РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року

м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у
складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кошар А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування
майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

04 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_2 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Свої вимоги мотивує тим, що йому на
праві власності належить автомобіль
марки М 412ие, 1986 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_3,
зареєстрований ним 23 квітня 1986 року.

22 квітня 2002 року він видав нотаріально
посвідчене доручення на право
керування та розпорядження зазначеним
автомобілем ОСОБА_2 Доручення було
видане строком на 3 роки і було дійсне
до 22 квітня 2005 року.

Після закінчення терміну дії
довіреності він неодноразово
звертався до відповідача з вимогою
повернути автомобіль, проте останній
безпідставно відмовляється це зробити.

Таким чином, відповідач незаконно, без
правових підстав утримує даний
автомобіль та відмовляється його
повернути.

Просить суд ухвалити рішення, яким
витребувати з незаконного володіння
ОСОБА_2 належний йому автомобіль.

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 17 грудня 2013
року позов ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 06 березня 2014 року зазначене
заочне рішення скасоване, справа
призначена до розгляду в загальному
порядку.

У судовому засіданні 16 липня 2014 року
представник позивача підтримав
заявлений позов та просив його
задовольнити з наведених у ньому
підстав.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував. Надав
суду письмові заперечення (а.с. 59-60).
Також звернувся до суду з письмовою
заявою про застосування строків
позовної давності до вимог позивача
(а.с. 57-58). Пояснив суду, що зі змісту
довіреності, виданої позивачем на ім'я
відповідача вбачається, що позивач
лише уповноважив відповідача на
вчинення певних дій від свого імені та
не за рахунок довірителя. Таким чином,
дана довіреність не є двостороннім
договором у розумінні положень ч. 3 ст.
626 ЦК України та не породжує зобов'язань
відповідача перед позивачем. За
умовами довіреності обов'язок про
повернення довірителю будь-яких речей
не визначався. У цьому випадку у
відповідача не було зобов'язань перед
позивачем стосовно передачі будь-яких
речей, а тому позовні вимоги про
повернення майна (автомобіля),
отриманого за довіреністю не можуть
бути задоволені.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, проаналізувавши
надані докази, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що за позивачем
зареєстрований автомобіль марки «АЗЛК
412», державний реєстраційний номер
НОМЕР_3, 1986 року випуску, двигун №
НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, шасі № НОМЕР_4,
що підтверджується даними
автоматизованої
інформаційно-пошукової системи УДАІ м.
Києва та НАІС ДДАІ МВС України (а.с. 21-22).

02 квітня 2002 року позивач видав
доручення, посвідчене приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстроване в реєстрі за № 290. Цим
дорученням ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2
управляти і розпоряджатися спірним
автомобілем, належним йому на підставі
технічного паспорта НОМЕР_5, виданого
Жовтневим РЕВ УДАІ міста Києва 23 квітня
1986 року. Доручення було видане терміном
на три роки та дійсне до 02 квітня 2005
року (а.с. 70, 71).

Встановлено та не оспорювалось
учасниками судового розгляду, що
позивач передав відповідачу
зазначений автомобіль марки «АЗЛК 412»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_3,
1986 року випуску.

У ст. 317 ЦК України зазначено, що
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Частина 1 ст. 321 ЦК України визначає, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1
посилався на те, що після закінчення
терміну дії доручення, відповідач у
добровільному порядку спірний
автомобіль не повернув.

Власником спірного автомобіля є
позивач, тому він має право вимагати
його повернення після закінчення
терміну дії довіреності, оскільки
право володіння автомобілем у нього не
припинилося.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

У заяві про перегляд заочного рішення
відповідач зазначав, що спірний
автомобіль позивач фактично передав
йому у власність, а він сплатив за нього
кошти. Оскільки автомобіль був у
незадовільному стані, він фактично
здав його на звалище, про що позивачу
відомо (а.с. 31-34).

На підтвердження викладено, стороною
відповідача суду не надано жодного
доказу, всі доводи ґрунтуються лише на
поясненнях.

Відповідач також просить суд
застосувати строк позовної давності до
вимог позивача.

Разом з тим, передача автомобіля у
користування на підставі довіреності
не позбавило позивача права власності
на нього. Після закінчення строку дії
довіреності, він як власник має право
отримати своє майно назад незалежно
від строку пред'явлення такої вимоги.

З огляду на наведе, позов підлягає
задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню
з відповідача на користь позивача
підлягають понесені ним судові витрати
в справі.

Керуючись статтями 317, 319, 321, 391, 399 ЦК
України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209,
212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_2 належний ОСОБА_1
автомобіль марки «АЗЛК 412», державний
реєстраційний номер НОМЕР_3, 1986 року
випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов №
НОМЕР_2, шасі № НОМЕР_4, зареєстрований
за ОСОБА_1 23 квітня 1986 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 229 гривень 40
копійок.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду міста Києва через
суд першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: