У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 в своїх
інтересах та в інтересах малолітньої
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Служба у
справах дітей Хмельницької міської
ради, про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення за
касаційною скаргою Служби у справах
дітей Хмельницької міської ради на
рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від
14 січня 2014 року та рішення апеляційного
суду Хмельницької області від
25 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
квартира АДРЕСА_1 була передана в
іпотеку банку ОСОБА_6 на забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором від 21 травня 2008 року.
Зобов'язання за кредитним договором
ОСОБА_6 належним чином не виконувались.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер. Із заявою про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6
звернулась дружина - ОСОБА_6, яка несе
права та обов'язки іпотекодавця. Проте
ОСОБА_6, не отримавши свідоцтва про
право на спадщину, ІНФОРМАЦІЯ_4 померла.
Спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_2
отримали її батько, ОСОБА_3 та
діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач, з урахуванням уточнених
позовних вимог, просив звернути
стягнення на предмет іпотеки в рахунок
погашення заборгованості перед банком
у розмірі 27 938 доларів 13 центів США.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 14
січня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено частково. У рахунок
погашення заборгованості у сумі 27 938
доларів 13 центів США за кредитним
договором від 21 травня 2008 року
звернуто стягнення на предмет іпотеки
за іпотечним договором від 21 травня 2008
року на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1,
що належала на праві власності ОСОБА_6,
за початковою ціною, визначеною
договором іпотеки в сумі 111 100 грн,
шляхом її продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладенням від імені ОСОБА_3 в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4,
ОСОБА_5 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою -
покупцем, з отриманням витягу з
державного реєстру прав власності, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмета іпотеки. У решті
позову відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 25 березня
2014 року рішення суду першої
інстанції змінено. Викладено абзац
другий резолютивної частини рішення в
наступній редакції. У рахунок
погашення заборгованості, яка виникла
станом на 24 січня 2011 року, за кредитним
договором від 21 травня 2008 року у
розмірі 22 620 доларів 12 центів США, що
еквівалентно станом на 24 січня 2011 року
179 603 грн 75 коп., з якої: 15 691 доларів 97
центів США - заборгованість за
кредитом, 5 456 доларів 44 центи США -
заборгованість по відсоткам, 1 471 долар
71 цент США - заборгованість по комісії,
та 42 225 грн - пеня, звернути
стягнення на двохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1, що належала на праві власності
ОСОБА_6 на підставі свідоцтва
про права на спадщину за законом,
виданого Другою Хмельницькою
державною нотаріальною конторою 2
листопада 2011 року, шляхом її продажу
ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від
імені ОСОБА_3 у власних інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_4,
ОСОБА_5 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою -
покупцем, за початковою ціною в сумі 111
100 грн, з отриманням витягу з державного
реєстру прав власності, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення
ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмета іпотеки. У решті
рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі Служба у справах
дітей Хмельницької міської ради,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
позичальник допустив заборгованість
за кредитним договором, яку не погасив,
спадкоємці ОСОБА_7 фактично прийняли
спадщину, хоч і не отримали свідоцтво
про право на спадщину на спірну
квартиру, а, відтак, до них перейшло всі
права та обов'язки іпотекодавця.

Змінюючи рішення суду, апеляційний суд
погодився з такими висновками,
зазначивши у резолютивній частині
розмір заборгованості та всі його
складові.

Проте повністю погодитись із такими
висновками судів не можна, оскільки
суди дійшли їх з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 21 травня 2008 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено
кредитний договір, за умовами якого
позичальник отримав кредит у розмірі 17
243 долари США зі сплатою 1, 25 % на місяць з
кінцевим строком повернення до 18
травня 2018 року. У забезпечення
виконання зобов'язань за вказаним
договором між ними було укладено
іпотечний договір, предметом якого
була належна ОСОБА_6 на праві власності
квартира АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер. До Першої
Хмельницької нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після
його смерті звернулась дружина, ОСОБА_7,
яка ІНФОРМАЦІЯ_4 померла, спадщину
після смерті чоловіка не оформила.
Спадкоємцями останньої є її батько,
ОСОБА_3 та діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. На частину
спадщини у вигляді квартири АДРЕСА_2
спадкоємці отримали свідоцтва про
право на спадщину за законом по 1/3
частині кожний.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно і ст. 23 цього Закону у разі
переходу права власності на предмет
іпотеки від іпотекодавця до третьої
особи, у тому числі в порядку
спадкування чи правонаступництва,
іпотека є дійсною для набувача
відповідного нерухомого майна. Особа,
до якої перейшло право власності на
предмет іпотеки, набуває статусу
іпотекодавця, має всі його права і несе
всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих самих
умовах, що існували до набуття ним
права власності на предмет іпотеки.

У чч. 2,3 ст. 1268 ЦК України зазначено, що
не допускається прийняття спадщини з
умовою чи із застереженням.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленому ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Суди, з огляду на наведене, правильно
вважали, що оскільки борг позичальника
перед банком не погашений, а спадкоємці
ОСОБА_7 фактично прийняли спадщину, то
до них перейшли всі права та обов'язки
іпотекодавця.

Разом з тим, відповідно до ст. 1297 ЦК
України, згідно якої спадкоємець, який
прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

Суди у порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України вказане не врахували та не
звернули увагу на те, що на момент
ухвалення рішення у справі спадкоємці
не отримали свідоцтво про право на
спадщину на спірну іпотечну квартиру
та не зареєстрували право власності на
спадкове майно в органах, які
здійснюють державну реєстрацію
нерухомого майна, що є обов'язковим.

Зокрема, згідно зі ст. 1299 ЦК України
право власності на нерухоме майно
виникає у спадкоємця з моменту
державної реєстрації цього майна.

Відповідно до ст. ст. 3, 4 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень» права
на нерухоме майно та їх обтяження, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації, а право
власності на нерухоме майно підлягає
обов'язковій державній реєстрації.

За таких обставин, суди не мотивували
свого висновку про те, чи можливим є
обраний ними спосіб звернення
стягнення на спірну квартиру, тобто її
продаж від імені спадкоємців, оскільки
відповідачі не є власниками цієї
квартири; чи не буде це оформленням
права власності на квартиру у спосіб,
не передбачений законом.

Таким чином, ураховуючи, що судами не
встановлені всі фактичні обставини від
яких залежить правильне вирішення
справи, та допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, судові рішення підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Служби у справах
дітей Хмельницької міської ради
задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від
14 січня 2014 року та рішення апеляційного
суду Хмельницької області від
25 березня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко