У х в а л а

іменем україни

30 липня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

Гулька Б.І. Луспеника Д.Д.
Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа -
житлово-будівельний кооператив
«Жовтневий-12», про визнання права
власності, встановлення порядку
користування квартирою, усунення
перешкод у користуванні квартирою та
вселення; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
житлово-будівельного кооперативу
«Жовтневий-12», треті особи: ОСОБА_6,
комунальне підприємство «Одеське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації об'єктів нерухомості»,
ОСОБА_7, про визнання відомостей у
довідці житлово-будівельного
кооперативу недостовірними, визнання
права власності, зобов'язання вчинити
дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 27 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У 1994 році ОСОБА_4 звернулася до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
з 1987 року по 1992 рік вона перебувала у
шлюбі зі ОСОБА_8 Зазначала, що подружжя
проживало разом із батьками ОСОБА_8
у АДРЕСА_1. У 1988 році батько
ОСОБА_8, ОСОБА_6, як член
житлово-будівельного кооперативу
«Жовтневий-12» (далі - ЖБК «Жовтневий-12»),
звернувся до вказаного кооперативу із
заявою про поліпшення житлових умов
його родини та надання його сину,
ОСОБА_8, разом із родиною АДРЕСА_2.
Рішенням зборів ЖБК «Жовтневий-12» від 24
квітня 1988 року АДРЕСА_2 надано ОСОБА_6
разом із дружиною та донькою, ОСОБА_8
прийнято у члени кооперативу та
закріплено за ним АДРЕСА_1. Рішенням
зборів ЖБК «Жовтневий-12» від 23 квітня
1989 року погоджено обмін квартирами
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_8
Оскільки пай за АДРЕСА_2 вона та ОСОБА_8
сплачували разом у період перебування
у шлюбі, спірна квартира є спільною
сумісною власністю подружжя, а тому
після розірвання шлюбу із ОСОБА_8 вона
має право на Ѕ її частину. Проте з
квітня 2004 року ОСОБА_5 разом із своєю
родиною перешкоджає їй у користуванні
належною їй частиною спірної квартири.

У зв'язку з цим позивач, уточнивши
позовні вимоги, просила суд визнати за
нею право власності на Ѕ частину
АДРЕСА_2; встановити порядок
користування її квартирою, виділивши
їй житлову кімнату площею 14,4 кв. м,
ОСОБА_5 житлову кімнату площею 14 кв. м,
підсобні приміщення залишити у
загальному користуванні; усунути
перешкоди у користуванні Ѕ частиною
вказаної квартири, а саме: житловою
кімнатою площею 14,4 кв. м та
приміщеннями загального користування
шляхом зобов'язання ОСОБА_5 звільнити
їх, не перешкоджати входити у квартиру,
проживати у ній, не здійснювати у
відношенні до неї протиправних дій;
вселити її у належну їй на праві
власності частину квартири АДРЕСА_2

У березні 2005 року ОСОБА_5
(правонаступник ОСОБА_8.) звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що її батьком, ОСОБА_6, були сплачені
в повному обсязі паї за квартири
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1. Зазначала, що її
батько у 1989 році передав пай на спірну
квартиру своєму синові, ОСОБА_8, у тому
порядку, який не суперечив чинному на
той час законодавству. 10 березня 2005
року ОСОБА_8 складено заповіт, згідно
якого все майно, яке на день смерті буде
йому належати, він заповів їй. Після
смерті ОСОБА_8 у вересні 2005 року вона у
встановлений законодавством строк
звернулася до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини.

У зв'язку з цим ОСОБА_5, уточнивши
позовні вимоги, просила суд визнати
відомості, які містяться у довідці ЖБК
«Жовтневий-12» від 17 вересня 1995 року
№ 379 щодо ОСОБА_4, недостовірними;
визнати реєстраційне посвідчення,
видане Одеським міським бюро технічної
інвентаризації 17 травня 1995 року на ім'я
ОСОБА_4 та зареєстроване у реєстровій
книзі № 18 К за реєстровим № 333, стор. 48,
недійсним, та зобов'язати комунальне
підприємство «Одеське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості»
виключити відповідний реєстровий
запис; визнати за нею право власності
на АДРЕСА_2 загальною площею 30,76 кв. м у
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_8

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 25 березня 2013 року позов
ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4
право власності на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_2 Встановлено порядок
користування квартирою АДРЕСА_2 шляхом
виділення ОСОБА_4 житлової кімнати
площею 14,4 кв. м, ОСОБА_5 житлової
кімнати площею 14 кв. м, підсобні
приміщення залишено у загальному
користуванні. Усунено перешкоди ОСОБА_4
у користуванні Ѕ частиною вказаної
квартири, а саме: житловою кімнатою
площею 14,4 кв. м та приміщеннями
загального користування шляхом
зобов'язання ОСОБА_5 звільнити кімнату
площею 14,4 кв. м, не перешкоджати ОСОБА_4
входити у квартиру, проживати у ній, не
здійснювати у відношенні ОСОБА_4
протиправних дій. Вселено ОСОБА_4 у
кімнату площею 14,4 кв. м у квартирі
АДРЕСА_2 Позов ОСОБА_5 задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_5 право
власності на Ѕ частину квартири
АДРЕСА_2 У задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 27 березня 2014 року рішення
районного суду скасовано та ухвалено
нове рішення. У задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено. Позов ОСОБА_5
задоволено частково. Визнано
відомості, які містяться у довідці ЖБК
«Жовтневий-12» від 17 вересня 1995 року
№ 379 щодо ОСОБА_4, недостовірними.
Визнано реєстраційне посвідчення,
видане Одеським міським бюро технічної
інвентаризації 17 травня 1995 року на ім'я
ОСОБА_4 та зареєстроване у реєстровій
книзі № 18 К за реєстровим № 333, стор. 48,
недійсним. Визнано за ОСОБА_5 право
власності на квартиру АДРЕСА_3
загальною площею 30,76 кв. м у порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_8 У задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову ОСОБА_4 й задовольняючи частково
позов ОСОБА_5, апеляційний суд,
виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України
про те, що висновки і мотиви, з яких
скасовані рішення є обов'язковими для
суду першої чи апеляційної інстанції
при новому розгляді справи, після
скасування попередніх судових рішень
Верховним Судом України ухвалою від 23
березня 2011 року, на підставі доказів,
поданих сторонами, що належним чином
оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до
правильного висновку про те, що спірна
АДРЕСА_2 є особистою приватною
власністю ОСОБА_6, який надав безспірні,
належні та допустимі докази виплати
ним паю за спірну квартиру. При цьому
судом також установлено, що ОСОБА_4 не
надала доказів, які б підтверджували
сплату нею паю за спірну квартиру.
Зазначені висновки суду відповідають
положенням пп. 31, 40, 53 Примірного
статуту житлово-будівельного
кооперативу, затвердженого постановою
Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985
року № 186.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи касаційної скарги цих
висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 27 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Б.І.
Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта