Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №280/536/14-ц
Головуючий у 1-й інст. Василенко
Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Коломієць
О.С.

суддів: Зарицької
Г.В., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання:
Крижанівської М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Коростишівського районного
суду Житомирської області від 28 квітня
2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в
суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики, зазначаючи,
що 10.01.2014 р. він уклав з відповідачем
договір позики на суму 13600 грн., які
останній зобов'язувався повернути йому
до 10.03.2014р. До теперішнього часу позику
відповідачем не повернуто. У зв'язку з
наведеним просив суд стягнути з
відповідача на його користь борг в сумі
13600 грн. та судові витрати.

Рішенням Коростишівського районного
суду Житомирської області від 28 квітня
2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 суму боргу за договором
позики від 10.01.2014 року у розмірі 13600 грн.
та на користь держави судовий збір у
розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, просить
рішення скасувати та ухвалити нове -
про відмову у задоволенні позову в
повному обсязі. Доводи апеляційної
скарги обґрунтовує тим, що висновки
суду не відповідають фактичним
обставинам справи, не надана належна
юридична оцінка фактам. Так суд першої
інстанції, розглянувши справу за його
відсутності, не врахував, що жодної
позики він від позивача не отримував. А
лише написав на вимогу ОСОБА_2 розписку
як спосіб виконання взятих на себе
зобов'язань за договором оренди
приміщення, яке винаймав у позивача для
виробництва гранітних виробів. Крім
того, вищевказана сума коштів була
частинами повернута позивачу, про що
свідчить розписка написана ОСОБА_4

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.01.2014 р. позивач
уклав з відповідачем договір позики на
суму 13600 грн., які останній
зобов'язувався повернути йому до 10.03.2014
року, про що відповідачем написано
власноруч розписку. Відповідач, на час
звернення позивача до суду з позовом
зобов'язання за договором позики не
виконав, грошові кошти взяті в борг у
розмірі, вказаному у розписці,
позивачеві не повернув, чим порушив
умови договору між ними.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог позивача суд першої
інстанції виходив з того, що між
позивачем і відповідачем був укладений
договір позики, який не виконаний
відповідачем належним чином.

Такий висновок суду є вірним виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно із ст.1047 ЦК України Договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять
разів перевищує встановлений законом
розмір неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути
борговий документ або видати розписку
боржник має право затримати виконання
зобов'язання. У цьому разі настає
прострочення кредитора.

Частина 1 ст. 1049 ЦК України покладає на
позичальника обов'язок повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Як передбачено ч.3 ст. 1049 ЦК України,
позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок. Тобто зобов'язання
позичальника припиняються належним
виконанням і з цього часу боржник є
особою, яка повністю виконала свої
боргові зобов'язання, про що також
зазначено в ст. 599 ЦК України.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі щодо неотримання від позивача
коштів за договором позики та
укладення між сторонами фактично
договору оренди приміщення, колегія
суддів вважає безпідставним виходячи з
наступного.

Оспорювання договору позики
позичальником можливо на підставах,
передбачених ст. 1051 ЦК України.

Між тим як до суду першої так і
апеляційної інстанції ОСОБА_3 не
надано доказів, які відповідно до ст.ст.
58-60 ЦПК України свідчили б про
неотримання ним грошей від
позикодавця.

В суді апеляційної інстанції
відповідач не заперечував тієї
обставини, що він також не звертався
до суду з позовом про визнання договору
позики недійсним, і рішення суду з
цього приводу не ухвалювалося.

Так само безпідставними визнаються і
доводи апелянта про часткове погашення
боргу в сумі 5000 грн., про що, на його
думку, свідчить розписка від 20.03.2014 року
написана ОСОБА_4

Наданий оригінал розписки про передачу
ОСОБА_4 5000 грн. ОСОБА_2 не можна визнати
належним і допустимим доказом
часткового виконання умов договору
позики, оскільки з її змісту вбачається
про існування грошового зобов'язання у
ОСОБА_5 перед відповідачем ОСОБА_3,
проте вона не містить підтвердження
того, що зазначена в ній сума отримана
саме позивачем ОСОБА_2 і саме на
виконання відповідачем свого
зобов'язання перед позивачем за
зазначеним договором.

З огляду на ці обставини, на які
посилається відповідач на
підтвердження своїх заперечень не
можуть бути достатньою підставою для
визнання факту часткового повернення
боргу. Крім того, оригінал відповідної
боргової розписки від 10.01.2014 року, яка
міститься в матеріалах справи, була
надана саме позивачем.

За таких обставин, коли суд першої
інстанції повно, всебічно та об'єктивно
дослідив обставини справи, права і
обов'язки сторін у даних
правовідносинах, з'ясував характер та
суть заявлених позивачем вимог -
підстави скасування рішення суду
відсутні, а доводи апеляційної скарги є
безпідставними.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Коростишівського районного
суду Житомирської області від 28 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді