справа № 166/810/14-ц
провадження №2/166/203/14
РІШЕННЯ

іменем України

22 липня 2014 року
смт.Ратне

Ратнівський районний суд
Волинської області в складі
головуючого - судді Свистун О.М.,

за участю секретаря - Заєць Н.П.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника служби у справах дітей
Ратнівської райдержадміністрації -
Ковча С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без
самостійних вимог на стороні
відповідача служба у справах дітей
Ратнівської районної державної
адміністрації, про надання дозволу на
виготовлення проїзного документу для
тимчасового виїзду та дозволу на виїзд
за кордон неповнолітньої дитини без
згоди батька,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним
позовом, який мотивує тим, що у шлюбі з
відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народився син ОСОБА_5. Після розірвання
10 вересня 2013 року шлюбу між ними дитина
проживає із нею. Відповідач участі у
вихованні сина не бере, матеріальної
допомоги на його утримання не надає,
чинить їй перешкоди у здійсненні нею
заходів, спрямованих на покращення
фізичного, духовного та морального
розвитку дитини, а також здоров'я сина,
оскільки він хворіє простудними
захворюваннями та потребує відпочинку
на морі.

Відповідач безпідставно не надає
згоди на виїзд дитини за межі України,
нічим не аргументуючи відмову.

Вважає, що така позиція відповідача
порушує право дитини на повний і
гармонійний розвиток.

Просить надати дозвіл на виїзд ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон без дозволу
батька дитини ОСОБА_3 до повноліття
дитини, а також на оформлення
документів для тимчасового виїзду або
супроводу дитини за межі України до
країн ближнього та дальнього зарубіжжя
до досягнення ним повноліття. Просить
звернути рішення до негайного
виконання.

У судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги уточнили.
Пояснили, що позивач є громадянкою
України, працює за безстроковим
трудовим договором в ПВТУП «М'ясні
делікатеси» у м.Брест Республіки
Білорусь, у м.Каменець Республіки
Білорусь у власній квартирі проживає
її матір. На час роботи у даному
підприємстві дитину доглядає батько
позивачки, з яким вона проживає у
АДРЕСА_1 Відповідач зловживає
спиртними напоями, веде себе агресивно,
перебуває на диспансерному
психіатричному обліку, наміру
спілкуватися з дитиною не виявляє,
аліменти не платить. У зв'язку із
негативною поведінкою відповідача має
намір виїхати разом із дитиною у
Республіку Білорусь на постійне
проживання.

Просять дати дозвіл на оформлення
проїзних документів для тимчасового
виїзду ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон
та дозвіл на виїзд дитини за межі
України на період роботи його матері у
ПП «М'ясні делікатеси» до досягнення
дитиною повноліття у супроводі матері
чи уповноважених нею осіб без згоди
батька ОСОБА_3

Відповідач позов не визнав, пояснив, що
бажає брати участь у вихованні дитини,
однак позивачка чинить йому перешкоди
у цьому, зокрема не дозволяє
спілкуватися з дитиною, не приймає
подарунки, налаштовує сина проти нього.
Вважає, що у разі задоволення позову
позивач вивезе дитину у Республіку
Білорусь на постійне проживання, що
унеможливить його спілкування з
дитиною.

Представник служби у справах дітей не
заперечив проти задоволення позову,
пояснив, що зі слів позивача йому
відомо про негативну поведінку
відповідача, несплату ним аліментів на
утримання дитини.

Позов до задоволення не підлягає.

Право кожного, хто на законних
підставах перебуває на території
України, на свободу пересування,
вільний вибір місця проживання, вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом, та повертатися в Україну
гарантується ст.33 Конституції
України.

Конвенція про права дитини, прийнята
44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН
20 листопада 1989 року і
ратифікована Постановою Верховної
Ради України від 27 лютого 1991 року (далі -
Конвенція), передбачає, що
Держави-учасниці поважають право
дитини та її батьків залишати будь-яку
країну, включаючи власну, і повертатися
в свою країну, щодо права залишати
будь-яку країну діють лише такі
обмеження, які встановлені законом і
необхідні для охорони державної
безпеки, громадського порядку (order public),
здоров'я чи моралі населення або прав і
свобод інших осіб і сумісні з визнаними
в цій Конвенції іншими правами (ст.10 п.2).

Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок та порядок
перетинання громадянами України
державного кордону врегульовано у
Законі України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» (далі - Закон) та постанові
Кабінету Міністрів України № 57 від 27
січня 1995 року «Про затвердження Правил
перетинання державного кордону
громадянами України» (далі - Постанова).

Відповідно до ч. 2 cт. 4 вказаного Закону
оформлення проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

За змістом пп. 2 п. 4 зазначеної вище
Постанови виїзд з України громадян, які
не досягли 16-річного віку, в супроводі
одного з батьків може здійснюватися
без нотаріально посвідченої згоди
другого з батьків на підставі рішення
суду про надання дозволу на виїзд з
України громадянину, який не досяг
16-річного віку, без згоди та супроводу
другого з батьків.

У п. 18 Правил оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 231 від 31
березня 1995 року, передбачено, що у разі
відсутності згоди одного з батьків
проїзний документ дитини може бути
оформлено на підставі рішення суду.

Системний аналіз наведених вище
положень закону дає підстави для
висновку, що дитина, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України з одним з батьків без
згоди й супроводу другого з батьків та
оформлення проїзного документа лише у
разі ухвалення судом відповідного
рішення про надання дозволу на це.

Судом встановлено і це відповідає
фактичним обставинам справи, що шлюб
між сторонами рішенням Ратнівського
районного суду від 10.09.13 розірвано.
Згідно із свідоцтвом про народження
ОСОБА_3 і ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

Дитина проживає разом з позивачем, що
стверджено довідкою Жиричівської
сільської ради від 24.04.14 №615.

Позивач працює на приватному
підприємстві «М'ясні делікатеси» у
м.Брест Республіки Білорусь з 25 вересня
2013 року по даний час, про що свідчить
довідка вказаного підприємства від
16.07.14. З пояснень ОСОБА_7 даний договір є
безстроковим.

Із позовних вимог позивача вбачається,
що остання просить надати дозвіл на
виїзд сина за кордон до досягнення ним
повноліття. При цьому, позивач
категорично наполягала на наданні
дозволу без визначення терміну
перебування у Республіці Білорусь аж
до досягнення сином повноліття.

Обгрунтування таких вимог виключно
негативною поведінкою ОСОБА_3 всупереч
ст.60 ЦПК України позивачкою не
доведено. Не доведеним є твердження
ОСОБА_7 про необхідність лікування
дитини за кордоном.

На думку суду, оскільки заявлені
позивачкою вимоги про надання дозволу
на вивіз дитини на постійне місце
проживання до Республіки Білорусь без
згоди батька не носять тимчасового
характеру, а нею планується визначення
місця проживання дитини за кордоном,
тому надання такого дозволу є грубим
порушенням прав відповідача на
спілкування з сином та участь у його
вихованні, що гарантовані йому ст.141
Сімейного кодексу України.

Крім того, законом не передбачено
вирішення питання про виїзд дитини за
кордон на постійне місце проживання в
судовому порядку.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст.313 ЦК України, ст..141 СК
України, Законом України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України», постановою
Кабінету Міністрів України № 57 від 27
січня 1995 року «Про затвердження Правил
перетинання державного кордону
громадянами України», суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа без самостійних вимог
служба у справах дітей Ратнівської
районної державної адміністрації, про
надання дозволу на виготовлення
проїзного документу для тимчасового
виїзду та дозволу на виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди батька
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Ратнівський районний суд шляхом
подачі в 10 - денний строк з дня
проголошення рішення апеляційних
скарг, а особами, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засідання під час його проголошення, - з
дня отримання копії рішення.

Головуючий - підпис

З оригіналом згідно

Суддя Ратнівського

районного суду
О.М.Свистун

Рішення в повному обсязі виготовлено 25
липня 2014 року.