Ухвала

іменем україни

17 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О.,
Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити дії та
стягнення суми боргу з урахуванням
індексу інфляції та трьох відсотків
річних за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 23 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що протягом 2008-2010 рр. на підставі
усної домовленості він продавав, а
ОСОБА_5 придбавав належне йому та його
родичам насіння соняшника по
договірній ціні. На підтвердження
виконання цієї домовленості він
отримував від відповідача письмові
документи первісного обліку із
зазначення обсягу, дати і загальної
вартості купівлі-продажу. 21 травня 2010
року він разом з відповідачем звірили
записи первинного обліку кількості
проданого ним і купленого відповідачем
19-20 травня 2010 року насіння соняшника.
При цьому відповідач власноруч
заповнив бланк первісного обліку про
прийняття купленого у нього 51 613 кг
насіння соняшника по ціні 4 грн 65 коп.
Через деякий час, після отримання
часткової сплати у розмірі 60 тис. грн,
відповідач замінив бланк, зменшивши у
ньому обсяг закупленого насіння
соняшника до 38 750 кг по ціні 4 грн
65 коп. за 1 кг на суму 180 187 грн з
урахуванням виплаченої йому раніше
суми. При видачі нового документу
відповідач узгодив з ним дату оплати
останньої суми до 10 вересня 2010 року.
Оскільки відповідач відмовляється в
добровільному порядку сплатити йому
вказану суму, позивач просив стягнути
на його користь з відповідача
зазначену заборгованість, а також три
проценти річних за 42 місяці
прострочення боргу у розмірі 18 919 грн 74
коп., та інфляційні витрати у розмірі 24
686 грн, а усього 223 793 грн 24 коп.

Рішенням Михайлівського районного
суду Запорізької області від 26 лютого
2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
суму основного боргу у розмірі 180 187 грн
50 коп., суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції у
розмірі 24 686 грн, суму - три відсотки
річних за 42 місяця прострочення боргу у
розмірі 18 919 грн 74 коп., а всього 223 793 грн
24 коп. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 23 квітня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права й порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Скасовуючи рішення суду та відмовляючи
в позові, апеляційний суд на підставі
доказів, поданих сторонами, які
належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшов до правильного
висновку про те, що позивач не довів
підставу позову, а саме отримання
відповідачем у нього у травні 2010 року 38
750 кг насіння соняшника на суму 180 187 грн
та невиконання зобов'язань по сплаті
продукції відповідачем, оскільки
договір купівлі-продажу між ними не
укладався, як, наприклад, між іншими
продавцями, а наданий позивачем
письмовий документ із назвою «Рахунок»
не містить умов договору, а показанням
свідків апеляційний суд дав належну
правову оцінку. Крім того, у силу ч. 1 ст.
218 ЦК України рішення суду не може
ґрунтуватись на свідченнях свідків
щодо укладення чи виконання договору
купівлі-продажу.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильного застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 23 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник