Справа № 344/7990/14-ц
Провадження № 2/344/3235/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретаря Іванова О.В.,

за участі позивача ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
витрат понесених на утримання квартири
та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суд з наведеним
позовом до відповідача, мотивуючи тим,
що він є власником квартири АДРЕСА_1. В
належній йому квартирі зареєстровані
дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_2. На
утримання квартири та за користування
комунальними послугами позивач
самостійно несе значні витрати,
загальна сума яких з 2005 по 2014 роки
склала 16 897 грн. 37 коп. Відповідач по
справі згідно закону зобов'язаний
брати участь у витратах по утриманню
квартири, а тому частина цих витрат
підлягає стягненню з ОСОБА_2, а саме 1/3
загальної суми в розмірі 5 632 грн. 45 коп.
Окрім того, позивач просить зобов'язати
ОСОБА_2 відшкодовувати 1/3 частину
витрат на ремонт та утримання квартири
в подальшому протягом всього часу його
проживання в ній.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав, однак не заперечував проти
стягнення витрат понесених на
утримання квартири в розмірі який
визнав відповідач в письмових
запереченнях проти позову. Клопотань
про зменшення розміру позовних вимог
не заявляв.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги визнав частково, не
заперечивши проти задоволення позову в
частині стягнення боргу за період з 01
червня 2011 року по травень 2014 року в сумі
2 899 грн. 47 коп. Щодо вимоги про стягнення
коштів нарахованих до 01 червня 2011 року
просив відмовити за спливом строку
позовної давності. А стосовно вимоги
про зобов'язання нести витрати в
майбутньому суду пояснив, що така
вимога не підлягає задоволенню, так як
так такого способу захисту цивільного
права не передбачено законом.

В позовній заяві позивачем зазначено
третю особу без самостійних вимог -
ОСОБА_3, однак щодо залучення її до
участі в даній справі в порядку ст. 36
ЦПК України позивач не наполягав,
натомість просив суд її не залучати.

Вислухавши пояснення сторін, всебічно,
повно та об'єктивно дослідивши
матеріали справи, судом встановлено
наступне.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
право власності на нерухоме майно (а.с.
5)

В квартирі АДРЕСА_1, згідно довідки ЖБК
№ 23 м. Івано-Франківська від 21 травня 2014
року зареєстровані: власник ОСОБА_1,
дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 (а.с. 9).

Реєстрація місця проживання
відповідача даній квартирі також
підтверджується довідкою Управління
державної міграційної служби в
Івано-Франківській області, яка була
витребувана на запит суду в порядку ч. 3
ст. 122 ЦПК України.

Згідно довідки ЖБК № 23 м.
Івано-Франківська № 14/04 від 25 квітня 2014
року сплачена ОСОБА_1 сума за квартирну
плату за період з 2006 по 2014 роки складає 4
294 грн. 08 коп. (а.с. 11)

Відповідно до довідки ПАТ
«Прикарпаттяобленерго» № 024-908 від 29
квітня 2014 року позивачем сплачено за
електроенергію з 2005 по 2014 роки 4 049 грн. 33
коп. (а.с. а.с. 13,14)

За період з 2007 по 2014 роки позивач
сплатив за послуги газопостачання 4 509
грн. 45 коп., що підтверджується довідкою
ПАТ «Івано-Франківськгаз» від 23 квітня
2014 року (а.с. а.с. 15,16).

За послуги водопостачання за період з
2009 по 2014 роки позивачем сплачено 2 449
грн. 15 коп., за водовідведення - 1 595 грн. 35
коп., що відображено у актах звірки
розрахунків від 12 травня 2014 року (а.с.
а.с. 17,18).

Загальна сума понесених витрат на
утримання квартири та за користування
комунальними послугами, згідно
розрахунків позивача, за оспорюваний
період склала 16 897 грн. 37 коп. (4 294 грн. 08
коп. + 4 049 грн. 33 коп. + 4 509 грн. 45 коп. + 2 449
грн. 15 коп. + 1 595 грн. 35 коп.).

Позивач вказує, що доля цих витрат
підлягає стягненню з відповідача та
становить 1/3 від вказаної суми і
складає 5 632 грн. 45 коп.

Відповідно до вимог ст. 156 ЖК України,
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно. Члени сім'ї власника будинку
зобов'язані дбайливо ставитися до
жилого будинку (квартири). Повнолітні
члени сім'ї власника зобов'язані брати
участь у витратах по утриманню будинку
(квартири) і придомової території та
проведенню ремонту. Спори між
власником та членами його сім'ї про
розмір участі у витратах вирішуються в
судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Повнолітні
члени сім'ї несуть солідарну з наймачем
майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

Відповідач за оспорюваний період
нарахування боргу залишався
зареєстрованим у квартирі, право на
проживання у спірній квартирі його
ніхто не позбавляв, за період з 2005 по 2014
рік на дану квартиру нараховувалися
витрати по утриманню житла та
комунальні послуги, враховуючи
реєстрацію відповідача у вказаній
квартирі.

В судовому засіданні відповідач визнав
свій обов'язок відшкодувати витрати по
утриманню квартири та сплаті
комунальних послуг, однак заперечив
проти стягнення з нього 5 632 грн. 45 коп.,
як боргу за такі послуги перед
позивачем. Погодився відшкодувати
понесені позивачем витрати за період з
червня 2011 року по квітень 2014 року в сумі
2 899 грн. 47 коп. Позивач в судовому
засіданні не заперечив проти доводів
відповідача та погодився на стягнення
з нього тільки 2 899 грн. 47 коп.

За приписами ч. 1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Окрім того, нарахування боргу за період
до червня 2011 року, з урахуванням дати
звернення з позовом до суду виходить за
межі строку загальної позовної
давності, про застосування якої просив
відповідач ОСОБА_2 в письмовій заяві
(а.с. 28).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутись до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
До спірних правовідносин підлягає
застосуванню загальна позовна
давність.

За наведених обставин, суд вважає, що
дану вимогу слід задовольнити частково
та стягнути з ОСОБА_2 в користь
позивача 2 899 грн. 47 коп. витрат на
утримання квартири та за користування
комунальними послугами.

Позивач окремою позовною вимогою
просить про зобов'язання ОСОБА_2
відшкодовувати 1/3 частину витрат на
ремонт та утримання квартири в
подальшому протягом всього часу його
проживання в квартирі. Заявляючи дану
вимогу позивач фактично просить суд
наперед вирішити спір, що може
виникнути між сторонами в майбутньому,
що не відповідає способам захисту
цивільних прав та інтересів в
розумінні Глави 3 Цивільного Кодексу
України.

А тому суд вважає вимогу про
зобов'язання відповідача
відшкодовувати витрати на квартиру
протягом всього часу його проживання в
ній такою, що не може бути задоволена.

Таким чином, виходячи з заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Тому з відповідача також слід стягнути
на користь позивача понесені витрати
по оплаті судового збору пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, відповідно
до ст. 156 ЖК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 88
ЦПК України, керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
витрат понесених на утримання квартири
та зобов'язання вчинити дії
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2, - 2 899 грн. 47 коп. (дві тисячі
вісімсот дев'яносто дев'ять гривень 47
копійок) понесених витрат на утримання
квартири та 243 грн. 60 коп. витрат по
оплаті судового збору.

В задоволенні решти вимог позову
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подачі
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Довідка: повний текст рішення
виготовлено 15 серпня 2014 року.

Суддя
Бабій О.М.