Єдиний унікальний номер 223/476/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/6154/2014
Головуючий в 1 інстанції Жамбровський
Доповідач Биліна Т.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого судді Биліни
Т.І.,

суддів
Пономарьової О.М., Соломахи Л.І.,

при секретарі
Степаненко В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду в місті Донецьку апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань України у м.
Вугледарі Донецької області на рішення
Вугледарського міського суду
Донецької області від 03 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Вугледарі
Донецької області про відшкодування
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Вугледарського міського суду
Донецької області від 03 липня 2014 року
задоволено частково позовні вимоги
ОСОБА_1 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Вугледарі
Донецької області про відшкодування
моральної шкоди. З відповідача на
користь позивача у відшкодування
моральної шкоди стягнуто 15 000 грн.

В апеляційній скарзі Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Вугледарі,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
просить скасувати рішення
Вугледарського міського суду
Донецької області від 03 липня 2014 року
та ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_1

В обґрунтування апеляційної скарги,
відповідач зазначив, що факт
спричинення моральної шкоди позивачем
недоведений. Відшкодування моральної
шкоди, на час ухвалення рішення, Фондом
не передбачено. Фонд не винен у
спричинені позивачу моральної шкоди,
крім того позивач звернувся до суду з
пропуском строку позовної давності.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, а
саме телефонограмами за №,№2397, 2358 від
13.08.2014 року, зареєстрованих в журналі
телефонограм апеляційного суду, докази
вказаного мають місце в матеріалах
справи на аркушах 77-78.

Зважаючи на положення ч.2 ст.305 ЦПК
України неявка осіб належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
та перевіривши наведені в скарзі
доводи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач, працюючи на підприємстві
вугільної промисловості, при виконанні
трудових обов'язків отримав професійне
захворювання, що підтверджено актом за
формою П-4 про розслідування
професійного захворювання від 31 липня
2001 року, складеним у ДВАТ шахта
«Південнодонбаська №1». Висновком
МСЕК від 05 вересня 2001 року позивачеві,
вперше, внаслідок професійного
захворювання встановлено 50 % стійкої
втрати працездатності (а.с.6-7).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач зазнав моральних страждань у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, а тому
має право на їх відшкодування.

Апеляційний суд вважає висновки суду
обґрунтованими і такими, що
підтверджуються матеріалами справи та
вимогами закону, оскільки пошкодженням
здоров'я позивачу була спричинена
моральна шкода.

Суд першої інстанції вірно визначив, що
правовідносини, які виникли між
сторонами з питання відшкодування
моральної шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров'я, регулюються
Законом України від 23 вересня 1999 року N
1105-XIV „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" (з
наступними змінами).

Положення ст.ст. 21,28,34 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" в редакції, що діяла на
момент встановлення позивачу стійкої
втрати працездатності, висновок МСЕК
від 05 вересня 2001 року, передбачали
обов'язок Фонду здійснити потерпілому
страхову виплату за моральну шкоду за
наявності факту заподіяння йому такої
шкоди.

За змістом ст.40 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" право на отримання
потерпілим страхових виплат у разі
настання стійкої втрати
працездатності, у тому числі виплати за
моральну шкоду, виникає в особи з дня
встановлення висновком МСЕК їй такої
стійкої втрати працездатності, вперше.

При визначені розміру відшкодування
моральної шкоди суд прийняв до уваги,
що у відповідності до ч.3 ст. 34 вказаного
Закону ( в редакції від 23 вересня 1999
року) сума страхової виплати за
моральну шкоду не може перевищувати
двохсот розмірів мінімальної
заробітної плати, встановленої на день
виплати, незалежно від будь-яких інших
страхових виплат.

З огляду на зазначене доводи
апеляційної скарги, що моральна шкода
позивачем недоведена - неспроможні.

Згідно з п. 4.1 Рішення Конституційного
Суду України від 27.01.2004 р. № 1-рп/2004
моральна шкода потерпілого від
нещасного випадку на виробництві чи
професійного захворювання полягає,
зокрема, у фізичному болю, фізичних та
душевних стражданнях, яких він зазнає у
зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я. Як наслідок,
моральна шкода, заподіяна умовами
виробництва, спричинює порушення таких
особистих немайнових прав, як право на
життя, право на охорону здоров'я тощо.

Доводи апеляційної скарги, що
відшкодування моральної шкоди, на час
ухвалення рішення, Фондом не
передбачено не ґрунтуються на законі.

Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20
грудня 2005 року «Про державний бюджет
України на 2006 рік» та п.22 ст.71 Закону
України «Про державний бюджет України
на 2007 рік зупинено дію абзацу 4 статті 1,
ст.21, ч. 3 ст.28 та ч.3 ст.34 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності"№1105-ХІV, яким обов'язок
відшкодування моральної шкоди
покладено на Фонд соцстраху. Крім того
Законом України «Про внесення змін до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" № 717 від 23.02.2007 року, що
набрав чинності з 30 березня 2007 року,
виключено ч.3 ст.34 Закону №1105-ХІV, яка
передбачала право на відшкодування
моральних збитків.

Проте, на час встановлення стійкої
втрати працездатності - 05 вересня 2001
року, положення вказаного закону
передбачали обов'язок відповідача
відшкодовувати моральну шкоду, при її
наявності.

У відповідності до положень ст.58
Конституції України до кожної події,
факту чи відносин застосовується той
нормативно-правовий акт, який був
чинним на момент, коли вказана подія,
факт чи відносини мали місце. Закони та
інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

З огляду на зазначене, доводи
апеляційної скарги, що Фонд не
спричиняв моральної шкоди неспроможні.

Доводи апеляційної скарги, що позивач
звернувся до суду після спливу
позовної давності не ґрунтуються на
законі, оскільки у відповідності до
положень п.3 ч.1 ст.268 ЦК України(в
редакції 1963 року) позовна давність не
поширюється на вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
правовідносини, що склалися між
сторонами і їм надана належна оцінка, в
судовому рішенні повно відображені
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Усі доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження у суді, на
правильність висновків суду вони не
впливають, апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді цієї справи
вимог матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів,
внаслідок чого підстав для задоволення
апеляційних скарг і скасування
судового рішення немає.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд,

у х в а л и
в :

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Вугледарі
Донецької області відхилити.

Рішення Вугледарського міського суду
Донецької області від 03 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили цією ухвалою.

Головуючий:
Т.І. Биліна

Судді:
О.М. Пономарьова

Л.І. Соломаха