Справа № 155/902/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Шмідт С.А. Провадження №
22-ц/773/1286/14 Категорія: 27 Доповідач: Киця
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2014 року місто Луцьк
Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

при секретарі Захаровій Н.А.,

з участю представника позивача
Нестерука Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку цивільну справу
за позовом публічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою позивача
публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк" на заочне рішення
Горохівського районного суду
Волинської області від 03 липня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Горохівського
районного суду Волинської області від
03 липня 2014 року в даній справі позов
задоволено частково. Ухвалено стягнути
із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь
публічного акціонерного товариства
(далі - ПАТ) "УкрСиббанк" солідарно 13755,15
доларів США, що на день винесення
рішення еквівалентно 162764,69грн.
кредитної заборгованості за договором
про надання споживчого кредиту №0
від 26 листопада 2007 року; по 791,80грн.
судових витрат з кожного. В задоволені
решти позовних вимог відмовити.

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» подав
апеляційну скаргу на зазначене рішення
суду в частині відмови в задоволенні
позовних вимог про звернення стягнення
на предмет іпотеки. Вважає, що рішення
прийняте з неправильним застосуванням
норм матеріального права і порушенням
норм процесуального права. Просить
рішення скасувати в частині відмови у
зверненні стягнення на предмет іпотеки
належний ОСОБА_4 скасувати та
постановити в цій частині нове рішення
про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відповідно до ст. ст.526, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, у встановлений строк
(термін).

За змістом ст.ст. 33, 35 Закону України
«Про іпотеку» та згідно умов договору
іпотеки, укладеного між позивачем і
відповідачем, у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за цим зобов'язанням шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

В той же час ч.3 ст.39 Закону України "Про
іпотеку" передбачено право суду
відмовити у задоволенні позову
іпотекодержателя про дострокове
звернення стягнення на предмет
іпотеки, якщо допущене боржником або
іпотекодавцем, якщо він є відмінним від
боржника, порушення основного
зобов'язання чи іпотечного договору не
завдає збитків іпотекодержателю і не
змінює обсяг його прав.

Згідно п.41 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року при
вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Оскільки вказане положення закону є
оціночним, то суд має належним чином
його мотивувати, співставити обставини
зі змістом цього поняття, визначитись,
чи не суперечить його застосування
загальному змісту та призначенню
права, яким урегульовано конкретні
відносини (зокрема, про право на
першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета застави), та врахувати
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність (пункт 6
частини першої статті 3 ЦК).

Судом першої інстанції встановлено, що
26 листопада 2007 року між АКІБ (тепер -
ПАТ) "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 укладено
договір про надання споживчого кредиту
№0 в сумі 32000,00 доларів США на
строк до 26 листопада 2014 року з виплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 13,90 % річних.

На забезпечення виконання кредитного
договору № 0 між АКІБ (тепер - ПАТ)
"УкрСиббанк" та ОСОБА_3 укладений
договір поруки №0/1 26 листопада 2007
року, згідно умов договору поручитель
зобов'язується перед кредитором
відповідати солідарно в повному обсязі
за своєчасне та повне виконання
боржником зобов'язання за кредитним
договором №0, а у разі порушення
боржником виконання зобов'язання
кредитор має право вимагати від
поручителя виконання зобов'язання
боржника перед кредитором згідно з
умовами кредитного договору.

26 листопада 2007 року між АКІБ (тепер -
ПАТ) "УкрСиббанк" та ОСОБА_4 укладено
договір іпотеки. Згідно умов договору
банку передано в іпотеку нерухоме
майно, а саме житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами
загальною площею 151,2 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
належить ОСОБА_4 на праві приватної
власності на підставі свідоцтва про
право власності, виданого
Скобелківською сільською радою
Горохівського району Волинської
області 03 вересня 2007 року.

З матеріалів справи вбачається, що
позичальник не виконував належним
чином взяті на себе зобов'язання, в
зв'язку із чим утворилась
заборгованість в сумі 13755,15 доларів США,
яка підлягає стягненню. Оскільки
рішення суду не оскаржується в частині
стягнутої заборгованості, то на
предмет законності апеляційним судом
не перевіряється

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині відмови у зверненні стягнення
на предмет іпотеки, судом застосовані
положення Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», яким
уведена тимчасова заборона з
примусової реалізації предмету
іпотеки за валютними договорами.

Відповідно до п.п. 1 п.1 Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» протягом дії цього Закону не
може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв.метрів для квартири та
250 кв.метрів для житлового будинку.
Пунктом 4 цього Закону визначено, що
протягом дії цього Закону інші закони
України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм.

Судом встановлено, що відсутня згода
відповідача ОСОБА_4 як іпотекодавця на
відчуження спірного житлового будинку,
який є предметом іпотеки як
забезпечення зобов'язання ОСОБА_2 -
громадянина України за споживчим
кредитом, кредит надано кредитною
установою - резидентом України в
іноземній валюті, предмет іпотеки
використовується майновим поручителем
як місце постійного проживання та
реєстрації, у власності майнового
поручителя іншого нерухомого майна не
має.

З урахуванням викладеного, на
правовідносини між сторонами
поширюється дія Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», відтак в
період дії вказаного Закону не може
відбуватись звернення стягнення на
предмет іпотеки - житловий будинок.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що сума заборгованості
менша ринкової вартості предмета
іпотеки. Згідно п.1.2 іпотечного
договору ринкова вартість предмету
іпотеки, згідно звіту суб'єкта
оціночної діяльності, становить
271215грн., а сума боргу визначена в
розмірі 162764,69грн. Згідно довідки -
розрахунку заборгованості за кредитом
відповідач ОСОБА_2 проводив поточні
платежі по кредиту. Сума
заборгованості за кредитом не спів
мірна з вартістю іпотечного майна.

Суд першої інстанції встановивши
наведені обставини, належно оцінивши
співмірність розміру заборгованості з
вартістю предмета іпотеки,
застосувавши положення Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» правильно відмовив у
задоволенні позову в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Позивач, в порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України не подав суду докази, які б
підтверджували , що у власності
іпотекодавця ОСОБА_4 є інше нерухоме
житлове майно, і спірний житловий
будинок ним не використовується як
місце постійного проживання. Доводи
апеляційної скарги позивача щодо
непоширення Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» на
правовідносини, що склались між
сторонами з урахуванням предмету та
підстав позову і застосування цього
Закону лише на стадії виконання
рішення суду не заслуговують на увагу і
є власним тлумаченням норм
законодавства.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду. Рішення суду ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача публічного
акціонерного товариства "УкрСиббанк"
відхилити.

Заочне рішення Горохівського
районного суду Волинської області від
03 липня 2014 року в даній справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді