивачеві
для подання до належного суду.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК
України заява повертається позивачу,
якщо справа не підсудна суду, до якого
вона була подана.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 109, 115, 121 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства «
Банк Перший» про розірвання договору
банківського вкладу та стягнення
коштів - повернути позивачеві для
подальшого подання до належного суду.

На ухвалу може бути подана апеляційна
скарга в апеляційний суд
Дніпропетровської області протягом 5
днів з дня її проголошення . У разі,
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п»яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя: С. В. Ткаченко