Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року Дубровицький районний
суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Отупор К.М.,

при секретарі Катюха К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дубровиця справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права забудовника на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
визнання за ним в порядку спадкування
за його батьком ОСОБА_3, всі права
забудовника, в тому числі: право здачі
та введення об'єкта нерухомого майна в
експлуатацію, отримання свідоцтва про
право власності, право на державну
реєстрацію права власності на житловий
будинок з господарськими будівлями,
який розташований в АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначено,
що його батько ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, про що в книзі реєстрації
смертей зроблено відповідний запис № 6.

Після його смерті залишилась
спадщина - будинок за адресою житловий
будинок з господарськими будівлями,
який розташований в АДРЕСА_1, який
спадкодавець збудував за час життя за
власні кошти та власними силами, але не
встиг оформити документи щодо здачі
домоволодіння в експлуатацію та не
оформив правовстановлюючі документи
на нього.

При зверненні до Дубровицької
нотаріальної контори для отримання
свідоцтв на право на спадщину, отримав
постанову нотаріуса про відмову у
вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з
тим, що не поданий правовстановлюючий
документ на спадкове майно. Таким
чином, з незалежних від нього
об'єктивних причин не може оформити
право власності на спадкове майно, у
зв'язку з чим змушений звернутись до
суду з даним позовом.

Будинок збудований у 1985 році, а
законодавство того періоду не вимагало
обов'язкової реєстрації права на
будь-яку нерухомість, а тому просить
позовні вимоги задовольнити повністю .

В судовому засіданні позивач та
представник позивача ОСОБА_4 позовні
вимоги підтримали повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов визнав повністю.

Судом встановлено наступні факти
і відповідні їм правовідносини.

Спадкодавець ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
копією та оглянутого в судовому
засіданні оригіналу свідоцтва про
смерть (а. с. 4).

Після його смерті залишилась
спадщина - житловий будинок з
господарськими будівлями, який
розташований в АДРЕСА_1, який
спадкодавець збудував за час життя за
власні кошти та власними силами, але не
встиг оформити документи щодо здачі
домоволодіння в експлуатацію та не
оформив правовстановлюючі документи
на нього.

Родинні відносини між позивачем
ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_3
підтверджуються: копією та оглянутими
в судовому засіданні оригіналами
свідоцтв про народження, згідно яких
вбачається, що батьком позивача
ОСОБА_1 був спадкодавець ОСОБА_3 (а. с. 7).

Відповідно до акту від 12 лютого 1973
року ОСОБА_3 рішенням виконкому
Дубровицької міської ради
депутатів трудящих від 09 лютого 1973 року
проведено в натурі відвід земельної
ділянки загальною площею шістсот кв.м..,
розташованої в АДРЕСА_2.

Згідно копії рішення №17
виконкому Дубровицької міської ради
депутатів трудящих від 09 лютого 1973 року
про виділення земельної ділянки в
безстрокове користування під
індивідуально-житлове будівництво,
вбачається, що гр. ОСОБА_3 виділено
земельну ділянку загальною площею 600
квадратних метрів в безстрокове
користування під індивідуально -
житлове будівництво по АДРЕСА_2.

Довідкою за № 2818 від 02.08.2013 року
стверджується, що дійсно згідно
рішення від 06.02.2003 року за № 100,
перейменовано АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки за № 651,
виданої виконавчим комітетом
Дубровицької міської ради від 14.03.2013
року, в будинку АДРЕСА_1. станом на 14.03.2014
року ніхто не проживає.(а.с.6) .

Довідкою від 28 січня 2014 року за № 12 ,
виданої ОСОБА_1 Дубровицьким міським
бюро технічної інвентаризації
стверджується, що інвентаризаційна
вартість житлового будинку по АДРЕСА_1
станом на 12.03.2013 року становить 132389 грн.
Згідно реєстрових книг бюро, право
власності на вищевказаний житловий
будинок станом на 28.01.2014 року вКП
"Дубровицькому МБТІ" не зареєстровано.

Будинок збудований у 1985 році, а
законодавство того періоду не вимагало
обов'язкової реєстрації права на
будь-яку нерухомість.

Відповідно до статті 549
Цивільного кодексу Української РСР від
18.07.1963 року, що діяв на той час
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину:

1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном:

2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Відповідно до статті 529 Цивільного
кодексу Української PCP від 18.07.1963 року,
що; діяв на той час, будинок
(домоволодіння) спадкоємець успадкував
спадщину, оскільки є | спадкоємцем
першої черги за законом, адже «При
спадкоємстві за законом спадкоємцями «
першої черги є, в рівних частках, діти (у
тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого.»

Згідно положень статей 328, 377 Цивільного
кодексу України від 16.01.2003 року право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, якщо належали спадкодавцю на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до узагальнення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування», якщо за життя
спадкодавець не набув права власності
на житловий будинок, земельну ділянку,
то спадкоємець також не набуває права
власності у порядку спадкування. До
спадкоємця переходять лише визначені
майнові права, які належали
спадкодавцеві на час відкриття
спадщини.

В п.3.1 йдеться про те, що встановлення
судом часу завершення спорудження
будинку; визначає законодавство,
відповідно до якого встановлюється
правовий режим нерухомого майна: та
документи, якими посвідчується право
власності на це майно.

Виникнення права власності на будинки,
споруди не залежало від державної
реєстрації до часу набрання чинності
ЦК та Законом України від 1 липня 2004
року «Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,
спадкоємці, які прийняли спадщину,
мають право на оформлення спадкових
прав шляхом звернення до нотаріальної
контори за видачею свідоцтва про право
на спадщину.

При вирішенні спорів про визнання
права власності на спадкове майно
судам слід керуватися законодавством,
яке регулювало виникнення права
власності у самих спадкодавців; на
момент закінчення будівництва
будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР
1963 року, Законом України "Про
власність", Законом України від 7 грудня
1990 року № 533-ХІІ "Про місцеві Ради
народних депутатів та місцеве і
регіональне самоврядування", Законом
України від 25 грудня 1974 року "Про
державний нотаріат", постановою Ради
Міністрів Української PCP від 11 березня
1985 року № 105 "Про порядок обліку
житлового фонду в Українській PCP",
Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 13 квітня
1979 року за № 112/5. Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 12 травня
1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української PCP від 31 січня 1966 року,
Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
PCP, затвердженою наказом Міністра
юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975
року № 45/5, Інструкцією про порядок
вчинення: нотаріальних дій виконавчими
комітетами міських, селищних,
сільських Рад депутатів трудящих,
затвердженою наказом Міністра юстиції
УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5 та іншими
нормативними актами.

За змістом зазначених нормативних
актів виникнення права власності на
житлові будинки, споруди не залежало
від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад
відносилось також питання узаконення
цих будівель та внесення записів про
право власності на будинки за
громадянами у погосподарські книги
місцевих Рад.

Судами не перевіряються фактичні та
правові підстави виникнення права
власності на жилі будинки, які
збудовані до 2004 року та на які відсутні
правовстановлюючі документи.

Такими підставами є створення майна,
придбання за договорами
купівлі-продажу, дарування, набуття у
порядку спадкування тощо.

У разі відсутності документів, що
підтверджують право власності
спадкодавця на житловий будинок, або
відсутності державної реєстрації
права власності, судам необхідно
з'ясувати причини відсутності
правовстановлюючих документів,
державної реєстрації права власності
або документів на забудову. У разі
недотримання спадкодавцем вимог
законодавства щодо державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, судами може визнаватись у
порядку спадкування право на забудову,
право на будівельні матеріали та інше у
відповідності зі встановленим судом
правовим режимом спірного майна.

Порядок оформлення права власності на
об'єкти нерухомого майна, на які
відсутні акти прийняття їх в
експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94
"Прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів" та в листі
Державного комітету України з
будівництва та архітектури від 23
березня 1999 року № 12/5-126. в якому,
зокрема, роз'яснюється:

- по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992
року, тобто до прийняття постанови КМУ
від 5 серпня 1992 року № 449, якою
встановлено порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, при їх реєстрації для
оформлення права власності одним із
документів є висновок про технічний
стан будинку (будівлі), що складається
БТІ.

Пунктом 8 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7
встановлено, якщо будівництво
здійснювалося згідно із законом, то у
разі смерті забудовника до завершення
будівництва його права та обов'язки
входять до складу спадщини.
Законодавством передбачено порядок
прийняття в експлуатацію будівель
інспекцією архітектурно-будівельного
контролю за місцем їх розташування,
який не може підмінятися судовим
рішенням. Визнано правильною практику
судів щодо визнання за спадкоємцем
майнових прав забудовника, як таких, що
входять до складу спадщини.

Згідно положень статей 328, 377 Цивільного
кодексу України від 16.01.2003 року право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцю на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до узагальнення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування», якщо за життя
спадкодавець не набув права власності
на житловий будинок, земельну ділянку,
то спадкоємець також не набуває права
власності у порядку спадкування. До
спадкоємця переходять лише визначені
майнові права, які належали
спадкодавцеві на час відкриття
спадщини.

Далі в п.3.1 йдеться про те, що
встановлення судом часу завершення
спорудження будинку визначає
законодавство, відповідно до якого
встановлюється правовий режим
нерухомого майна та документи, якими
посвідчується право власності на це
майно.

Виникнення права власності на будинки,
споруди не залежало від державної
реєстрації до часу набрання чинності
ЦК та Законом України від 1 липня 2004
року « Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Спадкоємці, які прийняли спадщину,
мають право на оформлення спадкових
прав шляхом звернення до нотаріальної
контори за видачею свідоцтва про право
на спадщину.

При вирішенні спорів про визнання
права власності на спадкове майно
судам слід керуватися законодавством,
яке регулювало виникнення права
власності у самих спадкодавців на
момент закінчення будівництва
будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР
1963 року, Законом України "Про
власність", Законом України від 7 грудня
1990 року № 533-ХІІ "Про місцеві Ради
народних депутатів та місцеве і
регіональне самоврядування", Законом
України від 25 грудня 1974 року "Про
державний нотаріат", постановою Ради
Міністрів Української РСР від 11
березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку
житлового фонду в Українській РСР",
Вказівками по веденню по
господарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 13 квітня
1979 року за № 112/5. Вказівками по веденню
по господарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 12 травня
1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР від 31 січня 1966 року,
Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР. затвердженою наказом Міністра
юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975
року № 45/5, Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій виконавчими
комітетами міських, селищних,
сільських Рад депутатів трудящих,
затвердженою наказом Міністра юстиції
УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими
нормативними актами.

За змістом зазначених нормативних
актів виникнення права власності на
житлові будинки, споруди не залежало
від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад
відносилось також питання узаконення
цих будівель та внесення записів про
право власності на будинки за
громадянами у погосподарські книги
місцевих Рад.

Судами не перевіряються фактичні
та правові підстави виникнення права
власності на жилі будинки, які
збудовані до 2004 року та на які відсутні
правовстановлюючі документи.

Такими підставами є створення
майна, придбання за договорами
купівлі-продажу, дарування, набуття у
порядку спадкування тощо.

У разі відсутності документів, що
підтверджують право власності
спадкодавця на житловий будинок, або
відсутності державної реєстрації
права власності необхідно з'ясувати
причини відсутності
правовстановлюючих документів,
державної реєстрації права власності
або документів на забудову. У разі
недотримання спадкодавцем вимог
законодавства щодо державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно судами може визнаватись у
порядку спадкування право на забудову,
право на будівельні матеріали та інше у
відповідності зі встановленим судом
правовим режимом спірного майна.

Порядок оформлення права власності на
об'єкти нерухомого майна, на які
відсутні акти прийняття їх в
експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94
"Прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів" та в листі
Державного комітету України з
будівництва та архітектури від 23
березня 1999 року № 12/5-126. в якому,
зокрема, роз'яснюється:

- по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992
року, тобто до прийняття постанови КМУ
від 5 серпня 1992 року № 449, якою
встановлено порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, при їх реєстрації для
оформлення права власності одним із
документів є висновок про технічний
стан будинку (будівлі), що складається
БТІ.

Пунктом 8 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7
встановлено, якщо будівництво
здійснювалося згідно із законом, то у
разі смерті забудовника до завершення
будівництва його права та обов'язки
входять до складу спадщини.
Законодавством передбачено порядок
прийняття в експлуатацію будівель
інспекцією архітектурно-будівельного
контролю за місцем їх розташування,
який не може підмінятися судовим
рішенням. Визнано правильною практику
судів щодо визнання за спадкоємцем
майнових прав забудовника, як таких, що
входять до складу спадщини.

Таким чином, дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення позивача,
представника, оцінивши докази в їх
сукупності, суд дійшов висновку щодо
задоволення позову повністю, оскільки
після закінчення будівництва в 1985 році
житловий будинок було не здано в
експлуатацію, тому до спадкоємця
переходять права забудовника на
оформлення зазначеного будинку у
встановленому законом порядку, сам
будинок слід вважати до здачі його в
експлуатацію незавершеним
будівництвом.

При винесенні рішення , суд
керується ст. ст.11 ЦПК України, щодо
розгляду справи в межах позовних вимог
та на підставі доказів, наданих
сторонами.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
судові витрати залишити по їх
фактичному понесенню сторонами.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 529, 549 Цивільного кодексу
Української РСР від 18.07.1963 року, ст. ст.
328, 377, 392, 1218 Цивільного кодексу України
від 16.01.2004 року, п. 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30
травня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування», та
узагальнення Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16.05.2013 року №
24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування», ст.
ст.11, 88, 212-218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, в
порядку спадкування за його батьком -
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, про що в
Книзі реєстрації смертей зроблено
відповідний актовий запис №6, всі права
забудовника, в тому числі: право здачі
та введення об'єкта нерухомого майна в
експлуатацію, отримання свідоцтва про
право власності, право на державну
реєстрацію права власності на житловий
будинок з господарськими будівлями,
який розташований в АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Дубровицький районний суд з
поданням апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно:

Суддя Дубровицького

районного суду
Отупор К.М.