АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6148/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Черновськой Г. В. Доповідач - Козлов
С.П. Категорія 5
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого:
Козлова С.П.,

суддів:
Каратаєвої Л.О., Прозорової М.Л.,

при секретарі:
Савеленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 22 травня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Територіальної
громади міста Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради, треті
особи: Перша дніпропетровська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_2, про
витребування майна, визнання права
власності, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа - Виконавчий
комітет Жовтневої районної у м.
Дніпропетровську ради, про визнання
права власності, за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
договорів купівлі-продажу недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 22 травня
2014 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 про витребування майна,
визнання права власності

ОСОБА_5 про визнання права власності та
ОСОБА_2 про визнання договорів
купівлі-продажу недійсними -
відмовлено. Скасовані заходи
забезпечення позову, вжиті ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 29 листопада 2013 року, якою
було заборонено відчуження на користь
інших осіб, а саме: домоволодіння
АДРЕСА_1, яке складається з житлового
будинку літ. А-2, житловою площею 263,2
кв.м, загальною площею 473,9 кв.м, огорожі
№1, мостіння №1, що належало ОСОБА_4, а з
09 жовтня 2013 року належить ОСОБА_5;
домоволодіння АДРЕСА_2, яке складається
з житлового будинку літ. И-1, житловою
площею 50,1 кв.м, загальною площею 52,1 кв.
м., гаражів літ. Б, В, Г, Д, навісу літ. Е,
споруд №1-7, мостіння №І-ІІІ, що
належало ОСОБА_3, а з 09 жовтня 2013 року
належить ОСОБА_5. Скасовані заходи
забезпечення позову, вжиті ухвалою
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 14 травня 2014 року,
якою було заборонено ОСОБА_5 проводити
ремонтні роботи та інші роботи з
перепланування, благоустрою тощо в
квартирі АДРЕСА_1, а також заборонити їй
проведення різних робіт з благоустрою,
ремонту, перепланування гаражів під
літерами «В», «Г» за вказаною адресою.

В апеляційній скарзі посилаючись
на посилаючись на невідповідність
висновків суду дійсним обставинам
справи, порушення судом норм
процесуального права ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду в частині
відмови в задоволенні його позову і
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів скарги колегія суддів не
знаходить підстав для її задоволення
та скасування рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право
власності від 06 жовтня 1997 року є
власницею 36/100 частин, на підставі
договору купівлі-продажу від 11 жовтня
2005 року - 18/100 частин та на підставі
договору купівлі-продажу від 11 жовтня
2005 року - 19/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 16-19, 49).

На підставі свідоцтва про право
власності про право на спадщину за
заповітом від 23.12.1975 року та рішення
Виконавчого комітету Жовтневої
районної у м. Дніпропетровську ради
ОСОБА_6 належало 27/100 частин житлового
будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня
2007 року було визнано дійсним укладений
між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, що діяв по
довіреності від імені своєї матері -
ОСОБА_6, простий письмовий договір
купівлі-продажу від 16 липня 2007 року і
визнано ОСОБА_3 власницею 27/100 частин
житлового будинку АДРЕСА_1, але 24
вересня 2013 року вказане судове рішення
було скасовано апеляційною інстанцією
з ухваленням нового рішення про
відмову у позовних вимог ОСОБА_3 (том 1 а.
с. 84-85).

ОСОБА_5 за нотаріально
посвідченими договорами
купівлі-продажу № 4308 та № 4310,
укладеними нею 09 жовтня 2013 року із
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, належить право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2, яке було нею належно
зареєстровано (том 1 а. с. 156-158, 160-164, 222-223,
том 2 а. с. 76-77, 78).

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним.

Як роз'яснено в п. 20 постанови
Пленуму Верхового суду України № 9 від
06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину. Наявність умислу в
діях відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману.

Оскільки ОСОБА_2 в підтвердження
своїх позовних вимог про те, що він є
спадкоємцем померлого ОСОБА_7, який в
свою чергу був спадкоємцем померлої
ОСОБА_6, яка була попереднім власником
спірних домоволодінь, будь-яких
доказів в фактичного прийняття ОСОБА_7
спадщини після смерті ОСОБА_6 суду не
надав, та виходячи з того, що після
смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_2 відповідного свідоцтва не
отримував, тобто право власності за ним
у встановленому законом порядку на
квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано не
було, а він просить на підставі ст. 230 ЦК
України визнати недійсними договори
купівлі-продажу від 09 жовтня 2013 року, за
якими не є стороною та які були
укладені між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 та між
ОСОБА_5 і ОСОБА_4, суд обґрунтовано
дійшов висновку про безпідставність
такого позову, керуючись
вищезазначеними нормами закону.

З урахуванням наведеного
викладені у скарзі доводи ОСОБА_2 про
незаконність та недобросовісність
сторін при укладенні вказаних
договорів не ґрунтуються на нормах
законодавства, регулюючого спірні
правовідносини, правильність
наведених висновків суду не
спростовують і фактично зводяться до
переоцінки тих доказів, яким суд дав
належну оцінку у їх сукупності за своїм
внутрішнім переконанням відповідно до
вимог ст. 212 ЦПК України.

Доводи щодо незаконності рішення
суду в іншій частині в апеляційній
скарзі не наведені і рішення суду в цій
частині не оскаржується, тому
апеляційною інстанцією не
перевіряється.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 22 травня 2014
року в частині, що оскаржується,
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Судді: