У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого:Гвоздика П.О.,

суддів: Журавель В.І., Касьяна О.П.,
Савченко В.О., Ситнік О.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права власності на нерухоме
майно та за зустрічним позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про розірвання договору
купівлі-продажу овочесховища та
повернення його власнику, за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Перечинського районного суду
Закарпатської області від 04 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 23 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
права власності на нерухоме майно, а
саме овочесховище загальною площею 603,15
кв. м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та припинення права власності
відповідача на земельну ділянку, на
якій розташоване вказане овочесховище.

Ухвалою Перечинського районного суду
Закарпатської області від 23 січня 2014
року задоволено клопотання ОСОБА_2 та
залишено позовну заяву останньої до
ОСОБА_3 про визнання права власності на
нерухоме майно без розгляду.

До початку розгляду справи по суті
ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_2 про розірвання
договору купівлі-продажу овочесховища
та повернення його власнику.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24
липня 2008 року між сторонами було
укладено договір купівлі-продажу
овочесховища, загальною площею 603,15 кв.
м., що знаходиться в АДРЕСА_1. Відповідно
до п. 2.1. та п. 2.2. даного договору ОСОБА_3
продав, а ОСОБА_2 купила вказане
овочесховище за ціною 145 221 грн, яка була
еквівалентна 30 тис. доларів США.
Початок розрахунків по даному договору
повинен був проводитися з 24 липня 2010
року по 24 червня 2011 року, ОСОБА_2 повинна
була сплачувати йому щомісяця борг у
гривнях, сума якого повинна
відповідати 2 500 доларів США по
встановленому НБУ офіційному
валютному курсу на день проведення
кожного розрахунку згідно погодженого
графіку. ОСОБА_3 відповідно до умов
договору протягом трьох днів передав
ОСОБА_2 овочесховище, однак ОСОБА_2
порушила умови договору щодо
своєчасного та повного погашення
заборгованості за проданий товар,
повну ціну за товар не сплатила, у
зв'язку з чим ОСОБА_3 просив суд
ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2
такою, що втратила право користування
вищевказаним овочесховищем, повернути
овочесховище власнику - ОСОБА_3 та
розірвати договір купівлі-продажу
овочесховища, укладений 24 липня 2008
року.

Рішенням Перечинського районного суду
Закарпатської області від 04 лютого 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 23 квітня 2014 року,
задоволено позовні вимоги ОСОБА_3
Розірвано договір купівлі-продажу
овочесховища, загальною площею 603,15 кв.
м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Перечинського районного нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстрований в
реєстрі за №1646. Овочесховище, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і
належить на праві приватної власності
ОСОБА_3 - повернуто власнику.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, а справу
передати на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

За вимогами ст.ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При вирішенні спору суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Однак, вказані вимоги ні судом першої
інстанції, ні апеляційним судом
дотримані не були.

Судами встановлено, що 24 липня 2008 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено два
договори: договір купівлі-продажу
овочесховища, яке було куплено за
еквівалент 30 тис. доларів США та
договір позики, за яким ОСОБА_2 отримала
від ОСОБА_3 еквівалент 100 тис. доларів
США. Відповідно до положень договору
купівлі-продажу початок розрахунку
починався 24 липня 2010 року і
закінчувався 24 червня 2011 року, а
відповідно до договору позики початок
розрахунку починався 26 липня 2008 року і
закінчувався в червні 2010 року.
Відповідно до цих договорів для
кожного з них було складно графік
внесення коштів.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив із наявності
правових підстав для їх задоволення та
дійшов висновку, що надані ОСОБА_2 копії
розписок свідчать лише про внесення
коштів на погашення боргу за договором
позики, при цьому, остання, у
встановлені строки кошти на виконання
умов договору купівлі-продажу
своєчасно не внесла, у зв'язку з чим
ОСОБА_3 набув право вимоги розірвання
укладеного договору з підстав,
передбачених ст. 651 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції погодився із
висновками суду першої інстанції.

Однак, з такими висновками судів у
повному обсязі погодитися не можна,
оскільки вони не ґрунтуються на
вимогах норм чинного законодавства.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 692 ЦК
України) оплата товару за договором
купівлі-продажу здійснюється після
його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

За ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен
виконати свій обов'язок щодо оплати
одразу в повному обсязі, тобто сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Однак, сторони можуть відійти від цього
положення, застосувавши розстрочення
платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

У випадку, якщо договором
купівлі-продажу передбачена оплата
товару через певний час після його
передачі покупцю, покупець повинен
провести оплату в строк, передбачений
договором.

Якщо покупець не виконує свого
обов'язку щодо оплати переданого йому
товару в установлений договором
купівлі-продажу строк, продавець
набуває право вимоги такої оплати (ч. 3
ст. 692 ЦК України), або розірвання
договору з підстав, передбачених ст. 651
ЦК України.

Суд першої інстанції, враховуючи
вищевикладену правову позицію
Верховного Суду України, що визначена у
постанові за №6-46цс12 від 06 червня
2012 року, не прийняв до уваги вимоги ч. 3
ст. 61 ЦПК України, за якою обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказується при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі сторони або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Матеріали справи містять фотокопію
судового рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 15 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу та штрафу за прострочення
платежів, відповідно до якого ОСОБА_3
просив стягнути із ОСОБА_2 несплачені
останньою кошти за договорами позики
та купівлі-продажу від 24 липня 2008 року.
Вказаним судовим рішенням позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено частково та
стягнуто з відповідача на користь
позивача заборгованість саме у зв'язку
з невиконанням умов договору позики.
При цьому судом встановлено факт
отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_2 за
договором купівлі-продажу від 24 липня
2008 року та визначена безпідставність
його вимог у зазначеній частині.

Клопотання ОСОБА_2 щодо зупинення
провадження у справі до вступу в
законну силу вищевказаного рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 15 січня 2014
року, ухвалою Перечинського районного
суду Закарпатської області від 23 січня
2014 року залишено судом, у порушення п. 4
ч. 1 ст. 201 ЦПК України, без задоволення.

При цьому, вирішуючи спір, суди
попередніх інстанції на порушення
вимог ст. ст. 213, 214, 315 ЦПК України на
вищевказані положення закону та
обставини справи уваги не звернули, не
з'ясували, чи вступило в законну силу
рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 15 січня
2014 року, належним чином не дослідили, чи
пов'язані справи, а саме: справа, яка
розглянута судом 15 січня 2014 року, зі
справою, що є предметом перегляду, та чи
не впливають обставини, встановлені
судом при ухваленні зазначеного
рішення на збирання та оцінку доказів у
даній справі, зокрема, фактів, що мають
преюдиціальне значення для цієї
справи.

Між тим, з'ясування зазначених обставин
має суттєве значення для вирішення
питання про обґрунтованість позовних
вимог ОСОБА_3

За таких обставин, ухвалені у справі
судові рішення не можна визнати
законними та обґрунтованими, оскільки
судами при їх ухваленні допущено
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи й є
підставою для їх скасування з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 338, 342, 343, 345,
349 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Перечинського районного суду
Закарпатської області від 04 лютого
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 23 квітня 2014
року скасувати, а справу передати на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
П.О. Гвоздик

Судді:

В.І. Журавель

О.П. Касьян

В.О. Савченко

О.М. Ситнік