УХВАЛА

іменем україни

23 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
поділ спільного майна подружжя за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Український
комунальний банк» на рішення
Ленінського районного суду м.
Луганська від 25 серпня 2011
року та ухвалу апеляційного суду
Луганської області від 31 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що з 11 січня 1986 року
по 28 квітня 2011 року він перебував з
ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі і у
період шлюбу вони придбали рухоме та
нерухоме майно, а саме: автомобіль
Volkswagen LT35, 1998 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1; автомобіль
Volkswagen LT32, 2001 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_5.;
автомобіль ФІА 2 на шасі ГАЗ
3302 ЗНГ, 2005 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_2; транспортний засіб ФИА на
шасі ГАЗ 33021, 2004 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_3, вартістю 10
тис. грн; автомобіль Peugeot 307 SW 2.0, 2006 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4;
земельну ділянку АДРЕСА_1, площею 0,1500
га; земельну ділянку АДРЕСА_2; земельну
ділянку АДРЕСА_3; рухоме майно, меблі,
побутову техніку та інше майно,
зазначене у позові.

З урахуванням викладеного вище,
позивач просив поділити указане у
позові майно, виділити йому всі
транспортні засоби, а ОСОБА_4 інше
нерухоме та рухоме майно.

Рішенням Ленінського районного суду
Луганської області від 25 серпня 2011
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 31 березня 2014 року, позов ОСОБА_3
задоволено. Поділено спільне майно
подружжя. Виділено ОСОБА_3 наступне
майно: транспортний засіб
Volkswagen LT35, 1998 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 10
тис. грн.; транспортний засіб Volkswagen LT32,
2001 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_5., вартістю 25 тис. грн;
транспортний засіб ФІА на
шасі ГАЗ 3302 ЗНГ, 2005 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2, вартістю 10
тис. грн; транспортний засіб ФИА 2 на
шасі ГАЗ 33021, 2004 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_3, вартістю 10
тис. грн; транспортний засіб Peugeot 307 SW 2.0,
2006 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_4, вартістю 10 тис. грн, на загальну
суму 65 тис. грн. Виділено ОСОБА_4
наступне майно: земельну ділянку
АДРЕСА_1, площею 0,1500 га, вартістю 12 тис.
грн; земельну ділянку АДРЕСА_2; земельну
ділянку АДРЕСА_4; програвач DVD Panasonic,
вартістю 449 грн; телевізор
Panasonic ТХ-29Е220Т, вартістю 2 861 грн;
стіл під телевізор, вартістю 810 грн;
телевізор Panasonic ТС-15РМЗ, вартістю 1 223
грн; набір м'яких меблів, вартістю 3 218
грн; холодильник Liebherr С4001, вартістю 2
тис. грн; пральну машину Zanussi, вартістю 1
665 грн; телевізор Panasonic ТС-214 ІR, вартістю
2 тис. грн; спальний гарнітур, вартістю 3
тис. грн; холодильник Bosсh-RGV 39 Х00,
вартістю 3 тис. грн; меблі кухонні,
вартістю 4 тис. грн; диван кутовий,
вартістю 3 тис. грн, на загальну суму 63 226
грн.

У касаційній скарзі ПАТ «Український
комунальний банк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
передати справу на новий судовий
розгляд.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що все зазначене у позові майно
сторони придбали за час шлюбу, тому
воно підлягає поділу з урахуванням
вартості, визначеної та погодженої
сторонами.

Крім того, апеляційний суд, розглядаючи
апеляційну скаргу
ПАТ «Український комунальний банк»,
зазначив, що права банка,
заставодержателя автомобілів,
переданих ОСОБА_3 в заставу, не
порушені, так як ці автомобілі залишені
у власності заставодавця.

Такі висновки судів є правильними,
відповідають фактичним обставинам
справи та нормам матеріального права,
які судом вірно застосовані.

Судами встановлено, що з 11 січня 1986 року
по 28 квітня 2011 року ОСОБА_3 перебував з
ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі і у
період шлюбу вони придбали рухоме та
нерухоме майно, а саме: автомобіль
Volkswagen LT35, 1998 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1; автомобіль
Volkswagen LT32, 2001 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_5.;
автомобіль ФІА 2 на шасі ГАЗ
3302 ЗНГ, 2005 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_2; транспортний засіб ФИА 2
на шасі ГАЗ 33021, 2004 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_3, вартістю 10
тис. грн; автомобіль Peugeot 307 SW 2.0, 2006 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4;
земельну ділянку АДРЕСА_1, площею 0,1500
га; земельну ділянку АДРЕСА_2; земельну
ділянку АДРЕСА_3; рухоме майно, меблі,
побутову техніку та інше майно,
зазначене у позові.

Відповідно до ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважних причин самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно зі ст. ст. 69, 70 СК України дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Отже, обов'язковому встановленню та
доказуванню в судовому засіданні
підлягають факти придбання одним з
подружжя майна за час спільного чи
окремого проживання незалежно від
реєстрації чи розірвання шлюбу, обсяг
спірного майна, обсяг трудових або
грошових затрат другого з подружжя чи
їх обох при створенні спільної
власності подружжя та, залежно від
установленого, розмір часток подружжя
у спільній сумісній власності.

За змістом ст. 65 СК України дружина та
чоловік розпоряджаються майном, що є
об`єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.
Договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї. Це означає, що дружина
та чоловік незалежно від припинення
шлюбу мають рівні права та обов'язки
щодо спільно нажитого у шлюбі майна,
оскільки розірвання шлюбу не звільняє
подружжя від зобов'язань за боргами.

Згідно ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об`єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними.

Відповідно п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від
21 грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» поділ спільного майна
подружжя здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК України
та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

Районний суд, поділивши майно
подружжя, правильно виходив із
положень ст. ст. 60, 65, 69, 70 СК України, ст.
372 ЦК України та врахував все майно,
набуте у шлюбі, його вартість, яка
визначена сторонами за взаємною згодою
(ч. 1 ст. 61 ЦПК України).

Апеляційний суд, залишаючи
рішення суду без змін та відхиляючи
апеляційний скаргу ПАТ «Український
комунальний банк», правильно виходив
із того, що права ПАТ «Український
комунальний банк», заставодержателя
заставних автомобілів, не порушені,
оскільки всі вони передані
заставодавцю, тобто ОСОБА_3,
який є майновим поручителем за
зобов'язанням ТОВ «Діліжанс» перед
банком.

Посилання касаційної скарги про
те, що у разі недостатності заставного
майна для погашення кредитної
заборгованості, банк міг би
задовольнити свої вимоги зверненням
стягнення на інше майно позивача, яке
було передано відповідачці у порядку
поділу майна подружжя, не свідчать про
незаконність судових рішень, оскільки,
інше майно не є заставним, і на нього
звернути стягнення по Закону України
«Про заставу» неможливо, а наявність у
сторін заставного майна не може
перешкоджати подружжю ділити все
набуте за час шлюбу майно.

Отже, колегія суддів доходить
висновку про те, що ухваленим судовим
рішенням права банка, як
заставодержателя, не порушені.

Під час розгляду справи судами не
були порушені норми матеріального й
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи є необґрунтованими та
правильність висновків суду не
спростовують, тому колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ не знаходить підстав для
задоволення касаційної скарги.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Український
комунальний банк» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 25 серпня 2011 року та
ухвалу апеляційного суду луганської
області від 31 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко