Справа № 367/842/13-ц Головуючий у І
інстанції Чернов Д.Є.Провадження №
22-ц/780/4218/14 Доповідач у 2
інстанції ОлійникКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

14 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Сліпченка О.І., Лащенка
В.Д.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Ірпіньського міського суду
Київської області від 12 квітня 2013 року
в справі за позовом Прокурора міста
Ірпеня Київської області до
Коцюбинської селищної ради Київської
області та ОСОБА_2, третя особа:
Комунальне підприємство "Святошинське
лісопаркове господарство" про визнання
недійсним рішення, державного акту на
право власності на землю та визнання
права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року прокурор міста Ірпеня
Київської області звернувся до суду з
вказаним позовом до Коцюбинської
селищної ради Київської області та
ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення,
державного акту на право власності на
землю та визнання права власності на
земельну ділянку, посилаючись на те, що
рішенням Коцюбинської селищної ради
від 24 грудня 2008 року №1804/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_2
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2
видано державний акт серії ЯЗ №449585 на
право власності на земельну ділянку
площею 0,15 га (кадастровий номер
земельної ділянки :01:040:0042, цільове
призначення - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд).

Також позивач зазначав, що рішення
Коцюбинської селищної ради прийнято, а
державний акт видано з порушенням
вимог чинного законодавства, у зв'язку
з чим їх має бути визнано недійсними.

Позивачем також вказано, що вказана
земельна ділянка знаходиться за межами
села Коцюбинське і даний факт
підтверджується висновком
судово-землевпорядної експертизи №325
від 05 березня 2012 року, проведеної
Київським державним підприємством
геодезії, картографії, кадастрових та
геоінформаційних систем
«Київгеоінформатика».

Крім того, зазначав, що спірну земельну
ділянку у приватну власність передано
за рахунок земель, що перебувають у
постійному користуванні комунального
підприємства «Святошинське
лісопаркове господарство». Крім того,
на підставі постанови Ради Міністрів
УРСР №673 від 20 червня 1956 року дана
земельна ділянка надана у користування
Святошинському лісопарковому
господарству без виключення її з
Держлісфонду України. Комунальне
підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» від 1976 року
постійно здійснює господарську
діяльність на оспорюваній земельні
ділянці, що підтверджується проектом
організації лісового господарства.
Вказана земельна ділянка містить
таксаційні описи. Згідно з інформацією
Державного комітету України із
земельних ресурсів №9946/26/4-11 від 1 липня
2011 року Коцюбинською селищною радою
передано у власність громадянам
земельні ділянки загальною площею 72 га,
в тому числі і відповідачці, за рахунок
земель, які знаходяться у користуванні
КП «Святошинське лісове господарство»
та згідно з картографічними
матеріалами лісовпорядкування
обліковуються як квартали
Святошинського та Київського лісництв.

За даними КП «Святошинське лісопаркове
господарство» зазначена земельна
ділянка відноситься до земель
лісогосподарського призначення та
будь-яких погоджень на вилучення
земель зі свого користування
підприємство не надавало. Спірну
земельну ділянку в приватну власність
відповідача було передано без її
вилучення з користування КП
«Святошинське лісопаркове
господарство» на підставі
відповідного рішення органу державної
влади чи органу місцевого
самоврядування, прийнятого в межах
його компетенції.

Також позивачем зазначалося, що
Коцюбинською селищною радою не
дотримано вимог щодо порядку зміни
цільового призначення землі. Земельну
ділянку лісового фонду спірним
рішенням Коцюбинської селищної ради
передано у приватну власність для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що призведе до
знищення лісових ресурсів. Крім того
позивач зауважував, що у порушення
вимог ст.9 Закону України «Про державну
експертизу землевпорядної
документації», якою передбачено
обов'язковість проведення вказаної
експертизи проектів землеустрою щодо
відведення земель лісогосподарського
призначення, проект землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки
ОСОБА_2 державну експертизу не
проходив.

Враховуючи вищенаведене, просив
визнати недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 24
грудня 2008 року №1804/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1», визнати
недійсним державний акт серії ЯЗ №449585
на право власності на земельну ділянку
площею 0,15 га (кадастровий номер
земельної ділянки :01:040:0042, цільове
призначення - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
виданий на ім'я ОСОБА_2 і визнати право
власності держави на земельну ділянку.

Рішенням Ірпіньського міського суду
Київської області від 12 квітня 2013 року
позовні вимоги прокурора міста Ірпеня
Київської області задоволено частково.
Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 24
грудня 2008 року №1804/25-5 "Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1".

Визнано недійсним державний акт серії
ЯЗ №449585 на право власності на земельну
ділянку (кадастровий номер
:01:040:0042), виданий на ім'я ОСОБА_2

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав
порушення судом норм матеріального і
процесуального права ставиться
питання про скасування рішення та
ухвалення нового, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Коцюбинської селищної ради від 24
грудня 2008 року №1804/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_2
було затверджено проект землеустрою
щодо відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки площею 0,15
га. На підставі зазначеного рішення
ОСОБА_2 було видано державний акт серії
ЯЗ №449585 на право власності на земельну
ділянку площею 0,15 га (кадастровий номер
земельної ділянки :01:040:0042, цільове
призначення - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд), яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Також судом встановлено, що згідно
листа Відділу Держкомзему у місті
Ірпінь від 18 січня 2013 року №01-02/44-1,
наявного в матеріалах справи, державна
статистична звітність (форми 6-зем) по
смт.Коцюбинське в період від 01 січня 2008
року до 31 грудня 2008 року не велася,
землі запасу по смт.Коцюбинське в
період від 01 січня 2008 року до 31 грудня
2008 року не обліковувалися. Відомості
щодо встановлення та зміни меж
Коцюбинської селищної ради у відділі
Держкомзему відсутні. Зазначені
обставини також підтверджуються актом
службового розслідування стосовно
діяльності колишнього начальника
відділу Держкомзему в місті Ірпінь
ОСОБА_3 Державного комітету України із
земельних ресурсів від 27 квітня 2011 року
(а.с.36-44). Відповідно до висновку №9544/463
від 15 грудня 2008 року Державного
управління охорони навколишнього
середовища в Київській області про
погодження матеріалів проекту із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність відповідачки було
надано позитивний висновок за умови
здійснення переведення земельної
ділянки в категорію - землі житлової та
громадської забудови та внесення
відповідного коригування до
Генерального плану смт.Коцюбинське та
розробки містобудівного обґрунтування
(а.с.26).

Однак, як вбачається з проекту
землеустрою, наявного в матеріалах
справи, вказані умови висновку не були
виконані.

Згідно зі ст.68 Конституції України
кожен зобов'язаний неухильно
додержуватися Конституції України та
законів України, не посягати на права і
свободи, честь і гідність інших людей.

За ст.14 Конституції України та ст.1 ЗК
України земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави.

Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного
кодексу України (далі ЗК України)
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою і
відшкодування завданих збитків.

Згідно з ч.1 ст.173 ЗК України межа району,
села, селища, міста, району у місті - це
умовна замкнена лінія на поверхні
землі, що відокремлює територію району,
села, селища, міста, району у місті від
інших територій.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» передбачено,
що сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Відповідно до п.«б» ч.1 ст.12 ЗК України
до повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 статті 116 ЗК України
передбачено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Згідно з ч.1 ст.122 ЗК України сільські,
селищні, міські ради передають
земельні ділянки у власність або у
користування із земель комунальної
власності відповідних територіальних
громад для всіх потреб.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про
основи містобудування» визначення
територій для містобудівних потреб
здійснюється відповідно до
затвердженої містобудівної
документації з урахуванням планів
земельно-господарського устрою.

За ст.12 Закону України «Про планування
і забудову територій» сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи в межах повноважень, визначених
законом, відповідно до генеральних
планів населених пунктів, в тому числі,
вирішують питання вибору, вилучення
(викупу), надання у власність чи в
користування земельних ділянок.

Згідно п.12 Перехідних положень ЗК
України до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність, та земель,
зазначених в абзацах другому та
четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Під час судового розгляду справи
сторонами по справі, в тому числі
відповідачем - Коцюбинською селищною
радою Київської області, не
заперечувався той факт, що будь-які
графічні додатки до Указу Президії
Верховної Ради УРСР від 11 лютого 1941
року, які б підтверджували межі селища
Коцюбинське не збереглися, тобто від 1941
року і по даний час рішення щодо
встановлення чи зміни меж селища
Коцюбинське компетентними органами не
приймались, проект встановлення меж не
розроблявся і не затверджувався.

Вказані обставини також встановлені
постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 23 грудня 2011 року, яка залишена в
силі ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 09 жовтня 2012 року у
справі за позовом Київської міської
ради до Державного управління
навколишнього природного середовища в
місті Києві, Київського обласного
управління лісового та мисливського
господарства, Ірпінської міської ради,
Коцюбинської селищної ради, за участю
Прокуратури міста Києва, треті особи -
Державне агентство земельних ресурсів
України, КП «Святошинське лісопаркове
господарство», КП КОР «Обласний
лісгосп», Київська обласна державна
адміністрація, Державне управління
охорони навколишнього природного
середовища в Київській області,
Державне агентство лісових ресурсів
України про визнання бездіяльності
протиправною, рішень нечинними та їх
скасування, зобов'язання вчинити певні
дії.

Зазначеними вище рішеннями судів було
встановлено, що крім Указу Президії
Верховної Ради Української РСР від 11
лютого 1941 року, яким зі складу
Білицької селищної ради виключено
населений пункт Берковець,
перейменовано смт.Берковець в смт.
імені Коцюбинського і включено до
складу селища імені Коцюбинського
залізничну станцію Біличі та Указу від
30 грудня 1962 року, яким селище
Коцюбинське було підпорядковано
Ірпінській міській раді і разом з нею
підпорядковано безпосередньо
Київській обласній раді, а також Указом
від 04 січня 1965 року, яким смт. імені
Коцюбинського перейменовано в селище
Коцюбинське, інших рішень щодо
адміністративно-територіального
устрою селища Коцюбинське не
видавалось; землевпорядна
документація стосовно встановлення
меж смт. імені Коцюбинського
відповідно до Указу Президії Верховної
Ради УРСP від 11 лютого 1941 року не
збереглась; проекти рішень про
встановлення меж міста Києва та меж
селища Коцюбинське не затверджувались
і з моменту набрання чинності
Земельним Кодексом України по даний
час проект встановлення меж селища
Коцюбинське відповідно до вимог
вказаного Кодексу Київською обласною
радою не затверджувався.

Крім того, вищевказаним рішенням суду
встановлено, що Коцюбинська селищна
рада при прийнятті рішень щодо
відведення земельних ділянок у
власність керувалася матеріалами
техніко-економічного обґрунтування та
перспективним планом розвитку селища
Коцюбинське, затверджених рішенням
«Про перспективний план розвитку
смт.Коцюбинське» від 25 вересня 2008 року
№689/22-5.

Постановою Ірпінського міського суду
Київської області від 23 листопада 2009
року, яка залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 листопада
2011 року у справі за позовом прокурора
міста Ірпеня в інтересах держави в
особі Київської обласної ради,
Київської обласної державної
адміністрації до Коцюбинської
селищної ради, треті особи: відділ
Держкомзему в місті Ірпінь, Виконком
Ірпінської міської ради про визнання
незаконними та скасування п.3 рішення
Коцюбинської селищної ради №689/22-5 від 25
вересня 2008 року та рішення №711/23-5 від 28
жовтня 2008 року було встановлено, що
рішенням Коцюбинської селищної ради
№689/22-5 «Про перспективний план
розвитку селища Коцюбинське» та
рішенням №711/22-5 «Про передачу деревної
рослинності віднесену до категорії
зелених насаджень в межах селища
Коцюбинське» не встановлювались межі
селища Коцюбинське, а фактично
Коцюбинська селищна рада виконувала
вимоги ст.173 ЗК України щодо реалізації
процедури встановлення меж селища.
Також слід зазначити, що Генерального
плану селища Коцюбинське на момент
ухвалення вищевказаних рішень не
існувало, його межі не були чітко
визначеними, а його статус був
сформований на підставі Указу Президії
Верховної Ради УРСР від 11 лютого 1941
року. Тобто відсутні підстави вважати,
що Коцюбинська селищна рада при
винесенні вищевказаних рішень
вирішувала питання належності до її
території будь-яких земель у певно
визначених межах. При цьому, наявність
у пропозиціях перспективного розвитку,
наданих на погодження селищної ради,
схем розвитку селища, не звільняло
органи, які виготовляють та погоджують
Генеральний план селища діяти у межах
закону.

Відповідно до ч.3 ст.61 Цивільного
процесуального кодексу України (далі
ЦПК України) обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини. А тому вищевказані
обставини не підлягають доказуванню.

Зважаючи на вищевикладене, суд першої
інтонації дійшов вірного висновку, що
на момент прийняття спірного рішення
Коцюбинською селищною радою від 24
грудня 2008 року №1804/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_2
межі смт.Коцюбинське у передбаченому
законом порядку не були визначені та
встановлені.

Крім того, згідно постанови Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 грудня 2011 року, яка залишена в силі
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 09 жовтня 2012 року, в якій
зазначається, що Коцюбинська селищна
рада, приймаючи оскаржувані рішення,
діяла відповідно до встановленого на
момент прийняття відповідних рішень
порядку. Тобто всі зазначені рішення
приймалися за результатами отримання
позитивних висновків органів
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів, органів містобудування і
архітектури та охорони культурної
спадщини, природоохоронних і
санітарно-епідеміологічних органів.

За таких обставин Коцюбинська селищна
рада не мала правових підстав
відмовити у наданні земельних ділянок
у власність, оскільки при прийнятті
рішень керувалася діючим
законодавством на момент винесення
таких рішень.

З огляду на вищенаведене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що спірні рішення Коцюбинської
селищної ради були прийняті в межах
компетенції, відповідно до
передбаченої вимогами статей 116 та 118 ЗК
України процедури безоплатної
передачі у приватну власність
земельних ділянок, але при цьому не
надала належної оцінки обставинам
місця розташування спірних земель в
межах чи за межами селища, і
відповідності прийнятих рішень до п.12
Перехідних положень Земельного
кодексу України.

Враховуючи викладені обставини, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що довідка №5358
від 28 листопада 2008 року відділу
земельних ресурсів у місті Ірпені
Київської області про правовий статус
спірної земельної ділянки, яка
міститься у проекті відводу земельної
ділянки відповідача ОСОБА_2, не є
належним доказом знаходження спірної
земельної ділянки в межах
смт.Коцюбинське, оскільки зазначена в
ній інформація спростовується іншими
матеріалами справи.

Згідно зі ст.39 ЗК України використання
земель житлової та громадської
забудови здійснюється відповідно до
генерального плану населеного пункту,
іншої містобудівної документації,
плану земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм.

Крім того, судом встановлено, що на
момент прийняття спірного рішення
будь-яка містобудівна документація,
визначена Законом України «Про
планування і забудову територій» в
смт.Коцюбинське була відсутня, а
Перспективний план розвитку селища, на
який посилався представник
Коцюбинської селищної ради Київської
області та техніко-економічне
обґрунтування є видом землевпорядної
документації і згідно вимог
зазначеного закону не є містобудівною
документацією, яка б могла бути
підставою для прийняття спірного
рішення щодо відведення земельної
ділянки для містобудівних потреб.
Також вірно встановлено, що
Коцюбинською селищною радою при
прийнятті оскаржуваного позивачем
рішення було порушено норми чинного
законодавства на момент прийняття
такого рішення.

При вирішенні спору суд першої
інстанції вірно не взяв до уваги
рішення Коцюбинської селищної ради №170
від 06 листопада 2009 року «Про
інвентаризацію меж», №75 від 29 квітня 2010
року «Про погодження проекту
формування і встановлення меж
Коцюбинської селищної ради та межі смт.
Коцюбинське Київської області» та №153
від 15 вересня 2010 року «Про затвердження
Генерального плану смт. Коцюбинське»,
так як обставини, які ними
підтверджуються, не існували на момент
прийняття спірного рішення, і тому не
мають доказового значення по справі.

На підставі викладених обставин суд
дійшов вірного висновку, що є правові
підстави для визнання недійсним
рішення Коцюбинської селищної ради від
24 грудня 2008 року №1804/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1».

Судом першої інстанції також вірно не
взято до уваги посилання позивача на
обставини, що спірна земельна ділянка
відноситься до земель лісового фонду,
перебувала в постійному користуванні
КП «Святошинське лісопаркове
господарство», не було проведено
процедури вилучення та зміни цільового
призначення спірної земельної ділянки
із земель лісового фонду на землі
житлової забудови, а також те, що не
була проведена експертиза по проекту
землеустрою, оскільки постановою
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 23 грудня 2011 року, яка
залишена в силі ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 09
жовтня 2012 року, було встановлено, що у
КП «Святошинське лісопаркове
господарство» відсутні
правовстановлюючі документи на спірні
території, зокрема, КП «Святошинське
лісопаркове господарство» не є
державним лісогосподарським
підприємством та у останнього відсутні
документи, що підтверджують право
користування на раніше надані землі.

Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акту,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

На підставі встановлених судом
обставин та норм Закону, оскільки судом
визнається недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 24
грудня 2008 року №1804/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1», тому суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку, що державний акт серії ЯЗ
№449585 на право власності на земельну
ділянку площею 0,1500 га (кадастровий
номер земельної ділянки :01:040:0042,
цільове призначення - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд», яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
виданий на ім'я ОСОБА_2 підлягає
визнанню недійсним.

Також судом першої інстанції вірно
зазначено, що позовні вимоги, які
стосуються визнання права власності
держави на спірну земельну ділянку,
відповідно до ст.392 ЦК України є
неконкретизованими, необґрунтованими
й такими, що не відповідають вимогам і
приписам чинного законодавства, а тому
не підлягають до задоволення.

Відповідно до п.5 Закону України №4176-VI
від 20 грудня 2011 року «Про внесення змін
до деяких законів України щодо
вдосконалення порядку здійснення
судочинства» позов про визнання
незаконним правового акту органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено право власності або інше
речове право особи може бути подано
протягом 3 (трьох) років з дня набрання
чинності цим Законом (набрав чинності з
15.01.2012 р.), а тому суд першої інстанції
вірно встановив, що позивачем не
пропущений строк позовної давності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
про порушення судом норм матеріального
і процесуального права безпідставні,
спростовуються матеріалами справи та
висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення постановлене з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ірпіньського міського суду
Київської області від 12 квітня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської
області набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:
Олійник В.І.

Судді:
Сліпченко О.І.

Лащенко В.Д.