АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/4650/14
Номер провадження 22-ц/786/2531/14
Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л.
Доповідач Пікуль В. П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді : Пікуля В.П.,

суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

при секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Київського районного суду м. Полтави
від 09 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Технополіс-1" про
визнання строків виплати заробітної
плати та бездіяльності щодо
неповідомлення працівника про розміри
оплати праці незаконними, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю (далі - ТОВ)
"Технополіс-1" про визнання строків
виплати заробітної плати та
бездіяльності щодо неповідомлення
працівника про розміри оплати праці
незаконними.

У позовній заяві вказував, що він
працював у відповідача на посаді
охоронця з 12 вересня 2013 року. Йому
виплачувалась заробітна плата з
порушенням вимог Закону України «Про
оплату праці» та КЗпП України, а саме
один раз на місяць, тоді як вищевказані
норми закону передбачають виплату
заробітної плати не рідше ніж 2 рази на
місяць.

Окрім того, позивач також посилався на
порушення відповідачем вимог ст. 110
КЗпП України та ст. 30 Закону України
«Про оплату праці» щодо неповідомлення
його, як працівника, із розміром оплати
праці при кожній її виплаті.

Просив визнати порядок і строки
виплати йому заробітної плати
відповідачем незаконними та
протиправними, визнати бездіяльність
відповідача щодо неповідомлення його
про розмір заробітної плати
протиправною.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 09 липня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Технополіс-1" про
визнання строків виплати заробітної
плати та бездіяльності щодо
неповідомлення працівника про розміри
оплати праці незаконними - відмовлено.

Із рішеннями суду не погодився ОСОБА_1,
який подав апеляційну скаргу на
вказане рішення, у якій просить його
скасувати та ухвалити нове, яким його
позов задовольнити повністю. Як
підставу для скасування рішення
місцевого суду ОСОБА_1 зазначає
прийняття його із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення апелянта
та представника відповідача,
перевіривши матеріали справи у межах
доводів апеляційної скарги, приходить
до висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.п.3,4 ст. 309 ЦПК України,
підставою для скасування рішення в
апеляційному порядку і ухвалення
нового або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Судом першої інстанції встановлено, що
12.09.2013 року позивач подав заяву до
відповідача про прийом його на роботу
на посаду охоронця з окладом згідно
штатного розкладу. Наказом № 30-к від
12.09.2013 року позивач був прийнятий на
роботу до відповідача на посаду
охоронця.

При розгляді справи у суді апеляційної
інстанції встановлено, що 10 червня 2014
року позивач був звільнений наказом №
114-к за прогул без поважних причин на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Із пояснень позивача вбачається, що при
прийомі на роботу, його було
повідомлено про розмір посадового
окладу, згідно штатного розкладу, який
становить 1450 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову у
частині вимог позивача щодо
неповідомлення його про розмір
заробітної плати, суд першої інстанції
виходив із того, що відповідач
повідомив ОСОБА_1 про розмір посадового
окладу згідно штатного розкладу, діяв в
межах чинного законодавства та Статуту
підприємства.

Проте, колегія суддів не може
погодитися із даним висновком суду з
таких підстав.

За приписами ст. 110 КЗпП України, при
кожній виплаті заробітної плати
власник або уповноважений ним орган
повинен повідомити працівника про такі
дані, що належать до періоду, за який
провадиться оплата праці: а) загальна
сума заробітної плати з розшифровкою
за видами виплат; б) розміри і підстави
відрахувань та утримань із заробітної
плати; в) сума заробітної плати, що
належить до виплати.

Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 30
Закону України «Про оплату праці».

У позовній заяві позивач просив
визнати бездіяльність ТОВ «Технополіс
- 1» щодо неповідомлення його як
працівника, про розмір заробітної
плати протиправною, посилаючись на
положення ст. 110 КЗпП України та ст. 30
Закону України «Про оплату праці»,
вказуючи на бездіяльність роботодавця
в контексті вказаних статтей КЗпП та
Закону України «Про оплату праці».

Як встановлено колегією суддів ТОВ
«Технополіс - 1» не повідомляв ОСОБА_1
про розмір оплати праці при виплаті
заробітної плати, про що не заперечував
представник відповідача, пояснюючи, що
позивач не звертався до бухгалтерії з
приводу розшифровки розміру його
заробітної плати

При цьому, колегія суддів звертає
увагу, що повідомлення працівника при
прийнятті на роботу про розмір
посадового окладу не звільняє власника
або уповноважений ним орган від
виконання положень ст. 110 КЗпП України
та ст. 30 Закону України «Про оплату
праці».

Посилання представника відповідача, що
ОСОБА_1 не звертався до бухгалтерії з
приводу розшифровки розміру його
заробітної плати не може бути
підставою для відмови у задоволенні
позову, оскільки положення ст. 110 КЗпП
України та ст. 30 Закону України «Про
оплату праці», не пов'язують
повідомлення працівника про розмір
оплати праці зі зверненням працівника
до бухгалтерії.

Отже, не повідомляючи ОСОБА_1 про розмір
оплати праці при проведенні її виплати,
ТОВ «Технополіс -1» порушив норми права
закріплені в ст. 110 КЗпП України та ст. 30
Закону України «Про оплату праці» і,
відповідно, суб'єктивне право позивача
на отримання повідомлення про розмір
його заробітної плати.

Відтак, вимоги позивача щодо визнання
бездіяльності ТОВ «Технополіс - 1» щодо
неповідомлення його, як працівника, про
розмір заробітної плати є
обґрунтованими, а порушене право
підлягає захисту, в межах заявлених
вимог, шляхом визнання бездіяльності
протиправною.

Разом з тим, апелянт просить у
апеляційній скарзі визнати
бездіяльність щодо неповідомлення
його про розмір заробітної плати також
незаконною, але вказане клопотання
апеляційної скарги не може бути
задоволено, так як при розгляді справи
у суді першої інстанції позивач не
просив дані порушення визнати
незаконними.

Не може колегія суддів також
погодитися з рішення суду у частині
відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 щодо визнання порядку і строку
виплат йому заробітної плати ТОВ
«Технополіс - 1» незаконними та
протиправними.

Так, частиною 1 статті 115 КЗпП України та
ст. 24 Закону України «Про оплату праці»
передбачено, що заробітна плата
виплачується працівникам регулярно в
робочі дні у строки, встановлені
колективним договором або нормативним
актом роботодавця, погодженим з
виборним органом первинної
профспілкової організації чи іншим
уповноваженим на представництво
трудовим колективом органом (а в разі
відсутності таких органів -
представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Відмовляючи у задоволенні позову у цій
частині, суд першої інстанції виходив
із того, що судом встановлено, і цієї
обставини не заперечував представник
відповідача, що на підприємстві
виплачується заробітна плата один раз
на місяць.

Але, оскільки у листопаді 2013 року
позивач знав про те, що на підприємстві
виплачується заробітна плата один раз
на місяць, а до суду звернувся 7 квітня
2014 року, позивач пропустив строки
звернення до суду, встановлені ч. 1 ст. 233
КЗпП.

Однак, як уже встановлено колегією
суддів, позивач не повідомлявся про
розміри оплати праці, а тому висновок
суду про те, що позивач знав про те, що
на підприємстві виплачується
заробітна плата один раз на місяць
носить характер припущення, та не
підтверджується матеріалами справи.

Крім того, на думку колегії суддів, суд
першої інстанції також не звернув
увагу, що порушення прав позивача
носили триваючий характер, так як весь
час порушуються права працівника щодо
строків виплати заробітної плати, а
тому постійно відкладається
початковий момент перебігу позовної
давності з кожним новим порушенням
права працівника.

Як вбачається із матеріалів справи
останній раз заробітну плату позивач
отримав 16 січня 2013 року, а звільнений із
підприємства 10 червня 2014 року наказом
№ 114-к за прогул без поважних причин на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Таким чином, із урахування тієї
обставини, що позивач не повідомлявся
про розмір оплати праці, порушення його
прав носять триваючий характер,
остатній раз заробітну плату отримав 16
січня 2014 року (тримісячний термін строк
закінчується 16 квітня 2014 року), трудові
відносини із ТОВ «Техноволіс - 1»
припинені 14 червня 2014 року, а до суду
звернувся із позовом 7 квітня 2014 року,
висновок суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову у зв'язку
із пропуском строків звернення до суду
не можна вважати законним та
обрятованим, а тому порушене право
працівника підлягає захистові.

Вирішуючи спір у частині заявлених
ОСОБА_1 вимог про визнання порядку і
строку виплати йому заробітної плати
відповідачем незаконними та
протиправними, колегія суддів
приходить до переконання про
доведеність факту щодо порушення
строків виплати позивачу заробітної
плати.

Так, вказана обставина була
встановлена судом першої інстанції, а
саме: суд першої інстанції встановив,
що заробітна плата позивачу
виплачувалася один раз на місяць, цей
факт не заперечувалася представником
позивача, як у суді першої так і суді
апеляційної інстанції.

Проте, як вбачається із заявлених
позовних вимог, позивач просив визнати
порушення порядку і строків виплати
заробітної плати незаконними та
протиправним, посилаючись на ту
обставину, що заробітна плата
виплачувалася один раз на місяць, інших
підстав порушення порядку виплати
заробітної плати позивач не вказує.

При цьому, слід звернути увагу, що
поняття порядку виплати заробітної
плати є не тотожним поняттю строки
виплати заробітної, оскільки є більш
ширшим і включає в себе інші
урегульовані законом та підзаконними
нормативними актами умови виплати
заробітної плати.

Отже, колегія суддів вважає доведеним
порушення порядку виплати заробітної
плати лише у частині порушення строків
її виплати, які визначені ч. 1 ст. 115 КЗпП
України та ст. 24 Закону України «Про
оплату праці», в частині інших порушень
порядку виплати заробітної плати
вимоги не заявлялися.

Таким чином, на думку колегії суддів,
оскільки виплата заробітної плати
здійснювалася у порушення строків
визначених Законами, дані дії
(бездіяльність) є незаконними, і
порушують норми права, якими
врегульовані правовідносини щодо
строків виплати працівникам
заробітної плати та суб'єктивне право
позивача на отримання заробітної плати
у строки визначені законом, а тому
порушене право позивача підлягає
захисту шляхом часткового задоволення
позову в цій частині, а саме: визнання
порушення порядку виплати заробітної
плати в частині строків виплати
заробітної плати незаконними та
протиправними.

З наведених підстав, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з ухваленням нового рішення, яким
позов ОСОБА_1 слід задовольнити -
задовольнити частково, а саме:

визнати порушення порядку виплати
заробітної плати в частині строків
виплати заробітної плати ОСОБА_1 ТОВ
"Технополіс-1" незаконним та
протиправним;

визнати бездіяльність ТОВ
"Технополіс-1" щодо неповідомлення
ОСОБА_1, як працівника, про розмір
заробітної плати - протиправною.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК
України з ТОВ "Технополіс-1" необхідно
стягнути в дохід держави 243, 60 грн.
судового збору за розгляд справи у суді
першої інстанції та 121, 80 грн. судового
збору за перегляд справи в
апеляційному порядку, а всього
стягнути 365, 40 грн.

Керуючись ст. 303, п.3,4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 09 липня 2014 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Технополіс-1" про
визнання строків виплати заробітної
плати та бездіяльності щодо
неповідомлення працівника про розміри
оплати праці незаконними -
задовольнити частково.

Визнати порушення порядку виплати
заробітної плати в частині строків
виплати заробітної плати ОСОБА_1
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Технополіс-1"
незаконним та протиправним.

Визнати бездіяльність Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Технополіс-1" щодо неповідомлення
ОСОБА_1, як працівника, про розмір
заробітної плати - протиправною.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Технополіс-1" на
користь держави 243, 60 грн. судового
збору за розгляд справи у суді першої
інстанції та 121, 80 грн. судового збору за
перегляд справи в апеляційному
порядку, а всього стягнути 365, 40 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
В.П. Пікуль

Судді:
С.Б. Бутенко

О.В. Прядкіна

З оригіналом згідно

суддя
В.П. Пікуль