Справа №784/2795/13 08.08.2014 08.08.2014 08.08.2014
Провадження №22-ц/784/11/14
Суддя суду 1-ї
інстанції - Горбенко С.А.
Доповідач апеляційного
суду - Локтіонова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів: Локтіонової О.В., Лисенка
П.П.,

із секретарем судового засідання -
Горенко Ю.В.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області

від 21 грудня 2012 року

за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2011 року ОСОБА_5 звернулась
до суду з позовом до відповідачів про
стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 22
травня 2005 року уклала договір позики із
своїм сином ОСОБА_6 на суму 4000 доларів
США з терміном повернення до 01 травня
2012 року.

Того ж дня уклала договір позики із
ОСОБА_6 та його дружиною ОСОБА_4 на суму
12000 доларів США за умови сплати за
користування грошима 3% щомісячно та
терміном повернення коштів до 1 травня
2010 року. Зобов'язання сторін були
оформлені розписками.

Отримані кошти відповідачі витратили
на придбання та капітальний ремонт
будинку АДРЕСА_1. Позичені кошти
відповідачі у встановлений строк не
повернули, проценти за їх користування
не сплатили.

Посилаючись на порушення договірних
зобов'язань та уточнивши позовні
вимоги в частині розміру стягнення,
ОСОБА_5 просила стягнути з відповідачів
по 64 000 грн. основного боргу з кожного.

Рішенням Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 21 грудня 2012 року
позов задоволено частково. З ОСОБА_6 на
користь позивачки за договорами позики
стягнуто 80 000 грн. і 800 грн. судових
витрат. З ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_5 стягнуто 48 000 грн. та 480 грн.
судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права просила рішення змінити,
відмовивши в задоволенні позову щодо
стягнення з неї заборгованості за
договором позики.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5
стосовно стягнення з відповідачки
ОСОБА_4 боргу, суд першої інстанції
виходив з того, що вони є
обґрунтованими.

Проте за таким висновком суду неможна
погодитися, з огляду на таке.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні ( позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів або таку ж кількість речей того
ж роду та такої ж якості.

За правилами статті 1047 ЦК України
договір позики укладається в письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної суми.

Виходячи зі змісту статті 218, частини 2
статті 1047 та статті 1051 ЦК України
рішення суду у позикових зобов'язаннях
не може ґрунтуватись на свідченнях
свідків, в тому числі і у разі
заперечення факту вчинення правочину.

За статтями 10, 58-60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
з дотриманням правил належності та
допустимості доказів.

Відповідно до правил частини 3 статті 212
ЦПК України суд оцінює не тільки
належність та допустимість доказів,
але й достовірність кожного з них
окремо, а також достатність і
взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що на
підтвердження факту укладення
22 травня 2005 року договору позики з
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 позивачкою ОСОБА_7
надана розписка, підписана ОСОБА_6, про
отримання ним в позику від позивачки 4
000 доларів США для придбання житлового
будинку (т.1 а.с.37), а також розписка
того ж числа про позичення 12 000 доларів
США з зазначенням як позичальників
ОСОБА_6 і ОСОБА_4 та їх підписами (т.1
а.с.39).

Відповідачка ОСОБА_4 в суді першої
інстанції заперечувала факт позики як 4
000 доларів США, так і 12 000 доларів США на
потреби їх сім'ї, а також факт
підписання нею розписки на суму 12 000
доларів США.

Для встановлення факту складання
розписок у певний період та факту
дійсності підпису ОСОБА_4 проведені:

- Науково-дослідним
експертно-криміналістичним центром
УМВС України в Миколаївської області
судово-почеркознавча та експертиза
матеріалів документів (висновок №1063
від 30 серпня 2011 року) (т.1 а.с.84-86);

- Київським науково-дослідним
інститутом судових експертиз повторна
судово-почеркознавча експертиза
(висновок №11334/11-32/1334/12-32 від 31 травня 2012
року) (т.1 а.с.137-140);

- Київським науково-дослідним
інститутом судових експертиз повторна
комплексна судово-почеркознавча та
технічна експертизи документів
(висновок №11324/11325/13-34/11326/13-32/11327/13-33 від 06
травня 2014 року (т.2 а.с.56-63).

За висновком експертів №1063 від 30
серпня 2011 року встановити час
складання розписок неможливо у зв'язку
з відсутністю методики дослідження, а
підпис від імені ОСОБА_4 в розписці на
суму 12 000 доларів США виконаний самою
ОСОБА_4

За висновком №11334/11-32/1334/12-32 від 31 травня
2012 року розписка від імені ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5 від 22 травня 2005 р.
ймовірно піддавалась штучному
старінню. Встановити чи виконано
підпис на розписці самою ОСОБА_4 або
іншою особою з ретельним наслідуванням
справжньому підпису ОСОБА_4 чи із
застосуванням технічних прийомів
(перемальовуванням підпису на
просвіт) не виявилось можливим,
оскільки були встановлені як
збіжності, так і розбіжності
почергових ознак в досліджуваному
підписі та зразках підпису ОСОБА_4
Однозначно їх оцінити експертам не
вдалося через неможливість визначити
конкретні перерви рухів та деякі
окремі почеркові ознаки в
досліджуваному підписі через
забруднення матеріалу письма у місці
його розміщення, а також у зв'язку з
неможливістю встановити ступінь
стійкості підписного почерку ОСОБА_4 у
певний період часу, який відповідає
часу складання досліджуваного
документу.

За висновком №11324/11325/13-34/11326/13-32/11327/13-33
від 06 травня 2014 року розписка від імені
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 піддавалася
зовнішньому впливу (механічному -
тертя, фізико-хімічному - нанесення
маслянистої речовини та теплова
обробка), що не властиве для звичайних
умов зберігання документів.
Встановити, чи виконані рукописні
записи розписки від імені ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 у той час, яким вона датована, не
видалося можливим із причини
примусового штучного зістарювання
матеріалів документів цієї розписки,
яке змінило їх хімічний склад, зокрема -
паст кулькових ручок. Встановити, чи в
один період часу були виконані
рукописні записи та підпис від імені
ОСОБА_4 у розписці не видалося можливим
із причини примусового штучного
зістарювання паст кулькових ручок цих
записів та підпису. Встановити, чи
виконаний підпис від імені ОСОБА_4 в
розписці, самою ОСОБА_4 чи іншою особою
з наслідуванням підписів ОСОБА_4 або
шляхом перемальовування на просвіт не
виявилося можливим, оскільки були
встановлені як збіжності, так і суттєві
та стійкі розбіжності почеркових
ознак, наявність яких не виключає
можливості виконання досліджуваного
підпису із застосуванням якихось
технічних прийомів. Що ж стосується
встановлених збіжностей ознак, то вони,
на думку експертів, за наявності
вказаних розбіжностей та результатів
технічного дослідження документу не
дають підставу не лише для
категоричного, а й для імовірного
висновку про тотожність, оскільки
можуть пояснюватись як природною
варіаційністю підписного почерку
ОСОБА_4, так і виконанням
досліджуваного підпису з
наслідуванням підпису ОСОБА_4 або
шляхом перемальовування на просвіт.

В суді позивачка та її представник
пояснили стан паперу розписки на суму 12
000 доларів США недбалим зберіганням
саме цього документу, але факту
природного забруднення та старіння не
довели.

На підставі зазначених доказів,
колегія суддів вважає, що висновок
районного суду про наявність підстав
для стягнення з відповідачки ОСОБА_4
боргу є неправильним.

Позивачка належними та допустимими
доказами, як того вимагають статті 58-60
ЦПК України, не довела факту укладання
нею з ОСОБА_4 договору позики, оскільки
комплексна експертиза від 06 травня 2014
року, яка була проведена комісією у
складі 5 експертів, які мали для
порівняльного дослідження більше
вільних та умовно-вільних зразків
підпису ОСОБА_4, ніж попередні експерти,
не дала категоричного висновку про те,
що підпис на розписці про отримання
ОСОБА_4 у позивачки 22 травня 2005 року
грошей у сумі 12 000 доларів США, вчинений
саме ОСОБА_4 Крім того, вони зазначили,
що не можуть дати навіть ймовірного
висновку про це.

Колегія суддів бере до уваги саме цей
висновок, оскільки він викладений на
підставі дослідження, як вже
зазначалося вище, комісією експертів
більшого обсягу зразків підписів
ОСОБА_4

Інших допустимих, а саме письмових,
доказів укладення договору позики
позивачка не надала.

Показання свідка ОСОБА_8 щодо
укладення договору позики не можуть
вважатись допустимим доказом
укладення договору позики.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення позову ОСОБА_5
до ОСОБА_4 по стягнення боргу за
договором позики від 22 травня 2005
року.

Оскільки суд першої інстанції не
звернув належної уваги на вимоги
матеріального та процесуального права
при оцінці доказів, рішення суду в
частині стягнення боргу з ОСОБА_4
підлягає скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення про відмову в
задоволенні цих вимог.

Рішення суду першої інстанції в іншій
частині колегією суддів не
переглядається, оскільки не
оскаржувалося.

Тому, в неоскаржуваній частині воно
підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 88 ЦПК України не
підлягають стягненню з ОСОБА_4
і судові витрати.

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного
суду Миколаївської області від
21 грудня 2012 року в частині стягнення
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 48 000 грн. за
договором позики від 22 травня 2005
року та 480 грн. судових витрат
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про стягнення боргу відмовити.

В іншій частині судове рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: