У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової
О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду м. Києва від 27 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визнання останніх такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначив, що
спірна квартира належить йому на праві
власності, перешкод в користуванні
квартирою відповідачам не чинив, проте
з 2007 року вони без поважних причин у
квартирі не проживають та не несуть
витрат на її утримання.

Рішенням Деснянського районного
суду м. Києва від 27 березня 2014 року
позов задоволено, визнано ОСОБА_5,
ОСОБА_6 такими, що втратили право
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва
від 27 травня 2014 року рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі заявник,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати вказане судове
рішення та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, апеляційний суд на
підставі доказів, поданих сторонами, що
належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшов правильного висновку
про те, що акти, на які районний суд
посилався як на доказ, констатують
відсутність у спірній квартирі
відповідачів лише 5 місяців, жоден з
осіб, які підписували дані акти не
допитувалися в якості свідка, а тому їх
не можна визнати належними та
допустимими доказами.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
касаційної скарги цих висновків не
спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва
від 27 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Судді:
В.С.
Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

2

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ

З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ

№ 6 - 25084св14Головуючий у першій
інстанції Мальченко О.В.
Доповідач Кафідова О.В.