Справа № 473/2558/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2014 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області в складі: головуючої
судді - Лузан Л.В., при секретарі
судового засідання - Прутян І.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Вознесенськ
Миколаївської області цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

06.06.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся
до суду з вищевказаним позовом, в якому
просив визнати ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що позивач є власником
будинку АДРЕСА_1, зареєстрований та
проживає за цією адресою.

В будинку зареєстрована також
відповідачка ОСОБА_2

Проте, остання за місцем
реєстрації більше п'ятнадцяти років не
проживає, витрати по утриманню житла не
несе, особистих речей цієї особи в
будинку немає.

В зв'язку з цим ОСОБА_1 на підставі
норм ст. 405 ЦК України просив визнати
ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування належним йому будинком.

В судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, надав пояснення, аналогічні
викладеним у позові. При цьому, звертав
увагу суду на те, що відповідачка не
скористалася в установлений законом
строк правом на поділ майна подружжя,
отже втратила право користування
спірним жилим приміщенням.

Відповідачка в судове засідання
не з'явилася, про час та місце
проведення судового засідання була
повідомлена належним чином. Про
причини неявки суд не повідомила.

Суд вважає за необхідне ухвалити
заочне рішення на підставі наявних у
справі доказів, оскільки позивач не
заперечував проти такого вирішення
справи.

Дослідивши та оцінивши
матеріали справи в межах заявлених
позовних вимог та на підставі
наявних доказів, відповідно до вимог
ст.11 ЦПК України, судом встановлені
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

Зокрема, судом встановлено, що
позивач ОСОБА_1 є власником жилого
будинку АДРЕСА_1, відповідно до
договору купівлі - продажу,
посвідченого 20.06.1982 року нотаріусом
Другої Вознесенської державної
нотаріальної контори Миколаївської
області.

Позивач проживає та
зареєстрований за цією адресою. В
зазначеному будинку також
зареєстрована відповідачка ОСОБА_2

Також матеріали справи вказують на
те, що обумовлений жилий будинок був
придбаний позивачем у період
перебування в зареєстрованому шлюбі з
відповідачкою.

Відповідно до ст. 22 КпШС України
(чинного на час придбання майна) майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю.

Виходячи з наведеного, жилий
будинок АДРЕСА_1 вважається спільною
сумісною власністю сторін. Належних
доказів на спростування наведеного
суду надано не було.

Згідно ст. 22 КпШС України, ст. 63 СК
України дружина та чоловік мають рівні
права на володіння, користування та
розпорядження спільним майном, таке
право не припиняється й у разі
розірвання шлюбу та здійснюється
відповідно до вимог Цивільного кодексу
України.

Разом з тим, в силу положень ст.ст.
319, 321 ЦК України вказують на те, що
власник володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

За такого, відсутні правові
підстави для визнання ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування
вищевказаним жилим будинком.

При цьому, посилання позивача на
пропуск відповідачкою позовної
давності щодо вирішення питання про
поділ майна подружжя не може бути
прийнято судом до уваги, виходячи з
наступного.

Так, відповідно до ст. 11, ч.ч. 2, 3 ст.
29 КпШС України, ст. 69, 72 СК України
встановлюється можливість подружжя
провести поділ спільного майна як під
час перебування в шлюбі, так і після
розірвання шлюбу.

Для вимоги про поділ майна, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
що розлучилося, встановлюється
трирічний строк позовної давності,
який починає свій відлік з того дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення свого права.

Разом з тим, невикористання
співвласником права щодо поділу майна
протягом трьох років не змінює статусу
набутого подружжям майна, яке
залишається його спільною сумісною
власністю.

Також не заслуговують на увагу
посилання позивача на те, що
відповідачка в будинку не проживає,
витрати по утриманню нерухомого майна
не несе, особистих речей цієї особи в
будинку немає, оскільки зазначені
обставини не можуть бути визнані
обґрунтованою підставою для
позбавлення власника права на
володіння та користування належним
йому майном.

В силу ст. 88 ЦПК України не
підлягають відшкодуванню й судові
витрати, понесені позивачем при
зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 -
215, 226, 228, 233 ЦПК України, суд -

В И
Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням - відмовити.

Заочне рішення може бути
переглянуто Вознесенським
міськрайонним судом Миколаївської
області шляхом подачі заяви
відповідачем про перегляд заочного
рішення, протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено
позивачем в апеляційному порядку до
апеляційного суду Миколаївської
області через Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
його проголошення.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в
апеляційному порядку.

Суддя

Л.В.Лузан