АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6615/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Таус М. М. Доповідач - Єлізаренко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Єлізаренко І.А.

суддів - Гайдук В.І.,
Калиновського А.Б.

при секретарі - Сінченко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 на рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
10 червня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Відділ
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області про
розподіл майна подружжя, визнання
права власності та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розподіл
майна подружжя, стягнення половини
вартості спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ОСОБА_4, третя особа Відділ
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області про
розподіл майна подружжя, визнання
права власності.

В обґрунтування позовних вимог,
ОСОБА_2 посилався на те, що 25 листопада
2006 року, він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4,
а ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась
донька ОСОБА_5 Рішенням Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
01 листопада 2011 року шлюб між ними було
розірвано. За період шлюбних відносин
ними було набуте спільне майно, а саме
громадський будинок - магазин, що
розташований за адресою АДРЕСА_1,
площею 40, 2 кв.м., який у відповідності до
експертної оцінки, оцінено у 116 000 грн.,
тому просив суд поділити майно, набуте
ним під час шлюбу з ОСОБА_4, у наступний
спосіб: визнати за ним право власності
на громадський будинок Магазин
розташований за адресою АДРЕСА_1,
магазин зазначений в технічному
паспорті як громадський будинок А-1
площею 40,2 кв.м. та стягнути з нього на
користь ОСОБА_4 58 000 грн. в якості 1/2
частини від вартості зазначеного
нерухомого майна.

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася
із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
розподіл майна подружжя, стягнення
половини вартості спільного майна
подружжя.

В обґрунтування зустрічних
позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на
те, що 25 листопада 2006 року, вона з ОСОБА_2
зареєструвала шлюб, від якого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась
донька ОСОБА_5 01 листопада 2011 року
рішенням Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська шлюб між ними було
розірвано. За період шлюбних відносин
ними було набуте спільне майно -
приміщення магазину,що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, зазначений в
технічному паспорті як громадський
будинок А-1 площею 40, 2 кв.м., вартість
якого, відповідно до експертної оцінки,
становить 116 000 грн. Зазначила, що вона
має право вимагати виділу частки майна
(домоволодіння), що є у спільній
сумісній власності колишнього
подружжя, тому просила суд поділити
майно набуте з ОСОБА_2 в період шлюбу та
визнати за ОСОБА_2 право власності на
громадський будинок розташований за
адресою АДРЕСА_1, зазначений в
технічному паспорті як громадський
будинок А-1 площею 40, 2 кв.м. та стягнути з
ОСОБА_2 на її користь 58 000 грн.
компенсації за 1/2 частину вартості
спірного нерухомого майна.

В судовому засіданні 03 квітня 2014 року,
як вбачається із журналу судового
засідання, судом першої інстанції
було залучено в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет позову Відділ примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області (а.с. 138).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 10 червня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя та
визнання права власності відмовлено.
В задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розподіл
майна подружжя, стягнення половини
вартості спільного майна подружжя
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
первісний позов задовольнити частково,
поділити майно набуте колишнім
подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_2 магазин
зазначений в технічному паспорті як
громадський будинок та визнати за
ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину
вищезазначеного майна, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 25 листопада 2006 року
перебували у зареєстрованому шлюбі
(а.с. 10).

Рішенням Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2011
року, яке набрало законної сили, шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано
(а.с. 12).

З матеріалів справи вбачається
рішенням Індустріального районного
суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2010
року із виправленими описками ухвалою
суду від 15 грудня 2010 року, визнано право
власності за фізичною особою
підприємцем ОСОБА_4 на будівлю магазину
літ. А-1, А1-1 загальною площею, 37,1 кв.м., а
саме: А1-1 номер приміщення 1 кладова - 3,6
кв.м., А-1 номер приміщення 2 торгівельна
зала 16,9 кв.м., номер приміщення 3
торгівельна зала - 9,7 кв.м., номер
приміщення 4 приміщення каси - 6,9 кв.м.,
таким, що підлягає державній
реєстрації уповноваженим на те
органом, без акту введення в
експлуатацію, адреса будівлі магазину -
АДРЕСА_1. Зазначене рішення не
оскаржувалося та набрало законної сили
(а.с. 55-59).

Згідно витягу про державну
реєстрацію прав КП «Дніпропетровське
МБТІ», право власності на спірне
приміщення зареєстровано у реєстрі 08
лютого 2011 року за ОСОБА_4 (а.с. 23).

З матеріалів справи вбачається, у
провадженні державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області перебуває
виконавче провадження про стягнення
солідарно з ОСОБА_4 та інших боржників
заборгованості на загальну суму 3231817
грн. 01 коп. В порядку виконавчого
провадження державним виконавцем
здійснено опис та арешт спірного
нерухомого майна та передано його до
Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області для
визначення тендеру щодо визначення
торгівельної організації для
примусової реалізації (а.с. 119, 144, 145).

Постановою старшого державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області від 18 квітня
2013 року, накладено арешт на все майно,
що належить ОСОБА_4 (а.с. 147).

16 січня 2014 року старшим державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області ОСОБА_6
описано та накладено арешт на будівлю
магазину літ. А-1, А1-1 загальною площею
37,1 кв.м., для подальшої примусової
реалізації, про що цього ж дня
складаний акт опису й арешту майна (а.с.
149).

Відмовляючи в повному обсязі у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та у
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_2, на час розгляду справи,
не виконав вимоги ч.5 ст.71 СК України та
не вніс на депозитний рахунок суду
половини вартості спірного приміщення,
а також не вбачається наявність
предмета спору між сторонами, однак,
погодитися з такими висновками суду
неможливо, оскільки суд дійшов них у
порушення норм матеріального права, що
у відповідності до ст.309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду
і ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

В судовому засіданні в
апеляційній інстанції не
заперечувалося, що кошти на
будівництво спірного приміщення за
договором підряду, які були передані
ОСОБА_4, згідно договору комісії,
укладеного між нею та ОСОБА_7, що було
встановлено рішенням Індустріального
районного суду м.Дніпропетровська від
26 липня 2010 року - це є їх, ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, спільні сумісні кошти подружжя.

Тобто джерелом набуття майна під час
шлюбу є спільні сумісні кошти подружжя.

Таким чином, враховуючи, що за ОСОБА_4 в
період перебування її у шлюбі з ОСОБА_2,
рішенням Індустріального районного
суду м.Дніпропетровська від суду 26
липня 2010 року із виправленими описками
ухвалою суду від 15 грудня 2010 року, було
визнано право власності на будівлю
магазину літ. А-1, А1-1 загальною площею,
37,1 кв.м., а саме: А1-1 номер приміщення 1
кладова - 3,6 кв.м., А-1 номер приміщення 2
торгівельна зала 16,9 кв.м., номер
приміщення 3 торгівельна зала - 9,7 кв.м.,
номер приміщення 4 приміщення каси - 6,9
кв.м., таким, що підлягає державній
реєстрації уповноваженим на те
органом, без акту введення в
експлуатацію, адреса будівлі магазину -
АДРЕСА_1, та зазначене рішення суду не
оскаржувалося і набрало законної сили,
за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 повинно бути
визнано право власності по 1/2 частині
за кожним на будівлю вищезазначеного
магазину, як на майно, набуте подружжям
в період шлюбу.

За таких обставин, враховуючи
вищевикладене апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду
скасуванню з ухваленням нового
рішення, яким за ОСОБА_2 та ОСОБА_4
повинно бути визнано право власності,
по 1/2 за кожним, на будівлю магазину
загальною площею, 37,1 кв.м.,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 10 червня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, третя особа Відділ примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області про
розподіл майна подружжя, визнання
права власності та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розподіл
майна подружжя, стягнення половини
вартості спільного майна подружжя -
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа Відділ примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області про
розподіл майна подружжя, визнання
права власності та зустрічні позовні
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розподіл майна
подружжя, стягнення половини вартості
спільного майна подружжя задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину будівлі магазину загальною
площею, 37,1 кв.м., розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частину будівлі магазину загальною
площею, 37,1 кв.м., розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2
та зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді