Провадження №2/485/516/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року Снігурівський
районний суд Миколаївської області в
складі:

головуючого - судді Квєтка І.А.,

при секретарі - Шеремет Ю.Є.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи -
Мельник В.В.,

прокурора - Шалабода Д.О., Гамера
Н.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Снігурівка цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
служба у справах дітей адміністрації
Центрального району м.Миколаєва, орган
опіки та піклування Снігурівської
райдержадміністрації Миколаївської
області, про позбавлення батьківських
прав,

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2014 року ОСОБА_1
звернулася до суду з вказаним позовом
до відповідача.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що є
бабусею малолітнього
ОСОБА_4.ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження,
який проживає разом з нею та перебуває
на її утриманні. Відповідач є батьком
ОСОБА_4, однак з 04.04.2013 року й по
теперішній час батьківських обов"язків
по відношенню до нього не виконує: не
цікавиться ним, матеріально не утримує,
вихованням не займається. Мати
хлопчика померла ІНФОРМАЦІЯ_4. На
захист інтересів дитини просить суд
позбавити відповідача батьківських
прав відносно сина.

У судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала. Суду пояснила, що
ОСОБА_4 її колишній зять. З квітня 2013
року він покинув її доньку та сина
ОСОБА_4 й пішов до іншої жінки, з якою
народили спільну дитину. Після смерті
доньки, у жовтні 2013 року, внук
залишився проживати разом з нею.
Відповідач долею дитини не цікавиться,
матеріальної допомоги не надає, однак й
від дитини відмовитися не бажає, що
перешкоджає їй оформити статус сироти
внукові. Просить позов задовільнити.

Відповідач позов не визнав, суду
пояснив, що після припинення стосунків
з колишньою дружиною їх спільний син за
домовленістю між ними залишився
проживати з нею у її матері, позивачки
по справі. Після її смерті не мав
можливості відразу забрати сина до
себе, вони з позивачкою вирішили, що
буде краще якщо ОСОБА_4 тимчасово
поживе з нею приблизно до кінця року. На
початку 2014 року позивачка почала
створювати йому перешкоди у
спілкуванні з сином. Він працює,
винаймає квартиру, умови для
проживання сина створив, бажає забрати
його від бабусі та виховувати. Просить
в позові відмовити.

Представник третьої особи, враховуючи
інтереси дитини вважає за недоцільне
задоволення позовних вимог про
позбавлення відповідача батьківських
прав.

Прокурор вважає, що підстави для
задоволення позову відсутні.

Дослідивши докази по справи, суд
прийшов до наступного.

Позов про позбавлення батьківських
прав позивачем обґрунтовується на
підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу
України.

Відповідно до вказаної норми права
мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вона, він
ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про
народження дитини (а.с.6).

Відповідач фактично проживає в
АДРЕСА_1, у орендованій квартирі, разом
з співмешканкою та малолітнім сином,
ІНФОРМАЦІЯ_2 Як вбачається з акту
обстеження умов проживання від 15.08.2014
року ССД адміністрації Корабельного
району у квартирі створено належні
умови для утримання, виховання та
всебічного розвитку сина ОСОБА_4, є
окрема мебльована кімната, іграшки,
комп"ютер. ОСОБА_2 офіційно
працевлаштований у ПП "Олимп-Строй" на
посаді покрівельника, його сукупний
дохід за період з 01.02.2014 року по 31.07.2014
року склав 35 400 грн. На обліках у лікарів
нарколога та психітра не перебуває
(а.с.32,33), знятий з тубобліку, подальшого
лікування у фтизіатра на потребує
(а.с.31). Місцем реєстрації відповідача є
будинок його матері у селі
Новопетрівка Снігурівського району
Миколаївської області.

ОСОБА_6 є ОСОБА_7, з якою відповідач
припинив подружні відносини,

З 04 квітня 2013 року у зв"язку з хворобою
та розривом стосунків з чоловіком
ОСОБА_7 разом з сином переїхала
поживати до своєї матері, позивачки по
справі. ОСОБА_4 перевели до школи за
місцем свого проживання. ІНФОРМАЦІЯ_4
ОСОБА_7 померла (а.с.8).

ОСОБА_4 за домовленістю з батьком
залишився проживати разом з рідною
бабусею, оскільки потрібно було
закінчити навчальний рік.

Позивачка в судовому засіданні не
заперечувала, що відповідач декілька
разів за потреби надавав на утримання
сина кошти, купував одяг та шкільне
приладдя. неодноразово намагався
вирішити з нею питання щодо подальшого
проживання сина разом з ним, однак вона
була проти. Через таке між ними виник
конфлікт, який і став підставою для
звернення її до суду з даним позовом.

Пленум Верховного суду України в
пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30
березня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
роз'яснив, що позбавлення батьківських
прав (тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів, на відібрання
дитини в інших осіб, які незаконно її
утримують та інше), що надані батькам до
досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей.

Позивач в обґрунтування необхідності
застосування до ОСОБА_2 крайнього
заходу впливу у вигляді позбавлення
батьківських прав посилається на
ухилення його від виконання
батьківських обов"язків, однак
належних та допустимих доказів такого
позивач суду не надала.

Посилання позивачки на те, що
відповідач ухиляється від
матеріального забезпечення сина не
заслуговують на увагу, оскільки в
судовому засіданні встановлено, що він
за потреби надавав сину необхідну
допомогу, про примусове стягнення
аліментів на утримання сина позивачка
до суду не зверталася.

Його пасивна участь у вихованні дитини
більшою мірою була зумовлена
створенням перешкод позивачкою до його
спілкування з сином.

Те, що він не жодного разу не провідував
сина за місцем проживання у позивачки
не відповідає дійсності, оскільки
остання не заперечувала, що відповідач
приходив з працівником служби у
справах дітей та міліцією з приводу
повернення йому сина.

Означене спростовує викладені у
акті-характеристиці директора ТОВ ЖЕК
"Соляні" начебто встановлені факти
ухилення відповідача від виконання
обов"язків по вихованню дитини. Крім
того, встановлення таких фактів не є
компетенцією вказаного товариства.

Не відвідування хлопчика батьком за
місцем його навчання ще не свідчить про
що відповідач свідомо нехтує своїми
обов'язками щодо виховання свого сина.

Про намагання батька спілкуватися з
сином та відмову йому у такому
підтвердила в судовому засіданні
свідок ОСОБА_8, яка є матір"ю
відповідача. Вона також висловила
побоювання у тому, що у разі повернення
сина батькові він може заборонити
спілкування з ним, дитині не буде
встановлено статус сироти.

Висновок ООП Снігурівської
райдержадміністрації №48 від 13 серпня
2014 р. свідчить про недоцільність
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
за відсутності доказів щодо ухилення
від виконання батьківських обов"язків
по відношенню до малолітнього сина.

Враховуючи наведене, оцінивши в
сукупності надані докази по справі,
враховуючи інтереси дитини, зважаючи
на висновок ООП, суд вважає, що відсутні
правові підстави для застосування до
ОСОБА_2 крайнього заходу впливу у
вигляді позбавлення його батьківських
прав, а тому, в задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись, ст.ст.3,10,88,209,212- 218,293,294
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про позбавлення батьківських прав, -
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Миколаївської області через
Снігурівський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня отримання його копії.

СУДДЯ