________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/8481/14-ц
Провадження № 2/520/5239/14
УХВАЛА

15.07.2014 року суддя Київського районного
суду міста Одеси Літвінова І.А.,
ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про
«стягнення грошових коштів за
невиконання договору»,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду міста
Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1,
якою позивач просить:

« 1. Враховуючи тяжкий матеріальний
стан позивача відстрочити сплату
судового збору до розгляду справи;

2. Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2
за неналежне виконання договору від
21.02.2014р. 51 425,00 (п'ятдесят одна тисяча
чотириста двадцять п'ять) гривень;

3. Відповідно до ст. 151, 152 ЦПК України суд
за заявою сторони може забезпечити
позов в тому числі шляхом накладення
арешту на майно відповідача;

4. Відповідно до відносин що склались
між позивачем та відповідачем,
наявність інформації у позивача,
стосовно намагання відповідача
продати квартиру, що є предметом
договору і тим у подальшому зробити
неможливим виконання рішення суду у
разі задоволення позову. Це також
підтверджується в тому числі і діями
відповідача, а саме відміни
довіреності на виконавця, оформлення
генеральної довіреності на право
розпорядження усім майном на третю
особу та зверненням до відповідних
органів щодо отримання дублікатів
документів на квартиру;

5. Розглянути питання щодо забезпечення
поданого позову шляхом накладення
арешту на квартиру АДРЕСА_1, що належить
відповідачу - ОСОБА_2».

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЦПК України,
суддя відкриває провадження у
цивільній справі не інакше як на
підставі заяви, поданої і оформленої в
порядку, встановленому цим Кодексом.

Порядок подання та оформлення позовних
заяв встановлений статтями 119, 120 ЦПК
України, якими визначенні вимоги до
форми, змісту позовної заяви та порядку
подання копій позовної заяви та
доданих до неї документів.

При ознайомлені з позовною заявою
ОСОБА_1 та додатками до неї встановлені
підстави для залишення позову без руху,
у зв'язку з недодержанням вимог ст.ст.
119, 120 ЦПК України при його оформлені.

Згідно з п. 4 та ч. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України,
позовна заява повинна містити ціну
позову щодо вимог майнового характеру;
до позовної заяви додається документ,
що підтверджує сплату судового збору.

За правилами п. п. 1 ч. 1 ст. 80 ЦПК України,
у позовах про стягнення грошових
коштів ціна позову визначається сумою,
яка стягується.

Відбиття в позовній заяві ціни позову
має значення в першу чергу для захисту
прав самого позивача, так як обумовлює
розмір сплати державного мита,
розподіл судових витрат між сторонами
і навіть впливає на можливість
порушення судової діяльності на захист
права.

Отже від визначеної ціни позову
залежить і розмір судового збору.

Позивач заявляє вимогу майнового
характеру - про стягнення грошових
коштів за невиконання договору у сумі 51
425 гривень.

На підставі викладеного, ціна позову у
заяві ОСОБА_1 повинна складати 51 425
гривень.

Ставка судового збору, відповідно до
ч.ч. 1, 2 Закону України «Про судовий
збір» за подання до суду позовної заяви
майнового характеру встановлена у
розмірі 1 відсоток ціни позову, але не
менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 3
розмірів мінімальної заробітної плати
у місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

З урахуванням викладеного, позивач при
зверненні до суду повинен був сплатити
судовий збір у сумі 514, 25 гривень.

В прохальній частині позовної заяви
ОСОБА_1 просить суд відстрочити сплату
судового збору до розгляду справи
через тяжкий матеріальний стан.

З загального аналізу статті 8 Закону
України «Про судовий збір» та статті 82
ЦПК України, якими встановлений
порядок відстрочення та розстрочення
судових витрат, зменшення їх розміру
або звільнення від їх оплати
вбачається, що зазначене питання
вирішується ухвалою суду.

За правилами ч. 2 ст. 208 ЦПК України,
питання, пов'язані з рухом справи в суді
першої інстанції, клопотання та заяви
осіб, які беруть участь у справі,
питання про відкладення розгляду
справи, оголошення перерви, зупинення
або закриття провадження у справі,
залишення заяви без розгляду, а також в
інших випадках, передбачених цим
Кодексом, вирішуються судом шляхом
постановлення ухвал.

Ухвала суду на підставі статті 208 ЦПК
України є формою викладення судового
рішення, яке відповідно до ч. 9 ст. 293 ЦПК
України може бути оскаржене в
апеляційному порядку окремо від
рішення суду до завершення розгляду
справи та за правилами ч. 4 ст. 209 ЦПК
України оформлюються окремим
процесуальним документом і
постановляються в нарадчій кімнаті.

При прийнятті рішення суд зобов'язаний
безпосередньо оцінити докази та згідно
з ч. 4 ст. 212 ЦПК України відобразити
результати оцінки в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Отже, виходячи з наведеного, для
вирішення питання щодо відстрочення
сплати судового збору, позивач повинен
звернутись до суду з окремою заявою, за
результатами розгляду якої, після
безпосереднього дослідження та оцінки
доказів суд викладає судове рішення у
формі ухвали.

Тому, позивачу необхідно надати суду
мотивовану заяву про відстрочення
сплати судового збору та додати
відповідні докази чи сплатити судовий
збір у встановленому розмірі.

Крім того, п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України
позивач зобов'язується зазначити в
позовній заяві докази, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування.

Позивач дані зобов'язання не виконав, в
позовній заяві не зазначив докази в
підтвердження обставин, на які
особисто посилається та до яких
відносяться:

- видача ОСОБА_2 довіреності на ім'я
ОСОБА_3;

- витрати позивачем 1 400 гривень на
проведення державної реєстрації;

- звернення позивача до
рієлторської контори;

- скасування ОСОБА_2 довіреності на
ім'я ОСОБА_3;

- тяжкий матеріальний стань
позивача;

- відсутність роботи у позивача;

- віднесення Заявника до лав
малозабезпечених.

Позивач не зазначає і наявність
підстав для звільнення від
доказування.

Як роз'яснено в п. 7 Постанови № 2 від 12
червня 2009 року Пленуму Верховного суду
України, позовна заява за змістом
повинна відповідати вимогам статті 119
ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати
особливу увагу, зокрема, на те, що у
позовній заяві повинні не лише
міститися позовні вимоги, а й бути
викладені обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, і зазначені
докази, що підтверджують кожну
обставину.

До відома позивача - поняття доказів
наводиться у ст. 60 ЦПК України, згідно з
якою доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Особи, які беруть участь у справі і
вважають, що подання потрібних доказів
є неможливим або у них є складнощі в
поданні цих доказів, мають право
заявити клопотання про забезпечення
цих доказів. У заяві про забезпечення
доказів повинні бути зазначені: докази,
які необхідно забезпечити; обставини,
що можуть бути підтверджені цими
доказами; обставини, які свідчать про
те, що подання потрібних доказів може
стати неможливим або ускладненим, а
також справа, для якої потрібні ці
докази або з якою метою потрібно їх
забезпечити.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України,
позовна заява повинна містити зміст
позовних вимог.

Зміст позовних вимог - це певна форма
захисту, яку просить позивач від суду.

Пункти 1, 2, 4, 5, 6 за своє суттю не є
позовними вимогами.

В п.п. 4, 5 прохальної частини позову,
позивач взагалі з незрозумілих причин
цитує норми законодавства, в той час
коли такі посилання, у разі потреби,
робляться в частині позову, що
стосується правового обґрунтування
заявлених вимог.

Стосовно п. п. 2, 6 позивачу зауважується,
що, як вже зазначалось вище, клопотання
щодо відстрочення сплати судового
збору та забезпечення позову повинні
бути оформлені окремими
процесуальними документами з
додаванням відповідних доказів в
обґрунтування своїх вимог.

Крім того, позивачу пропонується
конкретизувати данні особи (П.І.Б.,
ідентифікаційний код), на користь якої
вимагається здійснити стягнення з
відповідача, враховуючи, що такі
відомості мають значення для
заповнення виконавчих документів в
разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 119 ЦПК України
позовна заява повинна містити перелік
документів, що додаються до заяви.
Позивачу зауважується, що узагальнення
в п. 6 додатків без конкретизації та
зазначення реквізитів доданих до заяви
документів не відповідає сенсу п. 7 ч. 2
ст. 119 ЦПК України.

При цьому перелік додатків не
відповідає фактично доданим до заяви,
оскільки у п. 4 вказаний документ під
назвою «копія розписки від 21.02.2014 р.», а
до позовної заяви додано копію
розписки від 20.05.2014 р.

Тому позивачу пропонується привести
перелік додатків у відповідність з
фактично доданими.

Частиною 1 ст. 120 ЦПК України, позивач
зобов'язується додати до позовної
заяви її копії та копії всіх
документів, що додаються до неї,
відповідно до кількості відповідачів
і третіх осіб. Вимоги ч. 1 ст. 120 ЦПК
України не містять виключень,
застережень та є безумовними. Позивач
на це уваги не звернув, та не надав
копії додатків до одного з примірників
позовної заяви.

Окрема увага позивача звертається на
наступне.

Позивач у своїй позовній заяві
зазначає, що всі розрахунки між
сторонами та витрати проводились
виключно у гривні. Проте додані до
позовної заяви документи, зокрема
копія розписки від 20.05.2014 р. та копія
договору від 21.02.2014 р. мають ідентичні
записи за підписом ОСОБА_2 - «на 20.05.2014 г.
затраты составляют двадцать тысяч,
двадцать пять рублей».

В свою чергу, позивач просить стягнути
з відповідача суму у грошовій одиниці
України - гривні.

Як передбачають положення ст. 524 ЦК
України, зобов'язання має бути виражене
у грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 533 ЦК України, якщо у
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Відповідно до Постанови Правління
Національного банку України від 4
лютого 1998 року №34 (з наступними змінами
і доповненнями) «Про затвердження
Класифікатора іноземних валют» назву
валюти «рубль» мають російський рубль
та білоруський рубль.

Отже, з урахуванням вказаних положень
норм чинного законодавства, позовних
вимог та доданих до позовної заяви
документів, позивачу пропонується
надати додаткові пояснення стосовно
валюти зобов'язання.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини виходить з того, що
реалізуючи п.1. ст. 6 Конвенції про
захист прав людини її основоположних
свобод щодо доступності правосуддя та
справедливого судового розгляду, кожна
держава-учасниця цієї Конвенції вправі
встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких не
допустити судовий процес у безладний
рух.

За вимогами ст. 121 ЦПК України, суддя,
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, викладених у
статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не
сплачено судовий збір, постановляє
ухвалу, в якій зазначаються підстави
залишення заяви без руху, про що
повідомляє позивача і надає йому строк
для усунення недоліків, який не може
перевищувати п'яти днів з дня отримання
позивачем ухвали.

Керуючись ст.ст. 119 - 122 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про
«стягнення грошових коштів за
невиконання договору.

Надати позивачу строк для усунення
недоліків, вказаних у мотивувальній
частині цієї ухвали, протягом п'яти
днів з дня отримання позивачем ухвали.

Роз'яснити, якщо позивач відповідно до
ухвали суду у встановлений строк
виконає вимоги, визначені статтями 119 і
120 ЦПК України позовна заява буде
вважатись поданою в день первісного
її подання до суду. Інакше заява
вважається неподаною і повертається
позивачеві, що не перешкоджає
повторному зверненню до суду з цим
позовом у встановленому порядку.

Копію ухвали направити позивачу для
виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
Літвінова І. А.