Справа № 738/1671/14-ц Провадження №
22-ц/795/1716/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Чепурко В. О. Доповідач - Позігун М. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіПозігуна
М.І.суддів:Губар В.С., Харечко Л.К.при
секретарі:Мартиновій А.В.за
участю:позивача ОСОБА_5 та її
представника ОСОБА_6, представника
відповідача - ОСОБА_7 відповідача
ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на
рішення Менського районного суду
Чернігівської області від 22 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
Волосківської сільської ради
Менського району про поновлення
пропущеного строку для звернення до
суду, визнання незаконним
розпорядження, поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення Менського районного
суду Чернігівської області від 22 липня
2014 року, яким відмовлено в задоволенні
її позовних вимог про визнання
незаконним розпорядження
Волосківської сільської ради,
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди з підстав
пропуску строку на звернення до суду за
захистом порушеного права та
відсутності поважних причин для його
поновлення; ухвалити нове рішення про
задоволення позову. Незаконність
рішення суду апелянт обгрунтовує
невідповідністю висновків суду щодо
відсутності підстав для задоволення
позовних вимог фактичним обставинам
справи.

ОСОБА_5 посилається, що строк звернення
до суду вона пропустила з поважних
причин, оскільки намагалась вжити
заходів для врегулювання конфлікту
досудовим шляхом, зокрема, зверталась
до прокуратури Менського району із
заявою про проведення перевірки по
факту її незаконного звільнення, яку
було направлено до Територіальної
інспекції з питань праці в
Чернігівській області, результат
перевірки якої вона отримала тільки 24
травня 2014 року. Апелянт вказує, що вона
не могла остаточно довідатись про
порушення свого права, за що саме її
звільнено (за прогул чи за те, що
знаходилась на роботі в нетверезому
стані). Крім того, ОСОБА_5 зазначає, що в
ході розгляду справи представники
відповідачів не заперечували проти
поновлення пропущеного строку, і в
судовому засіданні свідки підтвердили,
що у позивача з селищним головою були
неприязні стосунки, отже він міг
звільнити її з особистих мотивів.

Заслухавши доповідача, учасників
судового розгляду, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, суд приходить до слідуючого
висновку.

По справі встановлено, що 26 березня 2010
року ОСОБА_5 була переведена на
постійне місце роботи директора
Волосківського будинку культури на 0,75
ставки.

Рішенням виконавчого комітету
Волосківської сільської ради
Менського району №16 від 08 квітня 2014
року визнано дії директора
Волосківського будинку культури
ОСОБА_5 на роботі 30.03.2014 року грубим
порушенням трудової дисципліни та
визнано цей день прогулом,
рекомендовано сільському голові
звільнити з даної посади ОСОБА_5 згідно
п.7 ст.40 КЗпП.

Розпорядженням Волосківської
сільської ради Менського району №12 від
11 квітня 2014 року ОСОБА_5, директора
Волосківського будинку культури,
звільнено з 11.04.2014 року з даної посади в
зв'язку з грубим порушенням трудової
дисципліни згідно п.7 ст.40 КЗпП України
та визнано 30.03.2014 року днем прогулу.

Пунктом 7 ст.40 КЗпП України встановлено,
що трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку появи на роботі в
нетверезому стані, у стані
наркотичного або токсичного сп'яніння.

Доводи ОСОБА_5, що вона не могла
остаточно довідатись про порушення
свого права, за що саме її звільнено (за
прогул чи за те, що знаходилась на
роботі в нетверезому стані) не можуть
бути прийняті судом до уваги, оскільки
трудову книжку вона отримала 14 квітня
2014 року, в якій було вчинено запис про
її звільнення за п.7 ст.40 КЗпП України,
тобто за появу на роботі в нетверезому
стані.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
відсутності поважності причин
пропуску позивачем строку звернення до
суду.

Такий висновок суду грунтується на
матеріалах справи та відповідає
вимогам закону.

В своїй позовній заяві ОСОБА_5
посилалась на поважність причин
пропуску строку звернення до суду,
оскільки вона намагалась врегулювати
спір позасудовим шляхом.

Відповідно до положень ст.232 КЗпП
України безпосередньо в районних,
районних у місті, міських чи
міськрайонних судах розглядаються
трудові спори за заявами, зокрема,
працівників про поновлення на роботі
незалежно від підстав припинення
трудового договору.

Оскільки КЗпП України чітко визначено
суб'єкт розгляду цивільно-правового
спору про поновлення на роботі, яким є
саме суд, то суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку, що
звернення позивача до прокуратури з
заявою про грубе порушення її трудових
прав та внесення відповідних
відомостей до Єдиного реєстру
досудових розслідувань не є поважною
причиною пропуску строку звернення до
суду з позовом.

Апеляційний суд з'ясовував у позивача
наявність інших поважних причин, які
перешкоджали їй звернутися своєчасно
до суду з позовом, але остання таких
причин не назвала, зазначала, що ні
вона, ні її діти в спірний період не
хворіли і наполягала на тому, що
поважною причиною пропуску строку є її
звернення за вирішенням спору до
прокуратури.

Статтею 233 КЗпП України встановлено
місячний строк звернення до суду з
позовною заявою у справах про
звільнення, який починається з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Як встановлено судом та визнається
ОСОБА_5, трудову книжку вона отримала 14
квітня 2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

В зв'язку з викладеним, саме з 14 квітня
2014 року (з дня вручення трудової книжки)
для позивача розпочався перебіг строку
позовної давності для звернення до
суду з позовом про поновлення на
роботі), який закінчився 14 травня 2014
року. Звернулась до суду з позовом
ОСОБА_5 11 червня 2014 року, тобто поза
межами вказаного строку.

Відповідно до роз'яснень, викладених в
п.4 постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 06 листопада 1992 року „Про
практику розгляду судами трудових
спорів", встановлені статтями 228, 233 КЗпП
України строки звернення до суду
застосовуються незалежно від заяви
сторін. У кожному випадку суд
зобов'язаний перевірити і обговорити
причини пропуску цих строків, а також
навести у рішенні мотиви, чому він
поновлює або вважає неможливим
поновити порушений строк. Передбачений
ст.233 КЗпП України місячний строк
поширюється на всі випадки звільнення
незалежно від підстав припинення
трудового договору. Оскільки при
пропуску місячного строку у позові
може бути відмовлено за
безпідставністю вимог, суд з'ясовує не
лише причини пропуску строку, а й усі
обставини справи, права та обов'язки
сторін.

Судом першої інстанції було з'ясовано
всі обставини справи і підстав
поважності причин пропуску строку
позовної давності встановлено не було.

Доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду першої
інстанції не спростовують, в зв'язку з
чим апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню
без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Менського районного суду
Чернігівської області від 22 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий:Судді: