Справа № 1522/6409/12
Провадження № 2/522/659/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання звільнення
незаконним та відновлення на роботі,
стягнення заборгованості по
заробітній платі та оплати за
вимушений прогул, відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в
подальшому уточнивши його, до ОСОБА_2 та
просить визнати незаконним звільнення
її з посади продавця магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», відновити її на
вищевказаній посаді, стягнути з
відповідача на її користь
заборгованість по заробітній платі за
період з червня місяця 2007 року по 01
жовтня 2009 рік в загальній сумі 15 799, 56
грн., стягнути заробітну плату за час
вимушеного прогулу з 01 жовтня 2009 року
по 01 грудня 2010 рік у розмірі 11 875, 00 грн.,
стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000,
00 грн., а також суму судових витрат у
розмірі 11 600, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог
позивачка вказує, що з червня місяця 2004
року була прийнята на роботу продавцем
в магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», власником
якого є ОСОБА_2 В червні місяці 2007 року
між нею та відповідачкою був укладений
трудовий договір. Однак, з моменту
підписання такого договору,
відповідачка перестала виплачувати їй
заробітну плату, а 01 жовтня 2009 року
позивачка дізналась, що її звільнено з
посади продавця магазину за неякісну
роботу, яка спричинила значну нестачу
товарно-матеріальних цінностей. Після
звільнення ОСОБА_2 не оплатила
позивачці заборгованість по
заробітній платі, не повернула їй
трудову книжку, а також не допустила в
подальшому її до роботи.

Вищевказане звільнення з роботи ОСОБА_1
вважає незаконним, просить відновити
її на посаді продавця магазину, а також
просить стягнути з ОСОБА_2
заборгованість по заробітній платі у
розмірі 15 799, 56 грн. Також вважає, що у
зв'язку незаконним звільненням,
відповідачка повинна відшкодувати
заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 01 жовтня 2009 року по 01 грудня
2010 рік у розмірі 11 875, 00 грн.

Також ОСОБА_1 вказує, що незаконним
звільненням з роботи їй заподіяна
моральна шкода, яка проявляється у
душевних стражданнях та хвилюваннях,
порушенні звичного образу життя через
відсутність грошових коштів,
погіршенні особистих та ділових
стосунків, тощо. Таку моральну шкоду
позивачка оцінює в 50 000, 00 грн., яку
просить стягнути з ОСОБА_2

Представник ОСОБА_1 у судовому
засіданні підтримала позовні вимоги у
повному обсязі та просила їх
задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_2 у
судовому засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та
вказав, що ОСОБА_2 виплатила позивачці
компенсацію за невикористану
відпустку та повернула трудову книжку
після проведення перевірки
Прокуратурою м. Одеси за зверненням
ОСОБА_1 від 13 листопада 2009 року. Іншої
заборгованості по заробітній платі
перед ОСОБА_1 у відповідачки немає, за
період з жовтня місяця 2007 року по
жовтень місяць 2009 року заробітна плата
їй виплачувалась у повному обсязі. В
трудовій книжці немає запису про
звільнення позивачки з роботи,
оскільки ОСОБА_1 в жовтні місяці 2009 року
перестала з'являтись на роботу без
поважних причин, про що були складені
відповідні акти. Причини неявки на
роботу відповідачці невідомі, тому до
цього часу позивачка не звільнена з
посади. Також представник зазначив, що
відповідачка жодним чином не
перешкоджала ОСОБА_1 здійснювати її
трудові обов'язки на посаді продавця
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд вважає позовні вимоги
ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2007 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений
трудовий договір №55/49, згідно з яким
позивачка була прийнята на посаду
продавця в магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (Т. 1,
а. с. 259). Даний факт підтверджується
також відповідною відміткою у трудовій
книжці позивачки серії НОМЕР_1 (Т. 1, а. с.
7).

Згідно п. п. 4, 5 ОСОБА_1 зобов'язалась
виконувати обов'язки продавця у
вищевказаному магазині щодня з 08.00 год.
до 17.00 год., вихідні дні - субота та
неділя.

Однак, в період з 01 по 15 жовтня 2009 року
позивачка на роботі не з'явилась, про що
були складені відповідні акти,
підписані СПД ОСОБА_2, бухгалтером
ОСОБА_3 та продавцем ОСОБА_4, наявними в
матеріалах справи.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» при розгляді справ про
поновлення на роботі судам необхідно
з'ясувати, з яких підстав проведено
звільнення працівника згідно з наказом
(розпорядженням) і перевіряти їх
відповідність законові.

Припинення трудового договору
оформлюється виданням наказу
(розпорядження) роботодавця, в якому
вказується підстава припинення
трудового договору в точній
відповідності з формулюванням
законодавства про працю і робиться
посилання на певну статтю закону. Однак
позивачкою до суду не надано доказів
про наявність відповідного наказу чи
розпорядження. Судом такі докази також
не встановлені, а тому немає підтавав
вважати, що трудовий договір між нею та
ОСОБА_2 був розірваний.

Позивачкою у судовому засіданні не
доведений факт незаконного звільнення
її з посади 01 жовтня 2009 року, а також те,
що її необхідно поновити на роботі,
оскільки наказ про її звільнення не
виносився, відповідної відмітки про
звільнення в трудовій книжці також
немає. Крім того, за твердженнями
представника відповідача, наказ про
звільнення ОСОБА_1 не видавався, а в
жовтні місяці 2009 року позивачка
перестала з'являтись на роботу без
поважних причин, про що були складені
відповідні акти. Причини неявки на
роботу відповідачці були невідомі,
тому до цього часу позивачка не
звільнена з посади.

Судом також не встановлено, а
позивачкою не надані до суду будь-які
докази того, що ОСОБА_2 перешкоджала їй
у виконанні обов'язків як продавця
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості по заробітній платі за
період з червня місяця 2007 року по 01
жовтня 2009 рік в загальній сумі 15 799, 56
грн., а також заробітної плати за час
вимушеного прогулу з 01 жовтня 2009 року
по 01 грудня 2010 рік у розмірі 11 875, 00 грн.,
то судом встановлено наступне.

Згідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату
праці» заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
роботодавець виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про
оплату праці» договірне регулювання
оплати праці працівників підприємств
здійснюється на основі системи угод, що
укладаються на національному
(генеральна угода), галузевому
(галузева (міжгалузева) угода),
територіальному (територіальна угода)
та локальному (колективний договір)
рівнів відповідно до законів. Норми
колективного договору, що допускають
оплату праці нижче від норм, визначених
генеральною, галузевою (міжгалузевою)
або територіальною угодами, але не
нижче від державних норм і гарантій в
оплаті праці, можуть застосовуватися
лише тимчасово на період подолання
фінансових труднощів підприємства
терміном не більш як шість місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, за
період з жовтня місяця 2007 року по
листопад місяць 2009 року ОСОБА_1
виплачувалась заробітна плата, що
підтверджується відповідними
відомостями виплати заробітної плати
СПД ОСОБА_2 працівникам магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» (Т. 1, а. с. 80-108), а також
копіями відомостей на виплату грошей,
підписаних, в тому числі, ОСОБА_1 (Т. 1, а.
с. 273-297), що спростовує доводи позивачки
про невиплату їй заробітної плати за
період з жовтня місяця 2007 року по
жовтень місяць 2009 року.

Для підтвердження своїх доводів про
недійсність підписів ОСОБА_1 у
вищевказаних відомостях про виплату
коштів, ухвалою суду від 22 серпня 2012
року за клопотанням представника
позивачки була призначена
судово-почеркознавча експертиза, котра
не була проведена у зв'язку з несплатою
ОСОБА_1 відповідного рахунку для
проведення такої експертизи.

Ухвалою суду від 10 червня 2014 року по
вищевказаній цивільній справі було
відновлено провадження.

З вищевикладеного вбачається, що
позивачка жодним чином не сприяла суду
у зібранні доказів по даній справі, та
не надала інших доказів в
підтвердження того, що їй не
виплачувалась заробітна плата за
період з жовтня місяця 2007 року по
жовтень місяць 2009 року.

В судовому засіданні також
досліджувалась справа наглядового
провадження №07-431-09 Прокуратури м.
Одеси за зверненням ОСОБА_1 від 13
листопада 2009 року про порушення ОСОБА_2
норм трудового законодавства України
по факту невиплати заробітної плати, а
також незаконного звільнення з роботи
та невидачі трудової книжки після
такого звільнення.

В рамках вищевказаного наглядового
провадження Територіальною державною
інспекцією праці у Одеській області
була проведена перевірка ФОП ОСОБА_2 з
приводу дотримання нею законодавства
про працю та оплату праці. В результаті
даної перевірки працівниками
інспекції був складений акт перевірки
№15-01-076/0520 від 01 грудня 2009 року, у якому
були виявлені наступні порушення
ОСОБА_2 трудового законодавства:
заробітна плата працівникам магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» виплачується один раз на
місяць; не виконаний розрахунок
індексації працівникам, працівнику
ОСОБА_1 не надавалась відпустка
протягом двох років підряд, а також не
виплачена заробітна плата за вересень
та жовтень місяць 2009 року (Т. 1, а. с. 135).

Судом встановлено, що вищевказані
порушення ОСОБА_2 були усунуті, ОСОБА_1
була виплачена заборгованість по
заробітній платі, а також компенсація
за невикористану відпустку, що
підтверджується відповідною розпискою
позивачки від 04 грудня 2009 року (Т. 1, а. с.
30). Крім того, позивачці була видана
трудова книжка.

Крім того, з постанови про відмову в
порушенні карної справи Приморського
РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області
від 05 лютого 2010 року вбачається, що в
ході проведення перевірки заяви ОСОБА_1
по факту порушення ОСОБА_2 трудового
законодавства встановлено, що ОСОБА_1
не була звільнена з роботи, заробітна
плата за вересень місяць 2009 року була
нарахована, але вона її не отримувала у
зв'язку з тим, що не з'являлась в
магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» з жовтня місяця
2009 року (Т. 1, а. с. 329).

Тому, у судовому засіданні позивачкою
не доведений факт наявності
заборгованості по заробітній платі, а
відповідно і не доведено, що вона має
право на відшкодування заробітної
плати за час вимушеного прогулу за
період з 01 жовтня 2009 року по 01 грудня 2010
рік.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен
має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
вільно погоджується. Громадянам
гарантується захист від незаконного
звільнення.

Таким чином, у судовому засіданні не
доведено, що відповідачкою були
порушені трудові права ОСОБА_1

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.02.1995
р. №4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, суд визначає
залежно від характеру та обсягу
страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.

Всупереч вищевказаним нормам, у
позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди позивачка
не зазначила, з яких міркувань вона
виходила, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Так як в судовому засіданні не
доведений факт незаконного звільнення
ОСОБА_1 з посади, суд вважає
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню також вимогу
позивачки щодо стягнення на її користь
моральної шкоди.

Крім того, оскільки в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, суд
вважає недоцільним також стягнення з
ОСОБА_2 на користь позивачки суми
судових витрат.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод передбачено право на
справедливий суд, зокрема кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо
його прав та обов'язків цивільного
характеру.

Таким чином, дослідивши матеріали
цивільної справи, вислухавши пояснення
сторін, суд вважає позовні вимоги
ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що
не знайшли свого підтвердження у
судовому засіданні.

Керуючись вимогами ст. 43 Конституції
України, п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.02.1995 р. №4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», п. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9
«Про практику розгляду судами трудових
спорів», ст. 1, 14 Закону України «Про
оплату праці», ст. 23 ЦК України, ст.ст. 94,
115, 116, 233, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 3, 4, 10, 11,
60, 79, 88, 209-210, 213-215, 218 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання звільнення
незаконним та відновлення на роботі,
стягнення заборгованості по
заробітній платі та оплати за
вимушений прогул, відшкодування
моральної шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
Апеляційний суд Одеської області
шляхом подачі апеляційної скарги через
Приморський районний суд м. Одеси
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Ю.Б. Свячена