Справа № 462/3044/13
Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/4246/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

за участю секретаря: Іванової О.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою відповідача
Публічного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Універсальна" на
заочне рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 03 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Універсальна", третя особа
ОСОБА_5 про стягнення страхового
відшкодування, -

в с т
а н о в и л а :

В квітні 2013 р. ОСОБА_4 звернулась з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Універсальна», третя особа ОСОБА_5, в
якому просила стягнути з відповідача
25500 грн. матеріальної шкоди, завданої
внаслідок пошкодження автомобіля,
вартість правової допомоги на суму 4000
грн., а всього 29500 грн. Позовні вимоги
обґрунтовано тим, що в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, яка
трапилась 19.01.2009 р. на 19 км. автодороги
Львів-Шегині, поблизу с.Бартатів
Городоцького району, з вини водія
автомобіля «Фольксваген Кадді» ОСОБА_5,
вину якого встановлено вироком
Городоцького районного суду
Львівської області від 24.11.2011 р.,
автомобіль «ВАЗ-2109» під керуванням
чоловіка позивачки ОСОБА_6 зазнав
пошкоджень на суму 28887,71 грн. Відповідно
до поліса № ВВ/9600019 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_5 за шкоду,
заподіяну майну третіх осіб,
застрахована ПАТ «Страхова компанія
«Універсальна» на суму 25500 грн., однак
відповідач відмовляється добровільно
сплатити страхове відшкодування.

Заочним рішенням Залізничного
районного суду м.Львова від 03 березня
2014 року позов задоволено частково,
стягнуто з ПАТ «Страхова компанія
«Універсальна» на користь ОСОБА_4
25500 гривень страхового відшкодування
та 2808 гривень 80 коп. витрат на правову
допомогу, в решті позову відмовлено.
Стягнуто з відповідача в дохід держави
255 грн. 00 коп. судового збору.

Ухвалою Залізничного районного суду
м.Львова від 28 березня 2014 року заяву ПАТ
«Страхова компанія «Універсальна»
про перегляд заочного рішення залишено
без задоволення.

Відповідач ПАТ «Страхова компанія
«Універсальна» оскаржив рішення в
апеляційному порядку, та покликаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи і порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог. В
апеляційній скарзі відповідач
зазначає, що в матеріалах страхової
справи відсутня заява позивача про
відшкодування шкоди та інші документи,
передбачені законом, що відповідно до
ст. 37 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» є підставою для
відмови у здійсненні страхового
відшкодування. Стягнувши 25500 грн.
матеріальної шкоди, суд не взяв до
уваги той факт, що транспортний засіб
вважається знищеним відповідно до ст.
30.1 вказаного закону, і в такому випадку
власнику відшкодовується різниця між
вартістю транспортного засобу до та
після дорожньо-транспортної пригоди, а
також витрати на евакуацію
транспортного засобу з місця ДТП.
Оскільки вартість залишків автомобіля
не визначена, то, на думку, апелянта,
підстави для виплати страхового
відшкодування відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, з наступних
мотивів.

Судом першої інстанції було
встановлено, що вироком Городоцького
районного суду Львівської області від
24 листопада 2011 року третю особу ОСОБА_5
було визнано винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч.3 ст.286 КК України, із
змісту якого вбачалося, що 19.01.2009 року
ОСОБА_5, керуючи автомобілем
«Фольксваген Кадді» р.н. НОМЕР_1
порушив вимоги Правил дорожнього руху,
в результаті чого виїхав на смугу
зустрічного руху, де здійснив
зіткнення з автомобілем «ВАЗ- 2109» р.н.
НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6, і в
результаті ДТП водій автомобіля
«ВАЗ-21-09» ОСОБА_6 та його пасажир
ОСОБА_7 від отриманих тілесних
пошкоджень померли, а пасажири цього
автомобіля ОСОБА_8, ОСОБА_4 і ОСОБА_9
отримали тілесні ушкодження середньої
тяжкості. Автомобіль марки «ВАЗ-2109»
р.н. НОМЕР_3 належав на праві власності
загиблому ОСОБА_6 і був придбаний ним
під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4, а
відтак цей автомобіль є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя.
Автомобіль марки «Фольксваген Кадді»
р.н. НОМЕР_1 належить на праві
власності ОСОБА_5 і цей автомобіль
19.11.2008 року був застрахований
відповідачем ВАТ «СК «Універсальна»
згідно полісу № ВВ/9600019, за умовами
якого було встановлено ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну потерпілого у розмірі 25500 грн на
одного потерпілого. Відповідно до
висновку судової авто товарознавчої
експертизи від 05.04.2009 року, складеного
Львівським НДІСЕ, вартість
матеріальної шкоди, заподіяної
власнику автомобіля «ВАЗ -2109» р.н.
НОМЕР_3 становить 28887,71 грн і згідно
цього висновку автомобіль
відновлювати економічно недоцільно.

Частково задовольняючи позов, і
вирішивши стягнути з відповідача в
користь позивача 25500 грн страхового
відшкодування, суд першої інстанції
виходив з того, що зі змісту листа ВАТ
«СК « Універсальна « від 22.10.2009 року
вбачається, що 13.10.2009 року до страхової
компанії звернулась ОСОБА_4 зі заявою
про здійснення страхової виплати і на
час написання листа, відбувається
врегулювання страхового випадку.

З врахуванням тієї обставини, що
відповідач не скористався своїм
правом і не подав суду заяви про
зобов»язання позивача передати
відповідачеві залишки автомобіля
«ВАЗ-2109» р.н. НОМЕР_3, суд першої
інстанції дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
вирішення питання про передачу
відповідачу цього автомобіля після
відшкодування збитків позивачу.

Колегія суддів погоджується з
правильністю висновків суду про
наявність підстав для часткового
задоволення позову в межах ліміту
встановленого у страховому полісі №
ВВ/96000019 від 19.11.2008 року, укладеного між
третьою особою ОСОБА_5 та відповідачем
ПАТ «СК «Універсальна» ( а.с. 11),
зважаючи на наступне .

Доводи апеляційної скарги про
відсутність в матеріалах страхової
справи заяви позивача про
відшкодування шкоди та інших
документів, передбачених законом, що
відповідно як стверджує відповідачдо
ст. 37 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» є підставою для
відмови у здійсненні страхового
відшкодування, не заслуговують на
увагу і не можуть бути підставою для
скасування оскаржуваного рішення,
зважаючи на наступне.

Відповідно до п.п. 1.4 ст. 37 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-ІУ,
підставою для відмови у здійсненні
страхового відшкодування
(регламентної виплати) є: неподання
заяви про страхове відшкодування
впродовж одного року, якщо шкода
заподіяна майну потерпілого, і трьох
років, якщо шкода заподіяна здоров»ю
або життю потерпілого, з моменту
скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Оскільки, відповідач у листі від 22.10.2009
року визнав, що ОСОБА_4 13.10.2009 року
звернулася до ВАТ «СК «Універсальна«
із заявою про здійснення страхової
виплати ( а.с. 61 ), то вищезазначені
доводи апеляційної скарги про, нібито,
наявність підстав для відмови у
здійсненні страхової виплати,
спростовуються самим відповідачем.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги про те, що судом
першої інстанції не було взято до
уваги:

що автомобіль «ВАЗ-2109» р.н. НОМЕР_3
вважається знищеним і в такому випадку,
відповідно до ст. 30.1 Закону № 1961- ІУ
стягується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а також
витрати на евакуацію транспортного
засобу з місця ДТП;

що вартість залишків автомобіля не
визначена та безпідставно було
стягнуто з відповідача граничний ліміт
відшкодування в сумі 25500 грн ,-

спростовуються наступними
обставинами.

Дійсно, у відповідності до ст. 30.2 Закону
№ 1961-ІУ, якщо транспортний засіб
вважається знищеним, його власнику
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а також
витрати на евакуацію транспортного
засобу з місця дорожньо-транспортної
пригоди.

Згідно доказів у справі про настання
даного страхового випадку
відповідачеві було відомо щонайменше
10.07.2009 року, після залучення
відповідача судом до розгляду
кримінальної справи ( а.с.61).

У відповідності до ст. 33.3 Закону
№ 1961-ІУ, водії та власники
транспортних засобів, причетних до
дорожньо-транспортної пригоди,
власники пошкодженого майна
зобов'язані зберігати пошкоджене
майно (транспортні засоби) у такому
стані, в якому воно знаходилося після
дорожньо-транспортної пригоди, до тих
пір, поки його не огляне призначений
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
представник (працівник, аварійний
комісар або експерт), а також
забезпечити йому можливість провести
огляд пошкодженого майна
(транспортних засобів).

Особи, зазначені в цьому пункті,
звільняються від обов'язку збереження
пошкодженого майна (транспортних
засобів) у такому стані, в якому воно
знаходилося після
дорожньо-транспортної пригоди, у разі
якщо не з їхньої вини протягом десяти
робочих днів після одержання
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду його
уповноважений представник не
прибув до місцезнаходження такого
пошкодженого майна.

Доказів, які б свідчили про те, що
після 10.07.2009 року чи після 13.10.2009 року
(дата звернення ОСОБА_10 до страховика
із заявою про виплату страхового
відшкодування) на протязі десяти
робочих днів страховик прибув до
місцезнаходження пошкодженого (
фактично знищеного ) автомобіля марки
«ВАЗ-2109» р.н. НОМЕР_3 для огляду
автомобіля, відповідачем суду надано
не було.

Не було надано відповідачем суду
і доказів, які б свідчили про те, що
позивач не погоджувалася на визнання
транспортного засобу -автомобіля марки
«ВАЗ-2109» р.н. НОМЕР_3 фізично знищеним,
як не було подано суду заяви про
передачу, після виплати страховиком
страхового відшкодування, позивачем
відповідачеві залишків цього
автомобіля. Тому колегія суддів вважає
обґрунтованим посилання суду першої
інстанції, при вирішенні питання про
долю залишків транспортного засобу, на
роз»яснення, наведені в пункті 14
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2014 року № 4 «Про деякі
питання застосування судом
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», згідно з якими,
ухвалюючи рішення про стягнення на
користь потерпілого вартості майна, що
не може використовуватись за
призначенням, але має певну цінність,
суд з урахуванням принципу
диспозитивності, тобто за заявою
заподіювача шкоди, одночасно повинен
вирішити питання про передачу цього
майна після відшкодування збитків
особі, відповідальній за шкоду , і
колегія вважає, що за таких обставин, за
аналогією закону, у суду першої
інстанції були підстави для прийняття
рішення у відповідності до роз»яснень,
наведених у абзаці 4 пункту 15
вищеназваної Постанови Пленуму ВССУ,
згідно з якими, якщо ж транспортний
засіб визнано фізично знищеним,
відшкодування шкоди виплачується у
розмірі, який відповідає вартості
транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди та
витратам з евакуації транспортного
засобу з місця дорожньо-транспортної
пригоди.

Таким чином, зважаючи на те, що згідно з
висновком експерта № 885 від 05.04.2009 року
ринкова вартість автомобіля «ВАЗ -2109«
р.н. НОМЕР_3 визначена у розмірі 28887,71 грн
( а.с. 12-17), у суду першої інстанції були
підстави достатні для стягнення з
відповідача страхового відшкодування
в розмірі ліміту встановленого
страховим полісом від 19.11.2008 року № ВВ
9600019 за шкоду, заподіяну майну ( на
одного потерпілого ), а саме в сумі 25500
грн.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Оскільки колегія суддів дійшла
висновку, що оскаржуване рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги законності і
обґрунтованості оскаржуваного рішення
не спростовують, відтак апеляційну
скаргу належить відхилити, оскаржуване
рішення - залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1
ч.1 ст.314, ст.ст.317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача
Публічного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Універсальна"-
відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 03 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
Тропак О.В.

Судді
Приколота Т.І.

Федоришин А.В.