ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Справа № 636/2589/14ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2014 р.

Чугуївський міський суд Харківської
області у складі:

Головуючого-судді - Панаід І.В.,

за участю секретаря - Зайцевої Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Чугуївського міського
суду Харківської області цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
Чугуївська міська рада Харківської
області про визнання права власності
на нерухоме майно в порядку
набувальної давності, та зустрічну
позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
третя особа: Чугуївська міська рада
Харківської області про визнання права
власності на нерухоме майно в порядку
набувальної давності, -

встановив:

Позивачі за первісним позовом
звернулися до Чугуївського міського
суду Харківської області з позовною
заявою та просять визнати за ОСОБА_1,
право власності на 1/3 частку квартири
АДРЕСА_1 в порядку набувальної
давності; визнати за ОСОБА_2, право
власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1
в порядку набувальної давності.

Позивач за зустрічним позовом
звернулася до Чугуївського міського
суду Харківської області з позовною
заявою та просить визнати за нею право
власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1
в порядку набувальної давності.

В обґрунтування позовних вимог сторони
за первісним та зустрічним позовами
посилаються на те, що вже більше ніж 10
років добросовісно володіють
квартирою, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, відкрито, безперервно
здійснюють обслуговування квартири,
доглядаючи за нею, здійснюючи
необхідні ремонтні роботи,
добросовісно користуюся нерухомим
майном протягом більше 10 років, а інші
особи не заявляють вимог щодо
повернення вказаного нерухомого майна,
і визнання права власності не
суперечить закону і не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, тому
вважають за можливе, відповідно до
чинного законодавства України, визнати
за кожним право власності по 1/3 частці
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, в порядку набувальної
давності.

Позивачі за первісним позовом в судове
засідання не з`явилися, через
канцелярію суду надали заяви про
підтримання позовних вимог та просили
розглянути справу за їх відсутності.
Проти задоволення зустрічного позову
не заперечували.

Відповідач за первісним позовом в
судове засідання не з`явилася, про час
та місце розгляду справи була
повідомлена належним чином, подала
заяву з прохання розглянути справу за
її відсутності. Проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
заперечувала. Зустрічний позов
підтримала та просила його
задовольнити.

Представник третьої особи в судове
засідання не з`явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК
України вважає за можливе розглядати
справу у відсутність сторін за
наявними доказами справи.

Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову, суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Дослідивши та перевіривши письмові
докази, суд приходить до висновку, що
позов підлягає задоволенню, як такий,
що знайшов своє повне підтвердження в
процесі розгляду справи.

Судом встановлені такі факти та
відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її донька
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають та
зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності із Списком розподілу
житлової площі по воїнській частині
30028, затвердженого згідно протоколу
засідання житлової комісії №33 від
05.06.1984 року, чоловікові Позивача 1,
ОСОБА_4, була надана в користування
квартира АДРЕСА_1. (а.с.11).

Згідно свідоцтва про право власності
на житло від 25.01.1999 року, виданим
відділом житлово-комунального
господарства та будівництва
виконавчого комітету Чугуївської
міської ради, квартира АДРЕСА_4
належить ОСОБА_4 та членам його сім'ї:
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5. (а.с. 13). Але право
власності на зазначену квартиру в
органах БТІ так і не було
зареєстровано.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 помер, що
підтверджується Свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_4, видане Відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану по місту Чугуєву реєстраційної
служби Чугуївського міськрайонного
управління юстиції у Харківській
області, актовий запис №401. (а.с. 12).

Відповідач також проживає в зазначеній
квартирі.

Позивач 1 та Позивач 2 добросовісно та
безперервно володіють та відкрито
користуються вказаною квартирою,
здійснюють всі витрати по утриманню та
догляду за вказаною квартирою.

Тобто Позивачі фактично відкрито та
безперервно володіють цим нерухомим
майном, не порушуючи права та інтереси
будь-яких інших осіб більше ніж 10 років.

Статтею 16 Цивільного кодексу України
встановлено, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Згідно із ст. 325 ЦКУ, суб'єктами права
приватної власності є фізичні та
юридичні особи, які можуть бути
власниками будь-якого майна.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України,
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом та
вважається правомірно, якщо інше прямо
не випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до положень ст. 344 ЦК
України, особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти
років, набуває право власності на це
майно. Право власності на нерухоме
майно, що підлягає державній
реєстрації, виникає за набувальною
давністю з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 4 цієї статті, право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно набувається за рішенням
суду.

При цьому в п. 8 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України
встановлено, що правила ст. 344 ЦК
України про набувальну давність
поширюються також на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК України набрав чинності з 1
січня 2004р., норми ст. 344 ЦК України
поширюються на правовідносини, що
виникли з 1 січня 2001р., а отже, визнати
право власності за набувальною
давністю суд може не раніше 1 січня 2011
року.

Чинним цивільним законодавством
набувальна давність визначається як
засіб закріплення майна за суб'єктами,
що ним володіють, у випадках, коли вони
не мають можливості через певні
обставини підтвердити підстави
виникнення прав, а також в інших
ситуаціях. Право власності за
набувальною давністю може бути набутим
як на безхазяйні речі, так і на майно,
яке належить за правом власності іншій
особі.

Відповідно до п. 6 листа Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ
№24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику
застосування судами законодавства під
час розгляду цивільних справ про
захист права власності та інших
речових прав», для набуття права
власності на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
перебігу строку набувальної давності
недостатньо. Умови набувальної
давності підтверджуються судовим
рішенням. Давнісний володілець повинен
довести факти добросовісності,
відкритості, безперервності і
тривалості свого володіння.

Добросовісність як одна із загальних
засад цивільного судочинства означає
фактичну чесність суб'єктів у їх
поведінці, прагнення сумлінно
захистити цивільні права та
забезпечити виконання цивільних
обов'язків. При вирішенні спорів про
набувальну давність суд має врахувати
добросовісність саме на момент
передачі позивачу майна (речі), тобто на
початковий момент, який буде
включатися в повний строк давності
володіння, визначений законом.

При вирішенні спорів, пов'язаних з
правом власності в силу набувальної
давності, судам слід враховувати
наступне: право власності на нерухоме
майно можна набувати за набувальною
давністю лише після 01 січня 2011 року;
задоволення судом вимог про визнання
за володільцем права власності на
нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК
можливе лише за наявності необхідних
умов: добросовісності заволодіння,
відкритості, безперервності володіння;
за набувальною давністю може бути
набуто право власності на нерухоме
майно, яке не має власника, або власник
якого невідомий, або власник
відмовився від права власності на
належне йому нерухоме майно та майно,
що придбане добросовісним набувачем і
у витребуванні якого його власнику
було відмовлено.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ від
07.02.2014 №5: Можливість пред'явлення до
суду позову про визнання права
власності за набувальною давністю
випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а
також частини четвертої статті 344 ЦК,
згідно з якими захист цивільних прав
здійснюється судом шляхом визнання
права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє
про давність володіння і вважає, що у
неї є всі законні підстави бути
визнаною власником майна за
набувальною давністю, має право
звернутися до суду з позовом про
визнання за нею права власності.

Враховуючи, що сторони вже більше ніж 10
років добросовісно володіють
квартирою, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, відкрито, безперервно
здійснюють обслуговування квартири,
доглядаючи за нею, здійснюючи
необхідні ремонтні роботи,
добросовісно користуються нерухомим
майном протягом більше 10 років, а інші
особи не заявляють вимог щодо
повернення вказаного нерухомого майна,
і визнання права власності не
суперечить закону і не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд
вважає за можливе, відповідно до
чинного законодавства України, визнати
за Позивачами за первісним позовом та
Позивачем за зустрічним позовом право
власності на квартиру, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, в порядку
набувальної давності.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом, крім того, право приватної
власності є непорушним.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу
України, право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом.
Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ від
07.02.2014 №5: Рішення суду, що набрало
законної сили, про задоволення позову
про визнання права власності за
набувальною давністю є підставою для
реєстрації права власності в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно (пункт 5 частини першої
статті 19 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень").

Суд, оцінивши достатність і взаємний
зв'язок доказів у їх сукупності,
враховуючи надані сторонами, вважає, що
позови підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа: Чугуївська міська рада
Харківської області про визнання права
власності на нерухоме майно в порядку
набувальної давності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право
власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1
в порядку набувальної давності.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право
власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1
в порядку набувальної давності.

Зустрічний позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3, право
власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1
в порядку набувальної давності.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції, шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення, а для осіб, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя