АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6429/2014
Головуючий у 1 інстанції - Голік Н.О.
Доповідач - Борисова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Шиманського В.Й., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Мовчан О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.Києва
від 30 липня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа:
приватне акціонерне товариство
«Українська страхова компанія «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп» про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Києва від 30 липня 2013 року позов
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа:
ПрАТ «Українська страхова компанія
«Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки задоволено
частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 майнову шкоду у сумі
32586,59 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
судовий збір у розмірі 162,94 грн. та 15
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
судовий збір у розмірі 162,94 грн. та 15
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій
просить змінити рішення суду першої
інстанції, яким стягнути з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 майнову шкоду у сумі
32586,59 грн., судовий збір у розмірі 325,88
грн., витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у сумі 30
грн., посилаючись на те, що рішення суду
першої інстанції постановлене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Зазначає про те, що суд першої
інстанції при ухваленні рішення не
взяв до уваги норми ст.1166 ЦК України.

Так, постановою Подільського районного
суду м.Києва від 01 жовтня 2009 року ОСОБА_5
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КпАП, а тому
дорожньо-транспортна пригода, яка
відбулася 03 серпня 2009 року, сталася
саме з вини водія ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_5 на час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
відбулася 03 серпня 2009 року, керував
автомобілем «Лексус» державний
номерний знак НОМЕР_4 відповідно до
довіреності від 08 листопада 2007 року,
виданої ОСОБА_2, а тому саме ОСОБА_5
несе відповідальність за шкоду
заподіяну майну позивача.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 в судовому засіданні
апеляційного суду доводи скарги
підтримала та просила її задовольнити.

Позивач, відповідач ОСОБА_5 та третя
особа в судове засідання не з'явилися,
належним чином повідомлені про день,
місце і час судового засідання, а тому
колегія суддів дійшла висновку про
можливість розгляду справи у
відсутність осіб, що не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково виходячи з
наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги
та стягуючи з відповідачів солідарно
на користь позивача відшкодування
майнової шкоди в розмірі 32586,59 грн., суд
першої інстанції виходив із законності
та обґрунтованості позовних вимог.

Проте, з таким висновком суду
погодитись неможливо, оскільки такого
висновку суд дійшов, не з'ясувавши
дійсні обставини спору, не перевіривши
доводи і заперечення сторін та без
належної оцінки доказів.

Зазначені порушення норм
матеріального та процесуального права
є підставою відповідно до ст.309 ЦПК
України до скасування рішення суду та
ухвалення нового по суті позовних
вимог.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК
України апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлене
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Як вбачається з матеріалів справи
постановою Подільського районного
суду м. Києва від 01 жовтня 2009 року
встановлено, що ОСОБА_5 03 серпня 2009 року
о 14:00 год., керуючи автомобілем «Лексус»
державний номерний знак НОМЕР_4 на
перехресті вул. Ярославська - вул.
Волоська в м. Києві не виконав вимоги
дорожнього знаку 2.1 «Надати дорогу»,
виїхав на головну дорогу де рухався
автомобіль «Фіат»державний номерний
знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_7, в
результаті чого скоїв зіткнення з
автомобілем «Фіат», заподіявши
технічних пошкоджень обом автомобілям,
чим порушив п.2.1. дод.1, 16.11 та вчинив
правопорушення, передбачене ст.124
КУпАП.

Вищевказаною постановою ОСОБА_5
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто
до адміністративної відповідальності
у вигляді штрафу.

Відповідно до калькуляції ремонту від
08 вересня 2009 року, складеної ТОВ
«Автотрейд - Київ» вартість ремонту
автомобіля «Фіат», державний номерний
знак НОМЕР_3 складає 32366,68 грн. з ПДВ, з
яких: вартість робіт - 9468,00 грн.;
вартість запасних частин (деталей), які
підлягають заміні - 13211,33 грн.,
матеріалів - 4292,90 грн.; ПДВ - 5394,45 грн.

За складання вказаної калькуляції
позивачем сплачено 53,91 грн., що
підтверджується нарядом замовленням
№САВ00010172 від 08 вересня 2009 року, а також
сплачено за видачу довідки №8454044 ВДАІ
Подільського району м. Києва від 17
вересня 2009 року у розмірі 166 грн., що
підтверджується квитанцією №35 від 03
вересня 2009 року.

Згідно з довіреністю від 08 листопада 2007
року, посвідченою приватним нотаріусом
КМНО ОСОБА_8, ОСОБА_2 надав ОСОБА_5 право
розпоряджатися (продавати, обміняти,
передати в оренду, заставити), зокрема,
керувати, автомобілем «Лексус»
державний номерний знак НОМЕР_4 до 08
листопада 2010 року.

ОСОБА_5 під час вищезазначеного ДТП, яке
відбулося 03 серпня 2009 року, керував
автомобілем «Лексус» державний
номерний знак НОМЕР_4 відповідно до
довіреності від 08 листопада 2007 року,
виданої ОСОБА_2

Як вбачається з листа Управління ДАІ
ГУ МВС України в м. Києві від 05 березня
2012 року №10/3015вх, власником автомобіля
«Лексус» державний номерний знак
НОМЕР_4 є ОСОБА_2, а також зазначено, що 01
вересня 2009 року ОСОБА_5 зняв з обліку
вказаний автомобіль для реалізації по
дорученню від 08 листопада 2007 року серії
ВКА894684.

Згідно з ст.1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Частиною 2 ст.1187 ЦК України визначено,
що шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року №4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» визначено, що
собою, яка зобов'язана відшкодувати
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, є фізична або юридична
особа, що на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди, позички
тощо) володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Позивач доказів згідно зі ст.ст.10, 60 ЦПК
України на підтвердження того, що шкоду
їй було спричинено діями відповідача
ОСОБА_2 суду не надала.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції не врахував, що
позивачу було заподіяно шкоду майну
саме з вини відповідача ОСОБА_5

А тому доводи апеляційної скарги
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 не несе
відповідальність за спричинену шкоду є
обґрунтованими.

Крім того, задовольняючи частково
позовні вимоги, суд першої інстанції не
дав належної оцінки полісу № ВВ7953477 від
21 листопада 2008 року обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, згідно з яким
відповідальність відповідача ОСОБА_5
застрахована в ЗАТ «Українська
страхова компанія «Княжа Вієнна
Іншуранс Груп». Ліміт відповідальності
за шкоду, заподіяну майну, становить
25500 грн., франшиза становить - 0 гривень.

Статтею 979 ЦК України визначено, що за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_4 18 вересня 2009 року
зверталася до ЗАТ «Українська страхова
компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
правонаступником якого є ПрАТ
«Українська страхова компанія «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про
настання страхового випадку, що
підтверджується її заявою від 18
вересня 2009 року про подію що сталася за
участю транспортного засобу згідно
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності №
ВВ7953477 від 21 листопада 2008 року.

Статтею 34 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що страховик
терміново, але не пізніше трьох робочих
днів (враховуючи день отримання
письмового повідомлення про страховий
випадок) зобов'язаний направити
аварійного комісара або експерта на
місце настання страхового випадку
та/або місцезнаходження пошкодженого
майна для визначення причин настання
страхового випадку та розміру збитків.
Якщо у визначений строк аварійний
комісар або експерт не з'явився,
потерпілий має право самостійно обрати
аварійного комісара або експерта для
визначення розміру шкоди. У такому
випадку страховик зобов'язаний
відшкодовувати потерпілому витрати на
проведення експертизи.

18 вересня 2009 року за участю позивача
ОСОБА_4 був складений протокол №8498
огляду транспортного засобу «Фіат»,
державний номерний знак НОМЕР_3,
власником якого є позивач ОСОБА_4

Відповідно до ст.34 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхова компанія замовила та
оплатила проведення оцінки
пошкодженого майна, а саме автомобіля
«Фіат», державний номерний знак НОМЕР_3.

Згідно із звітом №8498 з оцінки
транспортного засобу від 23 вересня 2009
року, складеного СПД ОСОБА_9 за заявою
ЗАТ «Українська страхова компанія
«Княжа Вієнна Іншуранс Груп» вартість
матеріального збитку, завданого
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, власнику автомобіля «Фіат»
складає 13682,73 грн. без ПДВ.

ПрАТ «Українська страхова компанія
«Княжа Вієнна Іншуранс Груп» листом
від 03 листопада 2010 року повідомило
ОСОБА_4 про те, що останній необхідно
надати до ПрАТ «Українська страхова
компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
постанову суду та реквізити для
перерахування страхового
відшкодування.

Апеляційна інстанція не погоджується з
висновком суду про те що звіт №8498 з
оцінки транспортного засобу від 23
вересня 2009 року складений СПД ОСОБА_9
не може бути взятий до уваги, так як
наказом Фонду Державного майна України
№1156 від 23 липня 2009 року дію
кваліфікаційного свідоцтва оцінювача
ОСОБА_9 було призупинено, оскільки
наказом Фонду Державного майна України
№1477 від 21 вересня 2009 року дію
кваліфікаційного свідоцтва оцінювача
ОСОБА_9 було поновлено. Оцінка
автомобіля позивача «Фіат», державний
номерний знак НОМЕР_3 була проведена
оцінювачем 23 вересня 2009 року, а тому
останній мав право проводити оцінку
вказаного автомобіля.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивач не надала будь - яких доказів
на підтвердження того, що її автомобіль
«Фіат», державний номерний знак НОМЕР_3
було відремонтовано та нею сплачено за
ремонт суму в розмірі 32366,68 грн.

Позивачем в судовому засіданні не
заявлялося клопотання про призначення
судової-автотоварознавчої експертизи
для визначення розміру спричиненої їй
шкоди, як власнику пошкодженого
автомобіля.

Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
не врахував, що згідно з п.16 Постанови
Пленуму «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року
відповідно до статті 21 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з п.13.1 статті 13 цього закону,
зобов'язані застрахувати ризик своєї
цивільної відповідальності, яка може
настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю, або майну інших осіб
при використанні транспортних засобів.
У зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК
України, залучити до участі у справі
страхову організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

А тому колегія суддів вважає, що саме
страхова компанія повинна
відшкодовувати шкоду заподіяну майну
позивача, оскільки цивільна
відповідальність ОСОБА_5 на час
дорожньо-транспортної пригоди була
застрахована у ЗАТ «Українська
страхова компанія «Княжа Вієнна
Іншуранс Групп».

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем не пред'являлися вимоги до
ПрАТ «Українська страхова компанія
«Княжа Вієнна Іншуранс Групп» про
відшкодування шкоди в результаті
заподіяної дорожньо-транспортної
пригоди, а тому у суду не було правових
підстав для стягнення з відповідачів
майнової шкоди.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_5
понесених позивачем витрат за
оформлення та видачу довідки №8554044 з
Відділу дорожньо-автомобільної
інспекції Подільського району м.Києва
в розмірі 166 грн. підлягає стягненню з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, оскільки
Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (в редакції, яка
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин) не передбачено
відшкодування майнової шкоди
страхувальником страховику, пов'язаної
із отриманням довідок.

На основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, на які посилаються сторони,
як на підставу своїх вимог та
заперечень підтверджених доказами,
перевірених в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість, а
також достатність, взаємозв'язок у їх
сукупності, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, колегія суддів
приходить до висновку про скасування
рішення суду в частині солідарного
стягнення з відповідачів на користь
позивача майнової шкоди в сумі 32586,59
грн., судових витрат та ухваленням в
цій частині нового рішення, яким
стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
майнову шкоду в розмірі 166 грн., в
задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про
відшкодування майнової шкоди
відмовити.

Згідно з ч.1,5 ст.88 ЦПК України колегія
суддів вважає необхідним стягнути з
відповідача ОСОБА_5 на користь позивача
судовий збір у розмірі 1 грн. 65 коп.
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог про відшкодування моральної
шкоди не оскаржувалося, а тому набрало
законної сили.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 30 липня 2013 року в
частині солідарного стягнення з
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 майнової шкоди в сумі
32586 грн. 59 коп. та судового збору в сумі
162 грн. 94 коп. скасувати та ухвалити в
цій частині нове наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
майнову шкоду в розмірі 166 грн. та
судовий збір в розмірі 1 грн. 65 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про
відшкодування майнової шкоди
відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: