Справа №266/3137/14-ц
Провадження№ 6/266/217/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року
м.
Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя
Донецької області в складі головуючого
судді Митрофанової Є.Г., при секретарі
Давлетбаєвій О.Є., розглянувши у
відкритому судовому засіданні подання
заступника начальника Приморського
відділу державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції про тимчасове обмеження
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

22 липня 2014 року заступник начальника
Приморського відділу ДВС
Маріупольського міського управління
юстиції Серьогіна К.Ю. звернулася до
суду з поданням, в якому просила
тимчасово обмежити у праві виїзду за
межі України керівника боржника -
юридичної особи ТОВ «Приазовбуд»
ОСОБА_2, на підставі ст. 6 ЗУ «Про
порядок виїзду і в'їзду в Україну
громадян України», без вилучення
паспортного документа шляхом заборони
перетинати державний кордон до
виконання всіх своїх зобов'язань,
покладених на нього 30 виконавчими
документами виданим УПФУ в
Приморському районі в м. Маріуполь та
Господарським судом Донецької області
про стягнення з ТОВ «Приазовбуд» на
користь УПФУ в Приморському районі в м.
Маріуполь, ДП «Бердянський морський
торговельний порт», ККП
«Маріупольтепломережа», ПП «Аскона»,
ПАТ «Донецький завод мостових
конструкцій», ПАТ «Український Бізнес
Банк», ПАТ «Металургійний комбінат
«Азовсталь», держави боргу загальною
сумою 737 760,40 гривень. В поданні
зазначила, що на виконанні
Приморського відділу ДВС
Маріупольського МУЮ знаходиться
зведене виконавче провадження ЄДРВП №
40402338 по примусовому виконанню
виконавчих документів про стягнення з
ТОВ «Приазовбуд» вказаної суми боргу.
Державним виконавцем винесено
постанови про відкриття виконавчих
проваджень, про що повідомлено
боржника у визначеному законодавством
порядку, боржнику надано строк для
самостійного виконання рішення. Однак,
боржником у наданий строк самостійно
рішення не виконано, в зв'язку з чим
державним виконавцем розпочато
примусове виконання рішень та вжито
всіх передбачених законом заходів, а
саме встановлено зареєстроване за
боржником рухоме, нерухоме майно, та
земельні ділянки, грошові кошти, що
знаходяться на рахунках в установах
банках, на які постановою було
накладено арешт, про що повідомлено
керівника боржника - ТОВ «Приазовбуд»,
яким є ОСОБА_2 Однак, після накладення
арешту, в ході провадження виконавчих
дій були виявлені нові рахунки
боржника у кількості 2 одиниць, що є
порушенням вимог Закону України "Про
виконавче провадження", а саме після
накладення державним виконавцем
арешту на кошти боржника - юридичної
особи у банках чи інших фінансових
установах. Крім того, 25.10.2012 року
державного виконавця не допустили до
приміщення за місцем знаходження
боржника, вказаного в виконавчому
документі, про що складено акт. Станом
на 17.07.2014 року керівником підприємства -
боржника не вчинено дій, спрямованих на
виконання рішення суду, що свідчить про
умисне його не виконання та є ухиленням
від виконання покладених рішеннями
зобов'язань.

Заступником начальника Приморського
ВДВС Маріупольського МУЮ до суду
направлено заяву про розгляд подання
без участі представника служби.

Суд, дослідивши матеріали, надані
державним виконавцем до подання,
вважає його таким, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України, кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишити
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до
неї, кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною. На
здійснення цих прав не може бути
встановлено жодних обмежень, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої фізична особа має право на
свободу пересування. Фізична особа, яка
досягла шістнадцяти років, має право на
вільний самостійний виїзд за межі
України. Фізична особа може бути
обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до
особистих немайнових прав фізичної
особи (кн. друга ЦК), а саме - до
особистих немайнових прав, що
забезпечують природне існування
фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК).
Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті
немайнові права тісно пов'язані з
фізичною особою. Фізична особа не може
відмовитись від особистих немайнових
прав, а також не може бути позбавлена
цих прав.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок вирішення
спорів у цій сфері регулюється Законом
від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України".

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону
України "Про порядок виїзду і в'їзду в
Україну громадян України»,
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
паспорта, або громадянинові України,
який має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, у
випадках, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), до
виконання зобов'язань.

Норми ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України
передбачають, що питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи у праві виїзду за межі України
при виконанні судових рішень та
рішень інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Згідно вимогами п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження",
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника за межі України -
до виконання зобов'язань за рішенням.

Інструкцією з організації примусового
виконання рішень, що набрала чинності з
17.04.2012 року та затверджена Наказом
Міністерства юстиції України 02.04.2012 №
512/5 (далі Інструкція) передбачено зміст
подання державного виконавця при
зверненні до суду.

Відповідно до п.п 11.1. Інструкції у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, державний виконавець може
звернутися з поданням до суду за
місцезнаходженням органу ДВС щодо
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України до виконання
зобов'язань за рішенням.

Відповідно до п.п 11.1.1 Інструкції
подання повинно містити підтвердження
факту ухилення боржника від виконання
своїх зобов'язань.

Пунктом 11.1.3. Інструкції встановлено, що
до подання додаються копії виконавчого
документа, постанови про відкриття
виконавчого провадження та копії інших
документів (за потреби).

З вище наведених норм слідує, що
обов'язковою умовою для задоволення
такого подання та застосування видів
тимчасового обмеження у виїзді за
кордон є доведення державним
виконавцем наявності у боржника
невиконаних зобов'язань, покладених
рішенням, їх розміру, а також факту
ухилення боржника від їх виконання -
дії чи бездіяльності особи боржника,
які полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків.

При цьому особа, яка має невиконані
зобов'язання, не може вважатися винною
в ухиленні, поки не буде доведено
протилежне.

Ознайомившись з поданням, дослідивши
та проаналізувавши матеріали справи у
їх сукупності, суд вважає, що
перелічені вище обставини належними
доказами з боку державного виконавця
не підтвердженні, а тому не вбачає
підстав для його задоволення.

З наданих до подання державним
виконавцем матеріалів вбачається, що
на виконанні у Приморському відділу
державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції знаходиться зведене виконавче
провадження по примусовому виконанню
вимог №ю101у від 04.04.2012 року, №ю204у від
07.05.2012 року, №ю230у від 05.06.2012 року,
виданих УПФУ в Приморському районні м.
Маріуполя, про стягнення з ТОВ
«Приазовбуд» боргу у загальній сумі
92107,35 гривень, виконавчого збору у сумі
9210,70 гривень, та витрат на проведення
виконавчих дій у суму 90 гривень, а
всього суми 101408,05 гривень, що
підтверджується копією постанови
заступника начальника Приморського
ВДВС ММУЮ Шевченка С.О. від 06.07.2012 року
про об'єднання виконавчих проваджень.
/а.с.6/

Також, з доданих до подання копій
постанов судом встановлено, що
Приморським ВДВС ММУЮ відкрита ще
черга виконавчих проваджень по
примусовому виконанню вимог та рішень
УПФУ в Приморському районні м.
Маріуполя, рішень та наказів
Господарського суду Донецької області,
виконавчого листа Донецького
окружного адміністративного суду,
постанов Приморського відділу ДВС
Маріупольського МУЮ щодо стягнення з
ТОВ «Приазовбуд» сум боргу, які при
цьому прийняті до виконання різними
державними виконавцями у самостійних
провадженнях/а.с.22-76/

На підтвердження наявності зведеного
виконавчого провадження ЄДРВП №40402338
по примусовому виконанню виконавчих
документів про стягнення з ТОВ
«Приазовбуд» боргу на загальну суму 737
760,40 гривень, суду копія відповідної
постанови не надана, як і довідка щодо
актуального стану його виконання та
розміру заборгованості на час розгляду
справи.

Отже, з наведеного суд не має
можливості дійти до безперечного
висновку про знаходження на
примусовому виконанні у Приморському
ВДВС ММУЮ зведеного виконавчого
провадження та його здійснення саме
тим державним виконавцем, який
звернувся з поданням до суду, наявність
у боржника - ТОВ «Приазовбуд» на час
розгляду справи невиконаних
зобов'язань за рішеннями та їх розмір.

Крім того, надана суду копія витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
відображує інформацію про юридичну
особу - боржника ТОВ «Приазовбуд» та її
керівника станом на 13.12.2011 рік, тобто
актуальних даних про керівника
юридичної особи - боржника на час
розгляду справи матеріали подання не
містять, а тому суд вважає, що
правомірність покладення
відповідальності за неналежне
виконання зобов'язань юридичною особою
- боржником, на ОСОБА_2, як на керівника
підприємства, належним чином
необґрунтована./а.с.7-8/ Також слід
зазначити, що суду не надано відомостей
щодо громадянства ОСОБА_2, що також є
істотною обставиною для вирішення
питання про обмеження виїзду за межі
України.

Більше того, на підтвердження ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
державним виконавцем ніяких доказів
суду також не надано. Зокрема, відсутні
відомості про повідомлення боржника
про відкриття виконавчих проваджень,
отримання постанови про їх об'єднання у
зведення провадження, отримання
керівником підприємства викликів до
служби у зв'язку з проведенням
виконавчих дій, повідомлення про
порядок та строки добровільної сплати.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що державним виконавцем не
доведено сукупність обставин, що
надають можливість встановити факт
ухилення ОСОБА_2, як керівника ТОВ
«Приазовбуд», від виконання
покладених на підприємство рішеннями
зобов'язань.

Вжиття державним виконавцем усіх
передбачених законом заходів для
примусового виконання рішення, та сам
факт невиконання боржником самостійно
зобов'язань протягом встановленого
виконавцем строку, не можуть свідчити
про умисне ухилення від виконання
покладених рішенням обов'язків.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що законних підстав для задоволення
подання та обмеження ОСОБА_2 у
здійсненні його Конституційних прав
щодо вільного пересування та залишення
території України не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.33
Конституції України, ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження",
ст.ст.377-1, 209, 210, 293 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання заступника
начальника Приморського відділу
державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду за кордон ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може
бути продано протягом п'яти днів з дня
проголошення ухвали до апеляційного
суду Донецької області в м. Маріуполі
через Приморський районний суд м.
Маріуполя.

Суддя:
Митрофанова Є. Г.