Коростишівський районний суд
Житомирської області
Справа № 280/550/14-ц
Провадження № 2/280/319/14
РІШЕННЯ

Іменем України

22 липня 2014 року
м.Коростишів

Коростишівський районний суд
Житомирської області в складі:

Головуючого судді
Шимон Л.С.

при секретарі
Добровольській Г.М., Бондаренко Г.М.

за участі позивача,
представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Коростишеві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього
підприємства «Санаторій для батьків з
дітьми «Тетерів» закритого
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» про визнання
наказу протиправним та його
скасування, зміну формулювання підстав
звільнення, зміну дати звільнення,
повернення безпідставно стягнутих
коштів, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним
позовом. В обгрунтування позовних
вимог зазначив, що згідно наказу №19п
від 27.05.2013р. був прийнятий на посаду
фахівця з охорони праці
підприємства-відповідача. 30.07.2013р.
звернувся до адміністрації з письмовою
заявою про своє звільнення з займаної
посади за власним бажанням, зазначивши
дату з 31 липня 2013р. Однак, директором
було накладено незаконну резолюцію
«звільнити за статтею невідповідності
займаній посаді та завал роботи, з
зарплати вирахувати всі витрати,
пов`язані з навчанням у сторонні
організаціях». 31.07.2013р. звернувся в
бухгалтерію та відділ кадрів, однак
йому було повідомлено, що оскільки у
своїй заяві вказав формулювання
звільнення за власним бажанням, то
повинен відпрацювати два тижні. Проте,
жодних письмових вимог про
зобов`язання позивача відпрацювати два
тижні йому ніхто не надав, жодних
документів про відмову в задоволенні
заяви не існує. Лише 21.08.2013р. позивачу
стало відомо, що наказ про його
звільнення направлено поштою. 23.08.2013р.
дійсно отримав цінний лист з копією
наказу про звільнення в зв`язку із
прогулом без поважних причин. Вважає,
що відповідач не має права період з
31.07.2013р. по 13.08.2013р. рахувати як прогул. В
подальшому при отриманні розрахунку з
нього неправомірно вираховано плату за
навчання в Житомирському
експертно-технічному центрі в період з
червня по липень 2013р. в розмірі 549, 65грн.,
оскільки відшкодування працівником
коштів, витрачених на його навчання,
жодними законодавчими чи локальними
нормативними актами не передбачено.
Крім того, зазначає, що було заподіяно
моральну шкоду, яка полягає в тяжкому
психічному шоці, у переживаннях, у
нехтуванні законних прав, використанні
відповідачем свого домінуючого
положення, шкоду оцінює в 20000грн.

В судовому засіданні позивач
вимоги позовної заяви підтримав з
викладених в ній підстав, просить позов
задовольнити. Представник позивача
додатково пояснив, що позивач написав
заяву на звільнення за сімейними
обставинами, оскільки мав намір їхати
проживати в Червоноармійський район,
хоча таке обгрунтування в заяві і
поясненнях не зазначав. Трудовий
договір був безстроковий, думав, що
звільнений з 31.07.13р. , оскільки подав
таку заяву.

Повноважний представник
відповідача в судовому засіданні
вимоги позову не визнав в повному
обсязі, зазначає, що позивача звільнено
відповідно до вимог чинного
законодавства, кошти за навчання також
утримані правомірно. Додатково
пояснив, що напередодні мала бути
перевірка з Держгірпромнагляду,
позивач працював інженером з охорони
праці, проте до перевірки позивач
готовий не був, допустив завал в роботі,
необхідних документів не надав. На
зауваження відреагував нервово, без
пояснень написав заяву на звільнення,
подав її в присутності перевіряючого
інженера з Держгірпромнагляду, проте
він - як директор - надав позивачу час і
можливість виправитися, привести
справи до ладу. Натомість, позивач
перестав з`являтись на робочому місці,
обов`язки не виконував, причини
відсутності не повідомляв, що
підтверджено актами та доповідними
записками.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно
наказу ДП Санаторій для батьків з
дітьми «Тетерів» №19п від 27.05.2013р.
ОСОБА_1 прийнято на роботу фахівцем з
охорони праці з 28.05.2013р.

30.07.2013р. ОСОБА_1 звернувся до директора
відповідача із заявою про звільнення з
роботи за власним бажанням. Суд звертає
увагу, що у вказаній заяві позивачем не
зазначено від кого вона адресується,
відсутнє посилання на це і в
мотивувальній частині, а також
відсутня розшифровка підпису.
Сторонами фактично визнається
обставина подання заяви ОСОБА_1 в
кабінеті директора відповідача за
обставин проведення перевірки
санаторію інженером
Держгірпромнагляду 30.07.2013р.

Згідно наказу відповідача №42п
від 20.08.2013р. ОСОБА_1 звільнено у зв`язку
із прогулом з 31.07.2013р. по 13.08.2013р. без
поважних причин на підставі п.4 ст.40
КЗпП України, підстава - доповідні
записки заступників директора, табель
обліку робочого часу, акти про
відсутність на робочому місці;
відповідний запис за №26 внесено до
трудової книжки позивача; про вказане
листом №315 від 20.08.2013р. повідомлено
позивача.

Статтею 38 КЗпП України, яка
передбачає розірвання трудового
договору, укладеного на невизначений
строк, з ініціативи працівника,
встановлено, що працівник має право
розірвати трудовий договір, укладений
на невизначений строк, попередивши про
це власника або уповноважений ним
орган письмово за два тижні. У разі,
коли заява працівника про звільнення з
роботи за власним бажанням зумовлена
неможливістю продовжувати роботу
(переїзд на нове місце проживання;
переведення чоловіка або дружини на
роботу в іншу місцевість; вступ до
навчального закладу; неможливість
проживання у даній місцевості,
підтверджена медичним висновком;
вагітність; догляд за дитиною до
досягнення нею чотирнадцятирічного
віку або дитиною-інвалідом; догляд за
хворим членом сім'ї відповідно до
медичного висновку або інвалідом I
групи; вихід на пенсію; прийняття на
роботу за конкурсом, а також з інших
поважних причин), власник або
уповноважений ним орган повинен
розірвати трудовий договір у строк, про
який просить працівник. Якщо працівник
після закінчення строку попередження
про звільнення не залишив роботи і не
вимагає розірвання трудового договору,
власник або уповноважений ним орган не
вправі звільнити його за поданою
раніше заявою, крім випадків, коли на
його місце запрошено іншого
працівника, якому відповідно до
законодавства не може бути відмовлено
в укладенні трудового договору.
Працівник має право у визначений ним
строк розірвати трудовий договір за
власним бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

Отже, доводи ОСОБА_1 в позовній
заяві про те, що його зобов`язані були
попередити про необхідність
відпрацювати два тижні, безпідставні і
не ґрунтуються на вимогах закону.
Доказів того, що заява подана в зв`язку
із неможливістю продовжувати роботу, в
заяві про звільнення, в позовній заяві
та в ході судового засідання не надано,
більш того, заява про звільнення такими
доводами взагалі не аргументувалась.

Трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках, зокрема,
прогулу (в тому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин (п.4
ст.40 КЗпП України).

Табелями обліку використання робочого
часу за липень та серпень 2013р. по
санаторію «Тетерів» підтверджено
прогули працівника ОСОБА_1 31.07.2013р,
01.08.2013р., 02.08.2013р., 05.08.2013р., 06.08.2013р.,
07.08.2013р., 08.08.2013р., 09.08.2013р., 12.08.2013р.,
13.08.2013р.

Факти відсутності на роботі
ОСОБА_1 в період з 31.07.2013р. по 13.08.2013р.
підтверджено також доповідними
записками заступників директора по АГЧ
ОСОБА_2 та по ОР ОСОБА_3, копіями актів
про відсутність на робочому місці,
копіями наказів про встановлення
фактів відсутності позивача на
робочому місці.

Крім того, позивачем ОСОБА_1
визнається факт відсутності на роботі
у зазначений період часу.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості; кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, однак суду не
надано переконливих доказів, які би
підтверджували правомірність та
грунтовність вимог позивача за
наведених обставин, отже суд приходить
до висновку про відмову в цій частині
позовних вимог за безпідставністю.
Враховуючи викладене, не підлягають
задоволенню вимоги щодо визнання
незаконним наказу про звільнення,
зміну формулювання підстав, дати
звільнення, стягнення моральної шкоди.

Стосовно вимог про стягнення
коштів за навчання, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Як підтверджено копією квитанції
до прибуткового касового ордеру №2916
від 23.08.2013р. санаторієм від ОСОБА_1
прийнято 549грн. 65коп. за повернення
коштів за навчання. Факт навчання, його
вартість підтверджені актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
вказані обставини також визнані
сторонами.

Суд приходить до висновку, що
відповідачем не доведено наявність
законних підстав для утримання з
позивача вказаних коштів за навчання,
отже вимоги ОСОБА_1 в цій частині є
обґрунтованими.

Проте, вони не підлягають задоволенню в
зв`язку із пропуском строку звернення з
наступних підстав.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 233 КЗпП
України працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Статтею 234 КЗпП України передбачено, що
у разі пропуску з поважних причин
строків, установлених статтею 233 цього
Кодексу, районний, районний у місті,
міський чи міськрайонний суд може
поновити ці строки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 4 постанови від 06 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів», встановлені
статтями 228, 233 КЗпП України строки
звернення до суду застосовуються
незалежно від заяви сторін. У кожному
випадку суд зобов'язаний перевірити і
обговорити причини пропуску цих
строків, а також навести у рішенні
мотиви, чому він поновлює або вважає
неможливим поновити порушений строк.
Якщо місячний чи тримісячний строк
пропущено без поважних причин, у позові
може бути відмовлено з цих підстав.
Оскільки при пропуску місячного і
тримісячного строку у позові може бути
відмовлено за безпідставністю вимог,
суд з'ясовує не лише причини пропуску
строку, а всі обставини справи права і
обов'язки сторін.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач не звертався до суду з
клопотанням про поновлення строків,
вважаючи, що існує спір про порушення
відповідачем законодавства про оплату
праці, коли працівник має право
звернутись до суду з позовом без
обмеження будь-яким строком.

Суд, надаючи оцінку існуючим
правовідносинам, приходить до висновку
про те, що предмет спору стосується
визнання незаконними дій відповідача
про вирахування із заробітної плати
позивача вартості навчання, а не
обставин належної працівникові
заробітної плати, на отримання якої він
має право згідно з умовами трудового
договору.

Судом встановлено і це зазначено
в позовній заяві та підтверджено
позивачем в ході розгляду справи, що
про порушення своїх прав він дізнався в
серпні 2013р. З клопотанням про
поновлення строків до суду не
звертався. Крім того, звертався до суду
із аналогічною за змістом та позовними
вимогами позовною заявою 09.09.2013р. Даний
позов було залишено без розгляду в
зв`язку з неявкою позивача ухвалою
Коростишівського районного суду від
30.10.2013р. справа №280/1928/13ц.

Керуючись ст.ст.10,11,58,60,88,209,212,213,214,215,218
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Дочірнього
підприємства «Санаторій для батьків з
дітьми «Тетерів» закритого
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» про визнання
наказу протиправним та його
скасування, зміну формулювання підстав
звільнення, зміну дати звільнення,
стягнення моральної шкоди відмовити за
безпідставністю.

В позові ОСОБА_1 до Дочірнього
підприємства «Санаторій для батьків з
дітьми «Тетерів» закритого
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» про повернення
безпідставно стягнутих коштів
відмовити за пропуском строку
звернення.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Л.С.Шимон