АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1953/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19,20 Токова С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
Вініченко Б. Б. УХВАЛА
21 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоВініченка Б. Б.суддівХрапка
В. Д. , Дмитренка М. І. при
секретаріЯремич В.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 05 червня
2014 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа:
приватний нотаріус Черкаського
районного нотаріального округу ОСОБА_8,
про поновлення строку позовної
давності та визнання договору
купівлі-продажу частини квартири
в с т а н о в и л а :
У травні 2014 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом.
В обґрунтування своїх позовних вимог
вказував, що на праві особистої
власності йому та його покійній
дружині ОСОБА_9 належала приватизована
До початку укладення спірного договору
відповідач ОСОБА_7, який являється
племінником покійної, приходив до них у
квартиру та пропонував свою допомогу.
За два роки до укладення договору
дружина позивача дуже хворіла, у неї
було загострення діабету, захворювання
нирок. Також вона була інвалідом по
зору І групи та по декілька разів на рік
знаходилася у лікарнях.
Позивач вказував, що доглядати за своєю
дружиною він не міг за станом свого
здоров'я, оскільки у квітні 2003 року
переніс інфаркт, а також два інсульти
та дуже погано ходить.
Скориставшись тяжкими обставинами в
сім'ї, зокрема важким майновим
становищем, яке полягало у відсутності
можливості купувати речі першої
необхідності (продукти харчування),
хворобою дружини та хворобою ОСОБА_6,
відповідач пообіцяв їх доглядати та
запропонував укласти угоду.
06 грудня 2003 року відповідач приїхав до
них додому, де в присутності нотаріуса
було оформлено від імені покійної
дружини на ім'я позивача доручення на
продаж належної покійній частини
09 грудня 2003 року ОСОБА_7 вдруге приїхав
з нотаріусом до них додому та оформили
договір купівлі-продажу частки
ОСОБА_6 зазначив, що правові наслідки
цього договору ні йому, ні його дружині
не були відомі, як не були ними отримані
і гроші за частину квартири.
Позивач зазначив, що відповідач ніяких
обов'язків ніколи не виконував і
допомоги не надавав, а з часу
підписання договору більше не
з'являвся, а лише иелефонував.
ОСОБА_6 є інвалідом ІІ групи, тяжко
хворіє, не в змозі за собою доглядати,
тому потребує сторонньої допомоги.
Уклавши договір купівлі-продажу
частини квартири на вкрай невигідних
умовах під впливом тяжких обставин,
просив суд визнати цей договір
Разом з тим, оскільки позивач тривалий
час нервував з цього приводу,
позбавлений стороннього догляду,
квартира знаходиться в занедбаному
стані та потребує ремонту, йому завдано
моральну шкоду, яку оцінює у 10 000 грн. та
просить стягнути із ОСОБА_7
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 05 червня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Згідно до вимог п. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає
даним вимогам закону.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції вказав, що всупереч вимогам
чинного законодавства через чотири
роки після відмови від позову і
закриття провадження у справі, позивач
повторно звернувся до суду з тим же
самим позовом, ніяких поважних причин
пропуску строку позовної давності не
навів і не надав суду відповідних
підтверджуючих документів, визнав
позовні вимоги позивача
безпідставними та відмовив у
задоволенні позову по суті позовних
вимог.

З матеріалів справи вбачається, що
станом на 06 грудня 2003 року ОСОБА_9 на
праві спільної часткової власності
належала ? частини квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право
власності б/н від 14 квітня 1995 року на
праві приватної власності належить
інша половина вказаної квартири.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

У силу вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Із аналізу наведених норм Кодексів
вбачається, що особа має право звернути
до суду за захистом саме своїх прав.
Право на позов має особа, права, свободи
або інтереси якої порушені. Іншими
словами, при пред'явленні позову
позивач має довести, що саме його права
порушені, невизнані чи оспорюються
відповідачем та за захистом таких прав
він звертається до суду.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи, 06
грудня 2003 року ОСОБА_9 видала доручення
позивачу ОСОБА_6, за умовами якого
ОСОБА_9 уповноважила позивача продати
належну їй ? частину квартири АДРЕСА_1.
(а.с. 6)

Відповідно до ст. 1000 ЦК України за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

У силу ст. 1003 Кодексу у договорі
доручення або у виданій на підставі
договору довіреності мають бути чітко
визначені юридичні дії, які належить
вчинити повіреному. Дії, які належить
вчинити повіреному, мають бути
правомірними, конкретними та
здійсненними.

Зі змісту виданого доручення
вбачається, що ОСОБА_9 довірила своєму
чоловіку від свого імені вчинити
конкретні дії, зокрема продати належну
їй частину квартири.

Доручення від 06 грудня 2003 року було
нотаріально посвідчене, а зі змісту
договору вбачається, що сторони
попередньо ознайомлені з вимогами
цивільного законодавства щодо
недійсності угод та перебували при
здоровому розумі та ясній пам'яті,
діяли добровільно та без будь-якого
примусу.

Статтею 361 ЦК України встановлено, що
співвласник має право самостійно
розпорядитися своєю часткою у праві
спільної часткової власності.

В подальшому, на виконання умов
вищезазначеного договору доручення,09
грудня 2003 року між ОСОБА_9, від імені
якої на підставі доручення діяв ОСОБА_6,
та ОСОБА_7 був укладений договір
купівлі-продажу ? частини квартири
АДРЕСА_1. (а.с. 12)

Таким чином, укладаючи спірний договір
ОСОБА_6 діяв у межах повноважень,
передбачених попередньо укладеним
дорученням, як повірений ОСОБА_9, а тому
вчинений договір купівлі-продажу
змінив та припинив права та обов'язки
довірительки ОСОБА_9, яка мала право
самостійно розпоряджатися належною їй
на праві спільної часткової власності
частиною квартири.

З роз'яснень, викладених у п. 26
постанові Пленуму ВСУ від 06 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», вбачається, що
особами, які беруть участь у справі про
визнання правочину недійсним, є
насамперед сторони правочину.

За таких обставин, суд першої інстанції
вірно прийшов до висновку, що ОСОБА_6 не
є стороною даного правочину, а був лише
представником продавця, а тому не має
права ставити питання про визнання
цього правочину недійсним.

Крім того, позивачем у силу вимог ст. 60
ЦПК України не вказано у чому саме
полягає порушення саме його прав
укладенням спірного договору
купівлі-продажу частини квартири та не
надано належних та допустимих доказів,
які б підтверджували таке порушення.

В оскаржуваному рішенні суду першої
інстанції були перевірені обставини та
дослідженні докази, що свідчили про
безпідставність позовних вимог ОСОБА_6
та недоведеність порушення його прав
укладенням спірного договору.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про задоволення позовних
вимог позивача.

За таких обставин, колегія суддів, не
вбачає підстав для зміни чи скасування
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308,313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 05 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з часу проголошення та
може бути оскаржена до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :