АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
інстанції - Шум Л.М.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач
Л.Д.

суддів: Головачова Я.В.,
Невідомої Т.О.

при секретарі
Боярській І.І.

за участю осіб: позивача ОСОБА_2

представника позивача
ОСОБА_3

представника
відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення
аліментів;

за апеляційною скаргою ОСОБА_5,
поданою представником ОСОБА_4

на рішення Святошинського
районного суду м.Києва від 18 серпня 2014
року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського
районного суду м.Києва від 18.08.2014 року
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення
аліментів задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
в розмірі ј частини від його заробітку
(доходу), щомісячно до досягнення
дитиною повноліття, починаючи з 07.05.2014
р., але не менше 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_4, діючи в інтересах ОСОБА_5,
подала апеляційну скаргу, в якій
просить суд рішення суду змінити та
встановити розмір аліментів у твердій
грошовій сумі на утримання доньки
ОСОБА_6 в розмірі 2500 грн. щомісячно з
дати подачі позову. Посилається на
незаконність ухваленого рішення,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт зазначає, що ухвалюючи
оскаржуване рішення, суд першої
інстанції не в повній мірі дослідив
докази щодо призначення аліментів
саме в твердій грошовій сумі. Суд не
врахував матеріального становище
платника аліментів, а також утримання
ним своєї матері, яка є пенсіонеркою,
яка постійно хворіє та перенесла
операцію. Також, суд спочатку зазначає
в рішенні, що відповідач перераховує
кошти на утримання дитини, а потім
посилається на те, що донька перебуває
на утриманні позивачки. Помилковим є
посилання суду на наявність у дитини
діагнозу, який не підтверджений жодним
документом. Судом не враховано той
факт, що апелянт добровільно надає
матеріальну допомогу дитині.

В суді апеляційної інстанції
представник відповідача ОСОБА_4
підтримала апеляційну скаргу в повному
обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Позивачка ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_3 заперечували проти
задоволення апеляційної скарги,
посилаючись на законність та
обґрунтованість ухваленого судом
рішення. Відповідач ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином.

Неявка відповідача в судове засідання
не унеможливлює встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, з
11.11.2000 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі, який 24.02.2010 р.
було розірвано (а.с.4).

Сторони по справі є батьками ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Вероніка зареєстрована та
проживає зі своєю матір'ю - позивачкою
по справі за адресою: АДРЕСА_1. Батько
дитини проживає окремо, за іншою
адресою.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
охорону дитинства», кожна дитина має
право на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного та
соціального розвитку.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що батько дитини бере
участь у її утриманні, це
підтверджується зібраними по справі
доказами. Але враховуючи ту обставину,
що рішення суду, в частині стягнення з
нього аліментів на утримання дочки,
відповідач не оскаржує, законність
рішення суду, в цій частині, судом
апеляційної інстанції не
перевіряється.

Що стосується обґрунтованості рішення
суду, в частині стягнення з відповідача
аліментів у частці від його заробітку
(доходів) та в частині розміру
стягнутих аліментів, то колегія суддів
вважає рішення суду, в цій частині
законним, обґрунтованим та таким, що
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права виходячи з
наступного.

Так, діючим Сімейним Кодексом України,
передбачено стягнення аліментів на
утримання неповнолітніх дітей як у
частці від заробітку (доходу) матері,
батька дитини так і у твердій грошовій
сумі. Статтею 184 СК України передбачені
підстави для визначення розміру
аліментів у твердій грошовій сумі.
Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу
України, якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Тобто, вказана вище норма
матеріального права передбачає саме
право суду, а не його обов'язок на
призначення аліментів у твердій
грошовій сумі при наявності певних
обставинах.

ОСОБА_2 в позові зазначила, що ОСОБА_5
працює на посаді начальника відділу у
Компанії «МТС» (01601, м. Київ, вул.
Лейпцигська, 15). В матеріалах справи
відсутні докази на підтвердження цього
та відсутні докази щодо розміру
заробітної плати відповідача. Але,
представник відповідача факт роботи
відповідача у зазначеній компанії не
заперечувала та не заперечувала
регулярне отримання відповідачем
заробітної плати. Таким чином, судом
першої інстанції вірно було
встановлено, що відповідач постійно
працює та має регулярний дохід.

За таких обставин, суд вірно стягнув
аліменти саме у частці від заробітку
(доходу) відповідача, а не у твердій
грошовій сумі.

Статтею 182 Сімейного Кодексу України
передбачені обставини, які
враховуються судом при визначенні
розміру аліментів. Суд стягнув
аліменти у розмірі ј частки заробітку
(доходу).

Апелянт зазначає, що він проживає разом
зі своєю матір'ю ОСОБА_7, яку утримує та
здійснює за нею догляд. Колегія суддів
вважає, що дана обставина не свідчить
про те, що суд невірно визначив розмір
стягнутих з відповідача аліментів,
оскільки йому залишилось ѕ частки його
заробітку (доходу) і він не позбавлений
можливості надавати матеріальну
допомогу своїй матері. Той факт, що в
матеріалах справи відсутні докази
хвороби дитини, що існують докази про
те, що він добровільно надає
матеріальну допомогу дитині не
свідчать про наявність підстав для
стягнення з нього аліментів у твердій
грошовій сумі.

За таких обставин, суд правомірно
задовольнив позов ОСОБА_2, стягнувши з
відповідача ОСОБА_5 аліменти на
утримання доньки в розмірі ј частини
від його заробітку (доходу) щомісячно
до досягнення нею повноліття, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Отже, твердження апелянта про
незаконність ухваленого рішення,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану
представником ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м.Києва від 18 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: