Справа № 127/4126/13-ц Провадження №
22-ц/772/2245/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Сичук М. М.Категорія: 48
Доповідач: Вавшко В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

ГоловуючогоВавшка
В.С.,суддів:Денишенко Т.О., Стеблюк
Л.П.,при секретарі:Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7, апеляційну скаргу
представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9,
апеляційну скаргу ОСОБА_10 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 06 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про поділ
майна подружжя; за зустрічним позовом
ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про поділ майна
подружжя; за позовом третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги щодо
предмету спору: ОСОБА_10 до ОСОБА_6,
ОСОБА_8 про визнання позики спільним
боргом подружжя та стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із вказаним позовом, під час
розгляду якого уточнив позовні вимоги,
зазначав, що у період шлюбу сторони
набули право власності на 5/12 частин
житлового будинку по АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу
частини будинку від 12 липня 2005 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу . Також, у період шлюбу ними було
придбано предмети побуту, які просив
поділити між сторонами .

Посилаючись на вказані обставини,
ОСОБА_6 просив визнати за ним та за
ОСОБА_8 право власності по 2,5/12 частки
житлового будинку по АДРЕСА_1.

Також, просив поділити між ним та
ОСОБА_8 спільне сумісне майно подружжя
наступним чином:

Виділити йому у власність: холодильник
«Whirlpool WTV 4536 NFC IX»; кухонну стінку (разом
із витяжкою); диван розсувний «Міраж Д»;
стінку «Олімп»; 1 комп'ютер, монітор
рідкокристалічний, клавіатура,
принтер, колонки до комп'ютера.

Виділити ОСОБА_8 у власність м'який
куточок для кухні «Київ»; телевізор на
кухню «Рубін RUBIN 37М10-2»; посуд з
нержавіючого етапу для приготування
їжі (комплект); посуд з вогнетривкого
скла; кухонне начиння (ложки, виделки,
ножі, комплекти тарілок, чашок, мисок,
набори келехів, склянок, чарок, міксер,
м'ясорубка, ключ для закриття скляних
банок); набір для сипучих продуктів;
рушники, скатертини, серветки для
кухні; комплект ножів «ZEPTER»; чайник;
глечик з фільтром для очистки води;
пральну машину «ARDO»; дзеркало з
полицями (індивідуальне замовлення);
килимок для ванної кімнати; сушку для
білизни (вир. Польща); кутові полиці для
ванної; захисну шторку та
трубу-розтяжку для ванної; плафон для
ванної кімнати; плафон для кухні;
кухонні тюлі; кухонні жалюзі; акваріум
для риб великий (220 л) (Китай) та
комплектацію до нього (фільтр,
компресор, трубка для повітря,
неонові-флюорисцентні лампи, лампи
денного світла, декоративні скелі,
акваріумні башти, штучні рослини,
грунт) - 1200 грн., тумбу під акваріум;
акваріумні декоративні риби; шафу з
полицями та нижніми тумбами
(індивідуальне замовлення); плафон
освітлювальних для кімнати; тюль;
декоративні вироби (рамки для
фотографій, вази для квітів,
декоративні кораблі картини-пазли);
стільці 4 шт. «MARKO»; стіл-тумба
розкладний з полицею; телевізор LG;
люстру сучасну; килим (штучний) зелений
колір; тюль-штори; спальний гарнітур
сучасний (індивідуальне замовлення):
ліжко, 2 тумби, комод-сервант, дзеркало
фігурне з полицями та висувними
ящиками; комплекти білизни, рушники,
покривала, ковдри; міжкімнатну завісу з
намистин; мікрохвильову піч; кавоварку
електричну (на 2 чашки); швейну
машинку-тумбу ножну з електроприводом
«Подольськ-142»; килим великий штучний
коричневого кольору.

У квітні 2013 року ОСОБА_8 звернулася до
суду із зустрічним позовом, у ході
якого уточнила зустрічні позовні
вимоги, вказувала, що в період шлюбу з
ОСОБА_6 було придбано 5/12 частини
будинку по АДРЕСА_1. Вважає, що оскільки
дана частина будинку придбана за її
кошти, в тому числі і передані матір'ю,
яка працювала за кордоном в Італії, то
ця частина будинку є її особистою
власністю. Також ОСОБА_8 просила
визнати 7/12 частини будинку спільною
власністю подружжя, оскільки відбулось
істотне збільшення вартості майна за
рахунок здійснених значних ремонтних
робіт та поліпшить житла. Також за
період шлюбу ними на спільній
земельній ділянці було побудовано
новий житловий будинок літ «В».

В березі 2014 року до суду надійшов позов
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_10,
який мотивований тим, що 07 лютого 2006
року ОСОБА_8 і ОСОБА_6 позичили в нього
гроші в сумі 38000 доларів США для
оформлення приватизації земельної
ділянки, купівлі будівельних
матеріалів та побудови нового будинку.
Це підтверджується розпискою ОСОБА_8
відповідно до якої вона зобов'язується
повернути борг на першу вимогу.

Згідно уточнених позовних даних третя
особа ОСОБА_10 просив визнати спільним
боргом колишнього подружжя ОСОБА_8 та
ОСОБА_6 позичені 38 000 доларів США за
договором позики від 07.02.2006 року, який
укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_10,
стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 1/2
частину заборгованості за договором
позики від 07.02.2006 р. в сумі 19 000 доларів
США; стягнути з ОСОБА_8 на користь
ОСОБА_10 1/2 частину заборгованості за
договором позики від 07.02.2006 року в сумі
19000 доларів США.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 06 червня 2014 року
позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про поділ майна
подружжя задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про
поділ майна подружжя задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на
5/24 частки житлового будинку по АДРЕСА_1,
належних ОСОБА_8 на підставі договору
купівлі-продажу частини будинку від 12
липня 2005 року, посвідченого приватним
нотаріусом Вінницького міського
нотаріального округу ОСОБА_11

Визнано за ОСОБА_8 право власності на
5/24 частки житлового будинку по АДРЕСА_1,
припинивши право власності на 5/12
частин будинку, належних ОСОБА_8 на
підставі договору купівлі-продажу
частини будинку від 12 липня 2005 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_11

Визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/2
частину конструктивних елементів,
будівельних матеріалів, обладнання та
іншого майна, яке було використано в
процесі будівництва житлового будинку
літ. «В» домоволодіння АДРЕСА_1,
загальною вартістю згідно висновку
судової будівельно-технічної
експертизи № 39, складеної 31 січня 2014
року «Подільським центром судових
експертиз» 171693 гривні 12 копійок, 68,84
відсотків готовності.

Виділено ОСОБА_6 у власність комп'ютер,
монітор рідкокристалічний, клавіатуру,
принтер, колонки до комп'ютера.

Виділено ОСОБА_8 у власність
холодильник "Whirlpool WTV 4536 NFC IX"; кухонну
стінку (разом із витяжкою); диван
розсувний "Міраж Д"; стінку "Олімп";
м'який куточок для кухні "Київ";
телевізор на кухню "Рубін RUBIN 37М10-2";
посуд з нержавіючого металу для
приготування їжі (комплект); посуд з
вогнетривкого скла; кухонне начиння
(ложки, виделки, ножі, комплекти
тарілок, чашок, мисок, набори келехів,
склянок, чарок, міксер, м'ясорубку, ключ
для закриття скляних банок); набір для
сипучих продуктів; рушники, скатертини,
серветки для кухні; комплект ножів
"ZEPTER"; чайник; глечик з фільтром для
очистки води; пральну машину "ARDO";
дзеркало з полицями (індивідуальне
замовлення); килимок для ванної
кімнати; сушку для білизни (вир. Польща);
кутові полиці для ванної; захисну
шторку та трубу-розтяжку для ванної;
плафон для ванної кімнати; плафон для
кухні; кухонні тюлі; кухонні жалюзі;
акваріум для риб великий (220 л) (Китай) та
комплектацію до нього (фільтр,
компресор, трубка для повітря,
неонові-флюорисцентні лампи, лампи
денного світла, декоративні скелі,
акваріумні башти, штучні рослини,
грунт), тумбу під акваріум; акваріумні
декоративні риби; шафу з полицями та
нижніми тумбами (індивідуальне
замовлення); плафон освітлювальний для
кімнати; тюль; декоративні вироби
(рамки для фотографій, вази для квітів,
декоративні кораблі картини-пазли);
стільці 4 шт. "MARKO"; стіл-тумба розкладний
з полицею; телевізор LG; люстру сучасну;
килим (штучний) зеленого кольору;
тюль-штори; спальний гарнітур сучасний
(індивідуальне замовлення): ліжко, 2
тумби, комод-сервант, дзеркало фігурне
з полицями та висувними ящиками;
комплекти білизни, рушники, покривала,
ковдри; міжкімнатну завісу з намистин;
мікрохвильову піч; кавоварку
електричну (на 2 чашки); швейну
машинку-тумбу ножну з електроприводом
"Подольськ-142"; килим великий штучний
коричневого кольору.

В задоволенні позовних
вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_6 в частині
визнання 7/12 частин житлового будинку
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_8 та ОСОБА_6, визнання за ОСОБА_8
право власності на 7/24 частини
житлового будинку відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь
ОСОБА_6 судовий збір в сумі 252 грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_8 витрати за проведення
експертизи в сумі 1250 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави
судовий збір в сумі 353 грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави
судовий збір в сумі 858 грн. 46 коп.

Позов третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги щодо
предмету спору, ОСОБА_10 до ОСОБА_6,
ОСОБА_8 про визнання позики спільним
боргом подружжя та стягнення боргу
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 1/2
частину заборгованості за договором
позики від 07 лютого 2006 року в сумі 19000
доларів США, що еквівалентно 224
690 грн. 75 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10
судовий збір в сумі 1827 грн.

На таке рішення представник ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду у
частині визнання за ОСОБА_8 право
власності на ? частину конструктивних
елементів, будівельних матеріалів,
обладнання та іншого майна, яке було
використано у процесі будівництва
житлового будівництва літ. «В»
домоволодіння АДРЕСА_1 та стягнення із
ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 ? частину
заборгованості за договором позики у
сумі 19000 доларів США, що еквівалентно 224
690, 75 грн. та ухвалити нове рішення, яким
у цій частині задоволених позовних
вимог ОСОБА_8 та ОСОБА_10 - відмовити,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи;
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Представник ОСОБА_8 - ОСОБА_9 також подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду у частині
вирішення позовних вимог ОСОБА_6 про
визнання за ним права власності на 5/24
частки житлового будинку та визнання
права власності за ОСОБА_8 право
власності на 5/24 частки житлового
будинку, припинивши право власності на
5/12 частин будинку, належних ОСОБА_8; в
частині вирішення зустрічних позовних
вимог ОСОБА_8 про визнання 7/12 частин
житлового будинку спільною сумісною
власністю подружжя, визнання за ОСОБА_8
право власності на 7/24 частин житлового
будинку скасувати та в цій частині
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_6 - відмовити,
визнати 7/12 частин житлового будинку
під літ. «А» з відповідною часткою
господарських будівель спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 та
ОСОБА_6, визнати за ОСОБА_8 право
власності на 7/24 частин житлового
будинку під літ. «А» з відповідною
часткою господарських будівель по
АДРЕСА_1, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи; неповне з'ясування
судом обставин справи, які суд вважав
встановленими; порушення норм
матеріального та процесуального права.

ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду у
частині вирішення його позовних вимог
та в цій частині ухвалити нове рішення,
яким визнати спільним боргом
колишнього подружжя ОСОБА_8 позичені
коти у сумі 38 000 доларів США; стягнути з
ОСОБА_6 на його користь ? частину
заборгованості за договором позики у
сумі 19000 доларів США, що еквівалентно 224
690 грн.75 коп., посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи; неповне з'ясування
судом обставин справи, які суд вважав
встановленими; порушення норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення у межах
заявлених вимог та доводів апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а
апеляційна скарга представника ОСОБА_8
- ОСОБА_9 та апеляційна скарга ОСОБА_10 -
відхиленню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 18 вересня 2001 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8
перебували у шлюбі. Заочним рішенням
Староміського районного суду м.
Вінниці від 26 січня 2012 року шлюб між
ними розірвано.

Під час шлюбу ними було придбано 5/12
частин житлового будинку з відповідною
часткою господарських будівель, що
знаходиться по АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 20 липня 2005 року.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 25 січня 1995 року
та договору дарування від 10 жовтня 2001
року ОСОБА_6 належить 7/12 часток
житлового будинку з відповідною
часткою господарських будівель, що
знаходиться по АДРЕСА_1.

На підставі рішення Вінницької міської
ради від 30 березня 2007 року № 914 13 сесії 5
скликання ОСОБА_6 та ОСОБА_8 21 листопада
2007 року видано держаний акт на право
власності на земельну ділянку серія ЯГ
№ 495498 та 495499, згідно якого вони є
власниками земельної ділянки площею
0,1000 га, розташованої по АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 у
частині визнання за ним права
власності на 5/24 часток та за ОСОБА_8
права власності на 5/24 часток
будинковолодіння по АДРЕСА_1, суд
першої інстанції виходив з того, що 5/12
частин спірного будинковолодіння, які
були придбані подружжям під час шлюбу 12
липня 2005 року (а.с.5) належить сторонам
на праві спільної сумісної власності,
частка кожного з них в майні є рівною на
підставі ч. 1 ст. 70 СК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_8 у частині визнання за нею
5/12 частин спірного будинку її
особистою власністю, як такою що
придбана за її власні та за кошти її
матері, суд першої інстанції виходив з
того, що нею не підтверджено це
належними доказами.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_8 у частині визнання 7/12
частин будинковолодіння по АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя,
суд першої інстанції виходив з того, що
ця частка є особистою власністю ОСОБА_6
та не підлягає поділу, а також
відповідачкою не доведено належними
доказам факт істотного збільшення
вартості спірного майна.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 39,
складеної 31 січня 2014 року «Подільським
центром судових експертиз» вартість
робіт, будівельних матеріалів, машин та
механізмів, які було здійснено,
використано та застосовано при
ремонтно - будівельних роботах у
житловому будинку літ «А» з
прибудовами домоволодіння АДРЕСА_1
станом на січень 2014 року з урахуванням
фізичного зносу становить 49010 грн. 40
коп.

ОСОБА_8 не було надано суду належних
доказів того, що за рахунок її
грошових та трудових затрат істотно
збільшилась вартість спірного будинку.
Також ОСОБА_8 не надала суду належних
доказів, що саме за рахунок її коштів
проводився капітальний ремонт будинку,
а не поточний ремонт, як вона
стверджувала.

З матеріалів інвентаризаційної справи
вбачається, що конфігурація будинку
під літерою «А» не змінилась, як і не
змінились загальна та житлова площа
будинку. Згідно правовстановлюючих
документів починаючи з 2000 року на
земельній ділянці розташований
житловий будинок з прибудовою,
глинобитний, обкладений цеглою,
житловою площею 36,6 кв.м., означений на
плані літерою «А», огорожа № 1-2,
вбиральня «Г», два хліви (сараї) «Б»,
«б», два льохи (погреби) «п/Б», «П». гараж
«Д».

Таким чином, ОСОБА_8 не доведено, що
будинок істотно збільшився у своїй
вартості саме внаслідок здійснених за
період шлюбу поліпшень, проведення
переобладнання та ремонтних робіт у
будинку, а не тенденцій до загального
подорожчання об'єктів нерухомості.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 39,
складеної 31 січня 2014 року «Подільським
центром судових експертиз» ступінь
будівельної готовності незавершеного
житлового будинку літ. «В»
домоволодіння АДРЕСА_1 станом на час
проведення дослідження становить 68,84 %.

Вартість робіт, будівельних
матеріалів, машин та механізмів, які
було здійснено, використано та
застосовано при будівництві житлового
будинку літ «В» домоволодіння АДРЕСА_1,
станом на січень 2014 року з урахуванням
фізичного зносу становить 171693 грн. 12
коп.

За таких обставин, суд першої інстанції
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_8 у
частині визнання права власності за
нею 1/2 частини конструктивних
елементів, будівельних матеріалів,
обладнання та іншого майна, яке було
використано в процесі будівництва
житлового будинку літ. «В»
домоволодіння АДРЕСА_1, 68,84 відсотків
готовності, загальною вартістю
визначеною судовою
будівельно-технічною експертизою на
підставі ст. 331 ЦК України.

Суд першої інстанції вирішуючи позовні
вимоги у частині спільно нажитого
майна подружжя та його поділу між
сторонами, виходив з того, що вони
фактично визнали обсяг спільно
нажитого майна, а саме предметів
побуту, та у судовому засіданні 27
травня 2014 року дійшли згоди щодо цього
поділу.

Суд критично оцінив нотаріально
посвідчені заяви ОСОБА_13 і ОСОБА_14 про
те, що ОСОБА_8 позичила 38000 доларів США в
інтересах сім'ї для будівництва нового
будинку у АДРЕСА_1, та купівлі
будівельних матеріалів, з тих
міркувань, що ці особи є близькими
родичами ОСОБА_10 і ОСОБА_8, які є батьком
та донькою.

З довідки ПАТ КБ «Надра» від 24 квітня 2013
року, ОСОБА_8 отримано 15
грудня 2005 року кредит в сумі 7320 доларів
США за відсотковою ставкою 9,5 %,
терміном на 5 років з 15 грудня 2005 року по
15 грудня 2010 року. Однак кредит було
достроково погашено лише 5 березня 2009
року, тоді як ОСОБА_8 в лютому 2006 року
ніби-то позичила гроші без відсотків.

За таких обставин, суд задовольнив
частково позовні вимоги третьої особи,
яка заявляє самостійні вимоги щодо
предмету спору: ОСОБА_10, оскільки ним не
доведено, що договір позики від 07
лютого 2006 року, укладений між ним та
ОСОБА_8 в інтересах сім'ї, а тому ?
частина цього боргу не може бути
стягнута з ОСОБА_6 Також, суд врахував,
що ОСОБА_8 визнала позов ОСОБА_10

Колегія суддів частково не
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено,
що доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Статтею 60 СК України визначено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Пункт 23, 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснив, що
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до вимог ст. 71 СК України
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення.

У разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але
на підставі договору дарування або в
порядку спадкування.

Колегією суддів встановлено, що у
період з 18 вересня 2001 року по 26 січня 2012
року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 перебували у
зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу
сторонами було придбано майно, а саме:
предмети домашнього вжитку, стосовно
поділу яких сторони дійшли згоди та 5/12
частин житлового будинку з відповідною
часткою господарських будівель, що
знаходиться по АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 20 липня 2005 року (а.с.
5, том 1).

Вказане нерухоме майно належить
сторонам на праві спільної сумісної
власності, частка кожного з них в майні
є рівною на підставі ч. 1 ст. 70 СК
України.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6
на праві особистої приватної власності
належить 7/12 часток житлового будинку з
відповідною часткою господарських
будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за законом від 25 січня 1995
року та договором дарування від 10
жовтня 2001 року.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції у
частині поділу спільно нажитого майна
подружжя та визнання права власності
на 5/24 частки житлового будинку АДРЕСА_1
за кожним з подружжя. Суд першої
інстанції вірно зазначив про
відсутність допустимих доказів про
придбання ОСОБА_8 5/12 частки спірного
будинку за власні кошти. Наявність у
відповідачки зошиту з відомостями про
отримання коштів від її матері не є
первинним фінансовим документом, який
би доводив факти отримання коштів, а
також суду не були надані належні та
допустимі докази того, що зазначені
кошти спрямовувались на придбання
спірної частини будинку. Також
відповідачкою не надано доказів того,
що зазначені кошти були подаровані
особисто їй, а не подружжю. За цих
обставин колегія суддів не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_8

Щодо питання правомірності припинення
судом права власності ОСОБА_8 на 5/12
часток будинку після його поділу, то у
цьому випадку суд діяв у відповідності
до вимог ч.3 ст.372 ЦК України, що не є
виходом за межі позовних вимог, як
зазначено в апеляційній скарзі
відповідачки ОСОБА_8

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 у
частині того, що суд першої інстанції
безпідставно не застосував ч. 1 ст. 62 СК
України та не визнав 7/12 частин
житлового будинку спільною сумісною
власністю подружжя, а також не здійснив
поділ цієї частки, колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки визначена на
час розгляду справи вартість ремонтних
робіт не є тим єдиним чинником, який
безумовно свідчить про істотність
збільшення вартості майна.
Відповідачем ОСОБА_8 не надано суду
доказів про ринкову вартість спірного
майна на час його придбання та ринкову
вартість цього ж майна на час поділу, що
позбавляє суд встановити дійсний обсяг
поліпшень, здійснений подружжям, а
також визначити наскільки такі
ремонтні роботи вплинули на кінцеву
вартість об'єкта нерухомості. Висновок
судової будівельно-технічної
експертизи, у якому вказано про
вартість робіт, будівельних
матеріалів, що здійснювались та
використовувались сторонами для
поліпшення будинку не є безумовним та
достатнім доказом, який підтверджує
доводи ОСОБА_8 щодо істотного
збільшення вартості спірного майна,
зокрема 7/12 частки будинку, позаяк
експертом визначений обсяг ремонтних
робіт усього будинку, в тому числі і 5/12
частки.

Також колегією судів встановлено, що
значна частина ремонтних робіт у
будинку АДРЕСА_1 була проведена
позивачем після розірвання шлюбу
сторін, що підтверджено належними
доказами.

Колегією суддів з'ясовано, що сторони
не заявляли клопотання про призначення
експертизи стосовно вартості
житлового будинку АДРЕСА_1 (чи окремо 7/12
часток) на час придбання та чи
збільшилася його ринкова вартість на
час розгляду справи у суді, при цьому
колегія суддів погоджується з доводами
апеляційної скарги ОСОБА_6, що
інвентарна вартість будинку не є його
ринковою вартістю, оскільки не
враховує ряду чинників, які впливають
на вартість об'єкта нерухомості : місце
розташування, наявність комунікацій,
транспортного сполучення, розмір
земельної ділянки та ряд інших
технічних характеристик житлового
об'єкта .

Колегією суддів у судовому засіданні
апеляційного суду оглянуто та
досліджено інвентарну справу на
житловий будинок АДРЕСА_1, зокрема,
оціночні акти від 19 вересня 2001 року(а.с.
78,79) та оціночні акти від 26 квітня 2011
року (а.с. 132, 133). Згідно даних актів
вбачається, що ні кількісні, ні якісні
показники будинку суттєво не
змінилися, а у 2011 році відбулося лише
перейменування частин житлового
будинку, а не його переобладнання.

За цих обставин доводи апеляційної
скарги ОСОБА_8 не спростовують
висновків суду, тому рішення суду в цій
частині є законним і скасуванню не
підлягає.

Частиною 3 ст. 376 ЦК України визначено,
що право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй
відведена для цієї мети, за умови
надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Колегією суддів встановлено, що
спірний будинок під літ. «В»
домоволодіння АДРЕСА_1 побудований
самочинно, оскільки у сторін відсутній
належним чином затверджений проект
будівництва та дозвіл на таке
будівництво.

Пункт 3 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами ст. 376 ЦК
України (про правовий режим
самочинного будівництва) роз'яснив, що
право власності у порядку,
передбаченому частиною третьою статті
376 ЦК України, може бути визнано лише на
новозбудоване нерухоме майно або
нерухоме майно, яке створено у зв'язку
зі знесенням попередньої будівлі та
відповідно до будівельних норм і
правил є завершеним будівництвом.
Визнання права власності на
незавершений об'єкт самочинного
будівництва не допускається, оскільки
це суперечить змісту як частини
третьої статті 376, так і статті 331 ЦК.

Колегія суддів приходить до висновку,
що суд першої інстанції не встановив
належним чином обставин, що мають
значення для справи, не визначився з
правовою нормою, яка підлягає
застосуванню до правовідносин, що
виникли між сторонами при визнанні
права власності на ? частину
конструктивних елементів, будівельних
матеріалів, обладнання та іншого майна,
яке було використано у процесі
будівництва житлового будинку під
літетою «В» домоволодіння АДРЕСА_1. В
результаті цього, колегія суддів
вважає, що до правовідносин, пов'язаних
з самочинним будівництвом не
застосовуються положення ст. 331 ЦК
України - такі відносини регулюються
ст. 376 ЦК України, яка не допускає
визнання права власності на
конструктивні елементи, будівельні
матеріали та інше майно, що
використовується у процесі
самочинного будівництва нерухомого
майна.

Єдиний випадок, коли особа має право на
відшкодування витрат на самочинне
будівництво, передбачено ч.6 ст.376 ЦК
України, де зазначено, що особа, яка
здійснила самочинне будівництво, має
право на відшкодування витрат на
будівництво, якщо право власності на
нерухоме майно визнано за власником
(користувачем земельної ділянки, на
якій воно розміщене.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з доводами апеляційної
скарги ОСОБА_6 у частині незаконного
визнання за ОСОБА_8 права власності на ?
частину конструктивних елементів,
будівельних матеріалів, обладнання та
іншого майна, що були використані під
час самочинного будівництва будинку
під літ. «В» домоволодіння АДРЕСА_1, а
тому рішення суду у цій частині
підлягає скасуванню та ухваленню у
нового, про відмову у задоволенні таких
вимог .

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Положення статті 1051 ЦК України
передбачає можливість оспорення
договору позики за безгрошовістю.

Відповідно ч. 1 ст. 1051 ЦК України якщо
договір позики має бути укладений у
письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції стягуючи ? частину боргу за
договором позики з ОСОБА_8 на користь
ОСОБА_10, керувався лише тим, що
відповідачка визнала його позов, при
цьому в мотивувальній частині рішення
суд фактично погодився з доводами
позивача ОСОБА_6 про безгрошовість
договору позики, навівши при цьому
відповідні докази.

Колегія суддів приходить до висновку,
що заявлений третьою особою ОСОБА_10
позов є необґрунтованим, оскільки
договір позики носив безгрошовий
характер, а єдиним свідченням його
укладення та реальне виконання є лише
твердження ОСОБА_10 та свідчення осіб,
які перебувають з ним у родинних
відносинах, що не може бути використано
як належний доказ за приписами ст.1051 ЦК
України . Суд першої інстанції
правильно встановив обставини, за яких
такий договір позики укладався та
дійшов вірного висновку, що грошові
кошти за договором не передавались.
Аналіз попередньо наданих пояснень
відповідачки ОСОБА_8, викладених як у
позовних заявах так і усних поясненнях,
поясненнях позивача ОСОБА_10
переконливо свідчать про намагання
останнього зменшити частку спільного
майна подружжя, що підлягає поділу,
шляхом штучного створення боргових
зобов'язань позивача ОСОБА_6 За цих
обставин, колегія суддів вважає, що
факт отримання ОСОБА_8 грошей за
договором позики не доведено на
підставі ст. 10, 60 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що за правильно
встановлених обставин щодо
безгрошовості позики, суд першої
інстанції безпідставно прийняв
визнання відповідачкою ОСОБА_8 позову,
чим порушив вимоги ч.4 ст.174 ЦПК України
та фактично допустив порушення
інтересів ОСОБА_6, ставлячи під сумнів
його заперечення щодо отримання коштів
від ОСОБА_10

За цих обставин, колегія суддів вважає
доводи апеляційної скарги ОСОБА_10
необгрунтованими, а вимоги апеляційної
скарги ОСОБА_6 в частині скасування
рішення суду щодо стягнення боргу з
ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10, такими, що
підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення суду першої
інстанції є порушення або неправильне
застосування норм матеріального права,
а також невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з
ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 слід стягнути
судовий збір у розмірі 429 грн.23 коп.,
сплачений ним при подачі апеляційної
скарги, а також з ОСОБА_8 слід стягнути
судовий збір у сумі 858 грн.46 коп. на
користь держави.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
а тому колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції у
частині: задоволення позову ОСОБА_8 у
визнанні права власності на ? частку
конструктивних елементів, будівельних
матеріалів, обладнання та іншого майна
підлягає скасуванню, та у частині
часткового задоволення позову ОСОБА_10
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення, про відмову у
задоволенні цих позовних вимог.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 376 ЦК України, ст.ст. 57, 60,
70, 71 СК України, ст.ст.1, 3, 57, 60, 303, 307-309, 314,
316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 задовольнити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8
- ОСОБА_9 та апеляційну скаргу ОСОБА_10 -
відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 06 червня 2014 року
в частині: задоволення позову ОСОБА_8
про визнання права власності на ?
частку конструктивних елементів,
будівельних матеріалів, обладнання та
іншого майна, що було використано в
процесі будівництва житлового будинку
під літ. «В» домоволодіння АДРЕСА_1,
стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8
судових витрат за проведення судової
будівельно-технічної експертизи у сумі
1250 грн. та стягнення з ОСОБА_6 на користь
держави судового збору у сумі 858 грн.46
коп. скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні цих вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави
судовий збір у сумі 858 грн.46 коп.

Рішення суду щодо часткового
задоволення позову ОСОБА_10 до ОСОБА_8
про стягнення боргу та судових витрат у
сумі 1827 грн. скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_10 до ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання
спільним боргом подружжя та стягнення
боргу - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6
судовий збір у сумі 429 грн. 23 коп.,
сплачений при подачі апеляційної
скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на протязі
двадцяти днів з дня набрання ним
законної сили.

Головуючий суддя : (підпис)
В.С. Вавшко

Судді:
(підпис) Т.О. Денишенко

(підпис) Л.П. Стеблюк

З оригіналом вірно :