АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №22-ц/796/8585/14
Головуючий у І інстанції - Заєць Т.О.
Доповідач - Заришняк
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є

при секретарях - Онищенко О.С., Дудікову
А.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в Апеляційному суді міста
Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Святошинського районного суду
міста Києва від 21 травня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_1 про стягнення інфляційних, 3%
річних та судові витрати на загальну
суму 13 431,73 грн. Також просила
застосувати правові наслідки
порушення відповідачем зобов'язання зі
сплати боргу.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 07.04.2010 року з
відповідача стягнуто 65 559,00 грн.
основного боргу, 3 % річних, що становить
555,00 грн., судові витрати в розмірі 782,00
грн. Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 16.10.2013 р. та рішенням
Апеляційного суду м.Києва від 17.12.2013 р.
стягнуто з відповідача на її користь
три відсотки річних у розмірі 6022 грн. 10
коп. та інфляційні втрати боргу в сумі
152 грн. 27 коп. Відповідач рішення суду не
виконав, заборгованості не погасив,
державною виконавчою службою
примусового виконання судових рішень
здійснено не було. Оскільки боргові
зобов'язання відповідачем не погашені,
просила стягнути на її користь з
ОСОБА_1 3 % річних в розмірі 1 417,81 грн. та
інфляційні втрати в сумі 43,60 грн. за
період з 31.05.2013 по 01.02.2014 року.
Позивачкою також була заявлена вимога
про стягнення витрат на правову
допомогу в розмірі 11 970,32 грн., які вона
понесла при розгляді справи № 2-508/2010.

Ухвалою суду від 21.05.2014 року закрито
провадження у справі в частині вимог
про стягнення витрат на правову
допомогу в розмірі 11 970,32 грн.

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 21 травня 2014 року
позов задоволено частково, стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 три відсотки
річних у сумі 1417,81 грн., інфляційні
втрати у розмірі 43,6 грн. та судові
витрати на суму 243,60 грн. В задоволенні
інших позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволені
позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції
представник відповідача підтримав
апеляційну скаргу з підстав та доводів,
викладених в ній.

Представник позивачки проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував, вважаючи рішення суду
законним.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність й обґрунтованість
постановленого рішення суду в цій
частині, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Судом встановлено, що рішенням
Святошинського районного суду м. Києва
від 07.04.2010 току з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за
договором позики в розмірі 65 559 грн., З %
річних в розмірі 555 грн. та судові
витрати в розмірі 782 грн., а всього
стягнуто 66 876 грн. (а. с. 5 )

19.04.2010 року рішення суду набрало
законної сили й 14.07.2010 року видано
виконавчий лист (а. с. 6 ).

Постановою державного виконавця ВДВС
Святошинського РУЮ у м. Києві від 16.07.2010
року відкрито виконавче провадження
із виконання виконавчого листа за
вказаним рішенням суду та
запропоновано боржнику добровільно
виконати рішення суду в 7-дений строк з
дня отримання постанови (а. с. 7).

Оскільки відповідачем не виконано
рішення суду, ОСОБА_2 у травні 2013 року
вернулася в суд з позовом про стягнення
з ОСОБА_1 заборгованості, яка
утворилась внаслідок невиконання
рішення суду.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 16.10.2013 року з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 стягнуто 3 % річних в
розмірі 6 022,10 грн., в іншій частині вимог
відмовлено. Рішенням Апеляційного
суду м. Києва від 17.12.2013 року скасовано
рішення суду від 16.10.2013 року в частині
відмови у задоволенні позову про
стягнення інфляційних витрат та
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 інфляційні витрати в сумі 152,27
грн. (а. с. 9 - 12).

Як видно з листа ВДВС Святошинського
РУЮ у м. Києві за №13321/03-28 від 30.08.2013 року
(а. с. 16 ), в ході примусового виконання
рішення суду державним виконавцем
частково стягнуто з боржника ОСОБА_1 та
перераховано стягувачу 3 163,64 грн.
Залишок боргу за виконавчим документом
станом на 30.08.2013 року становить 63 712,36
грн.

Листом ВДВС Святошинського РУЮ у м.
Києві №1024/03-28 від 29.01.2014 року,
повідомлено, що в ході примусового
виконання стягнення стягувачу
додатково перераховано кошти в розмірі
1 381,82 грн. Станом на 01.02.2014, кошти не
надходили та не перераховувалися (а. с.
17 ).

Таким чином, відповідач фактично не
виконав рішення суду від 07.10.2010 року,
від 16.10.2013 року та від 17.12.2013 року, коштів
позивачу в повному обсязі не повернув.

В силу ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

В постанові Верховного Суду України
від 04.07.2011 року по справі N 3-65гс11, яка в
силу ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою
для всіх судів, висловлена наступна
правова позиція, що оскільки чинне
законодавство не пов'язує припинення
зобов'язання з постановленням судового
рішення чи відкриттям виконавчого
провадження з його примусового
виконання, наявність судових актів про
стягнення заборгованості не припиняє
грошових зобов'язань боржника та не
виключає його відповідальності за
порушення строків розрахунків.

Згідно правової позиції, висловленої в
постанові Верховного Суду України від
24.10.2011 року у справі N 6-38цс11, в порядку
ст. 360-7 ЦПК України, за змістом ст.625 ЦК
України нарахування інфляційних втрат
на суму боргу і трьох процентів річних
входять до складу грошового
зобов'язання і є особливою мірою
відповідальності боржника за
прострочення грошового зобов'язання;
ці кошти нараховуються незалежно від
вини боржника та незалежно від
ухвалення рішення суду про присудження
суми боргу, відкриття виконавчого
провадження.

Зі справи вбачається, що зобов'язання,
що виникли у відповідача на підставі
зазначених судових рішень є грошовими
та виражені в національній валюті, яких
ОСОБА_1 не виконує належним чином,
внаслідок чого заборгованість істотно
не зменшується, а грошові кошти
знецінюються внаслідок інфляційних
процесів.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що позивач
обґрунтовано вимагає стягнення
інфляційного нарахування на суму боргу
за порушення боржником грошового
зобов'язання і трьох процентів річних,
оскільки це є відшкодуванням
матеріальних витрат позивача від
знецінення грошових коштів унаслідок
інфляційних процесів та компенсація
(плата) від боржника за неправомірне
користування утримуваними ним
грошовими коштами.

Як видно з наданого позивачем
розрахунку, три відсотки річних
період з 31.05.2013 по 01.02.2014 року,
становлять 1417,81 грн., інфляційні втрати
- 43,6 грн.

Районний суд обґрунтовано визнав даний
розрахунок правильним, оскільки він
відповідає наявним у справі доказам й
відповідачем належним чином не
спростовується.

Суд першої інстанції повно й всебічно
з'ясував обставини справи, зібраним
доказам дав належну оцінку й прийшов до
правильного висновку прочасткову
доведеність позовних вимог ОСОБА_2,
стягнувши із ОСОБА_1 на користь
позивача три відсотки річних у сумі
1417,81 грн. та інфляційні втрати у
розмірі 43,6 грн.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують.

Постановлене судом рішення
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону й не може бути
скасованим з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
міста Києва від 21 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення й може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: