Яготинський районний суд Київської
Справа 365/685/13-ц
Провадження 2/382/232/14
РІШЕННЯ

іменем України

31 липня 2014 року
Яготинський районний
суд
Київської області. в складі;

Головуючого судді Карпович В.Д.

При секретарі Шипоті Я.В.

за участю представника позивача-
Голубенко Л.О.

представника відповідача ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Яготині, справу за
позовом ОСОБА_2, представника позивача
ОСОБА_3,до ОСОБА_4, про стягнення
коштів.

Встановив:

В позові до суду представник
позивача ОСОБА_3 вказала наступне:

10 листопада 2003 року ОСОБА_5 надав
позивачу розписку в якій зазначив, що
за дарування ОСОБА_2 будинку АДРЕСА_1
він отримав кошти в сумі еквівалентній
12 000 доларів США.

Договір дарування жилого будинку, який
був посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу . та зареєстрований в реєстрі за
№ 7159, був укладений між позивачем та
ОСОБА_5 24 червня 2003 року.

Згідно цього договору ОСОБА_5
подарував, а позивач прийняв у дар
жилий будинок, по АДРЕСА_1,

Право власності на вказаний будинок
позивач зареєстрував в Київському бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна на праві приватної
власності, про що в реєстрову книгу №
357-102 за реєстровим № 43407 зроблено
реєстраційний напис 27 червня 2003р.

З метою забезпечити ОСОБА_5 нормальні
умови для проживання, за сприянням
позивача 3 червня 2003 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 було укладено договір дарування
жилого будинку за АДРЕСА_2. Вказаний
договір посвідчений державним
нотаріусом Згурівської державної
нотаріальної контори та зареєстровано
в реєстрі за № 1799.

Для ОСОБА_5 така угода була укладена на
явно вигідних умовах, оскільки будинок
подарований останнім згідно договору
був оцінений в сумі 11944 грнг., а
будинок подарований ОСОБА_5 оцінений в
розмірі 22 162 грн.

Крім того, будинок подарований ОСОБА_5
позивачу був непридатний для
нормального проживання, оскільки в
ньому були відсутні електроенергія,
газ, опалення та він потребував великих
капіталовкладень для створення умов
для проживання в ньому. Площа земельної
ділянки, на якій розташований цей
будинок, визначена розміром 468 кв.м.

Будинок, отриманий ОСОБА_5 в дарунок,
має всі необхідні умови для проживання:
електроенергію, газ, опалення, він не
потребував грошових витрат для
проживання в ньому. Площа земельної
ділянки, на якій розташований цей
будинок, визначена розміром біля 12
соток.

Незважаючи на вищевикладені обставини,
ОСОБА_5 приблизно з вересня місяця 2003
року почав шантажувати позивача,
вимагаючи гроші за будинок, який був
предметом дарування за договором від 24
червня 2003 року. Шантаж полягав в тому,
що ОСОБА_5 вимагав у позивача гроші, в
противному випадку нахвалявся спалити
подарований будинок; звертатися зі
скаргами до правоохоронних органів і
т.інш.

З метою уникнути проблем, які створював
і міг створити ОСОБА_5 в майбутньому,
позивач передав ОСОБА_5 гроші в сумі,
яку вимагав останній, а саме; в сумі
еквівалентній 12 000 доларів США.

Цей факт було підтверджено розпискою,
яку ОСОБА_5 надав позивачу 10 листопада
2003 року. У розписці ОСОБА_5 зазначив, що
за дарування ОСОБА_2 будинку АДРЕСА_1
він отримав гроші в сумі еквівалентній
12 000 (дванадцять тисяч) доларів США.

Незважаючи на ту обставину, що позивач
виконав умову ОСОБА_5, останній
звернувся до Подільського районного
суду з заявою про відмову від позову, з
яким він звертався до суду про визнання
за ним право власності на весь будинок
за АДРЕСА_1. Ухвалою Подільського
районного суду м.Києва від 02.07.2004р.
прийнято заяву ОСОБА_5 від позову, а
провадження у справі закрито.

На підставі цієї ухвали, рішенням
Шевченківського районного суду від
26.10.2004р. були скасовані наказ Головного
управління житлового забезпечення
Київської міської державної
адміністрації від 13.05.2003р. № 750-С/ЖБ та
свідоцтво про право власності серії
САА № 099991 від 17.05.2003р. на ім'я ОСОБА_5
Таким чином, було скасовано право
власності ОСОБА_5 на весь будинок
АДРЕСА_1.

16.11.2004 року, ОСОБА_5 звернувся до
Шевченківського районного суду м.Києва
з позовом, про визнання договору
дарування 1/3 частини жилого будинку від
24.06.2003р., укладеного між ним та
позивачем за цим позовом, недійсним.

14.02.2005 року, Шевченківський районний
суд м.Києва визнав недійсним в повному
обсязі договір дарування жилого
будинку АДРЕСА_1, укладений 24.06.2003р. між
позивачем та ОСОБА_5

Розглядаючи позов ОСОБА_5,
Шевченківський районний суд м.Києва
прийшов до висновку, що договір
дарування жилого будинку від 24.06.2003 р. є
удаваною угодою. Оцінюючи у сукупності
добуті в судовому засіданні докази, суд
прийшов до висновку, що сторони при
укладені даного договору мали на увазі
не договір дарування, а договір
купівлі-продажу.

Таким чином, викладені обставини
свідчать про те, що між позивачем та
ОСОБА_5 під час укладення договору
дарування фактично виникли
правовідносини, що регулюються нормами
цивільного законодавства стосовно
договору купівлі-продажу.

За рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 14.02.2005 року, жилий
будинок АДРЕСА_1 був вилучений у
позивача. ОСОБА_5 залучений
Шевченківським районним судом до
участі в справі, не тільки не відвернув
відібрання жилого будинку, а навпаки,
за власною ініціативою сприяв тому, що
позивач був позбавлений права
власності на вищевказаний жилий
будинок.

Збитки позивача, як покупця, спричинені
вилученням жилого будинку, складаються
із суми, яку позивач сплатив за
вартість будинку, вказану ОСОБА_5 у
розписці від 10.11.2003р., тобто, суму
еквівалентну 12 000 доларів США, або 60 600 (
шістдесят тисяч шістсот)грн. 00 коп. за
курсом Національного банку України.

Просила:

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 60 600
грн. - суми збитків.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2
судові витрати, що складаються з суми
судового збору- 606 грн.

В судовому засіданні представник
позивача збільшила позовні вимоги,
та з врахуванням курсу гривні до
долара США станом на час розгляду
справи, що складає 1171,2292 грн за 100
доларів США, просила стягнути із
відповідача суму еквівалентну 12
тисячам доларів США, що складає на
даний час 140 547 грн./т. 21 а.с. 232-235 /, та
пояснила наступне:

10 листопада 2003 року позивач отримав
від ОСОБА_5 розписку про отримання
останнім від позивача 12000 доларів США
в рахунок дарчої на будинок за
АДРЕСА_1. Договір дарування було
укладено між сторонами 24.06. 2003 року
який засвідчено нотаріально.
Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 214.02. 2005 року даний
договір дарування за позовом ОСОБА_5
було визнано недійсним. Пізніше цей
будинок згорів. А тому вважає, що
спадкоємці ОСОБА_5 повинні повернути
позивачу кошти еквівалентні 12 тисячам
доларів США, сплачені позивачем ОСОБА_5
за придбаний будинок.

Із пояснення відповідача та його
представника видно, що наскільки їм
відомо, розписку про начебто отримані
кошти від ОСОБА_2 в рахунок дарчої на
будинок по АДРЕСА_1 в розмірі
еквівалентну 12 тисячам доларів США,
ОСОБА_5 написав під тиском ОСОБА_2
Доказів тому, що ОСОБА_5 отримав ці
кошти, не під час перевірки проведеної
працівниками Подільського та
Деснянського РВ м. Києва по їх заявах,
не під час розгляду справи в
Згурівському районному суді, не
добуто. А тому вважають даний позов
безпідставний.

В судовому засіданні встановлено
наступне:

Дана справа з 2006 року неодноразово
розглядалась Згурівським районним
судом Київської області, який своїм
заочним рішенням від 16.11. 2006 року
задоволив даний позов./ т. 1 а.с. 52 /

Ухвалою Яготинського районного суду
Київської області від 17.03. 2014 року,
заочне рішення Згурівського
районного суду Київської області від
16.11. 2006 року скасоване, в зв»язку з ново
виявленими обставинами, яке пов»язано
із смертю ОСОБА_5 та прийняття
спадщини після смерті останнього
ОСОБА_4 / т. 2 а.с. 144,145 / .Ухвалою
Яготинського районного суду
Київської області від 02.04. 2014 року, до
участі в справі в якості
співвідповідача залучено ОСОБА_4 / т.2
а.с. 193 /.

Рішенням Подільського районного м.
Києва від 10.02. 2003 року, ОСОБА_5 є
одноособовим власником домоволодіння
по АДРЕСА_1 / Відмовний матеріал а.с.
21,22 /.

Договором дарування від 24.06. 2003 року
укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2,
ОСОБА_5 подарував а ОСОБА_2 прийняв в
дар житловий будинок по АДРЕСА_1.
Даний договір посвідчено приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу, та
зареєстровано в реєстрі за №7159. / т.1
а.с. 15 /.. Як видно із розписки
складеної 10.11. 2003 року ОСОБА_5, останній
отримав від ОСОБА_2 в рахунок дарчої на
будинок по АДРЕСА_1 , суму
еквівалентну 12 тисячам доларів США.
Претензій не має./ т.1 а.с. 8 /

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 26.10. 2004 року» ; Головне
управління житлового забезпечення
Київської міської державної
адміністрації зобов»язано частково
скасувати наказ від 13.05. 2003 року №
750-С/ЖБ в тій частині, де видане на ім.»я
ОСОБА_5 свідоцтво про право власності
серії САА №099991 від 17.05. 2003 року на жилий
будинок по АДРЕСА_1, та зареєстроване
в Київському міському бюро технічної
інвентаризації 23.05. 2003 року, і записане
в реєстрову книгу № 357-102 за
реєстровим № 43402. Київське міське бюро
технічної Інвентаризації зобов»язано,
скасувати реєстрацію свідоцтва про
право власності серії САА № 099991 від 17.05.
2003 року на вище вказаний житловий
будинок на ім.»я ОСОБА_5, яка проведена
23.05. 2003 року та запис в реєстровій
книзі № 357-102 за реєстровим № 43402./ т.1
а.с. 9,10 /.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 14.02. 2005 року, визнано
не дійсним в повному обсязі договір
дарування жилого будинку за АДРЕСА_1,
укладений 24.06. 2003 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_2, який посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу, та
зареєстрований в реєстрі № 7159.

При винесенні даного рішення суд
прийшов до висновку, що вище
вказаний договір дарування будинку, є
удаваною угодою., так як у ОСОБА_5 не
було ніяких підстав для дарування
житлового будинку ОСОБА_2 / т. 1 а.с. 11-13 /.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва
від 16.05. 2005 року, дане рішення суду
залишено в силі. / т. 1 а.с. 43,44 /. Ухвалою
Судової палати у цивільних справах
Верховного суду України від 19. 12. 2005
року, рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 14.02. 2005
року та ухвала апеляційного суду м.
Києва від 16.05. 2005 року, залишені без
змін. / т. 1 а.с. 155 /.

ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, помер. Відповідно
до свідоцтва про право на спадщину за
законом від 16.09. 2010 року, спадкоємцем
майна ОСОБА_5, є його племінник ОСОБА_4 /
т.2 а.с. 15 /, батько якого; ОСОБА_9,
починаючи з листопада 2008 року
неодноразово звертався із заявами
до Подільського РУ ГУ МВС України в м.
Києві стосовно можливого підроблення
розписки від ОСОБА_5, надану про
отримання коштів в розмірі
еквівалентну 12 тисячам доларів США.

Постановами органу дізнання
Подільського РУ ГУМВС України в м.
Києві від 27.11. 2008 року, від 09.03. 2010 року,
від 06.04. 2010 року, від 28.05. 2010 року в
порушенні кримінальної справи за ст..
190, 358 КК України відмовлено, за
відсутністю ознак даних злочинів
/Відмовний матеріал а.с. 1, 19,66, 75 /.

Постановами заступника прокурора
Подільського району м. Києва,
постанови Подільського РВ ГУ м. Києві
від 06.04. 2010 року, від 09.03. 2010 року, від
27.11.2008 року, скасовані як незаконні. /
Відмовний матеріал а.с. 5,63,68 /.

З довідки начальника Подільського РУ
в м. Києві, від 24.02. 2009 року яка
адресована ОСОБА_9 вказано, що в ході
проведення перевірки детально опитати
ОСОБА_5 та встановити дійсність
передачі грошових коштів ОСОБА_2 не
виявилось можливим в зв»язку із
смертю ОСОБА_5, тому факт передачі
коштів ОСОБА_5 згідно розписки не
доведений. Повідомляє, що заява ОСОБА_9
від 26.11. 2008 року Подільським РУ
розглянута та прийнято рішення про
відмову в порушенні кримінальної
справи на підставі ст.. 6 п.2 КПК
України./ т.1 а.с. 149 /.

З довідки слідчого СВ Подільського РУ
м. Києва від 15.03. 2014 року адресованої
ОСОБА_4 видно, що 12.12. 2003 року до
Деснянського РВ в м. Києві звернувся
ОСОБА_5 з приводу написання ним
розписки про отримання коштів від
10.11.2003 року, під примусом, та повідомив,
що будь яких грошових коштів від
ОСОБА_2 не отримував. В ході перевірки
опитати ОСОБА_5 з даного приводу не
виявилось можливим, в зв»язку із
смертю останнього / т. 2 а.с. 197 /

В судовому засіданні відповідач та
його представник посилаючись на вище
вказані довідки працівників
Подільського РУ в м. Києві,
стверджували той факт що розписку про
отримання коштів від 10. 11. 2003 року від
ОСОБА_2, ОСОБА_5 написав під тиском,
самих коштів ОСОБА_5 від ОСОБА_2 не
отримував. І ці дані обставини, є
єдиним доказом заперечення
відповідача проти позову.

Своїм листом від 18.01. 2010 року
адресований ОСОБА_2 та ОСОБА_9,
начальник ГУ МВС України в м. Києві
інформує, що лист Подільського РУ від
24.02.2009 року про надання відповіді
ОСОБА_9 містить відомості, що не
відповідають дійсності, у частині
твердження, що « факт передачі коштів
ОСОБА_5 згідно розписки не доведений».
Подільським РУ при розгляді заяви
ОСОБА_9 не враховано заочне рішення
Згурівського районного суду від 16.11.
2006 року/ т. 2 а.с. 238 /. Проте, суд не може
погодитись на посилання в даному
листі на заочне рішення Згурівського
райсуду, так як дане рішення на даний
час скасоване ухвалою Яготинського
районного суду по заяві ОСОБА_9, по
нововиявленим обставинам.

На запит суду від Деснянського РУ в м.
Києві надійшов лист від 22.05. 2014 року, в
якому вказано що журнали реєстрації
заяв та повідомлень про злочини, що
вчинені або готуються та матеріали
перевірок на підставі яких прийнято
рішення про відмову в порушенні
кримінальної справи в період по 2008 рік
включно- знищені, оскільки згідно
наказу МВС України за № 519-02 термін
зберігання становить п»ять років. / т. 2
а.с. 224 /.

Не визнаючи позовні вимоги,
відповідач посилався на рішення
Шевченківського райсуду м . Києва від
14.02. 2005 року в якому вказано, що під час
розгляду справи ОСОБА_5 стверджував що
ОСОБА_2 обіцяв заплатити йому 15 тисяч
грн. / на момент у кладення угоди
інвентаризаційна оцінка будинку
становила 11 944 грн / , але ОСОБА_2 не
виконав свої зобов»язання за угодою
щодо сплати 15 тисяч грн. і тому ОСОБА_5
звернувся до суду за захистом своїх
порушених прав. / т. 2 а.с. 38 оборот /.

Разом з тим, в судовому засіданні
відповідач надав до суду копію
пояснення ОСОБА_5 від 12.12. 2003 року,
відібране в останнього працівником
Деснянського РУ м. Києва, в якому
ОСОБА_5 вказав, що за будинок по АДРЕСА_1
ОСОБА_2 передав його брату ОСОБА_10 який
проживає АДРЕСА_1 гроші в сумі 3 тисячі
у.о., які він у нього брав частинами. /
т.2 а.с. 242 оборот /.

В судовому засіданні представник
позивача надала до суду заяву ОСОБА_6
справжність підпису на якій
засвідчена нотаріусом Броварського
міського нотаріального округу, в якій
вказано наступне: «Оскільки вона була
безпосереднім учасником
взаємовідносин ОСОБА_2 та ОСОБА_5, то їй
відомі обставини, які мають значення
для об»єктивного вирішення справи. За
віком та станом здоров»я вона не має
можливості приїхати до м. Яготина, а
тому повідомляє про такі обставини.
01.06. 2003 року, ОСОБА_2 надав їй кошти в
сумі 9 тисяч доларів США, за які вона
планувала продати свій власний
будинок по АДРЕСА_2, та придбати житло
ближче до Києва,де проживає її дочка. В
обмін на ці гроші, вона на прохання
ОСОБА_2 03.06. 2003 року уклала із ОСОБА_5
договір дарування свого будинку./ т.3
а.с. 6 /.

Після надання представником позивача
до суду даної заяви, остання пояснила
наступне: Під час складання розписки
ОСОБА_5 що мало місце 10.11.2003 року, про
отримання коштів від ОСОБА_2 в рахунок
дарчої на будинок по АДРЕСА_1 в
розмірі еквівалентну 12 тисячам
доларів США, кошти в цьому розмірі
ОСОБА_2 ОСОБА_5 дійсно не передавались.
Проте, дана сума була передана ОСОБА_2
ОСОБА_5 раніше, а саме після укладання
договору дарування даного будинку. Ця
сума складається з наступних сум, а
саме;

3 тисячі доларів США ОСОБА_2 передав
брату ОСОБА_5- ОСОБА_10, та 9 тисяч доларів
США які ОСОБА_2 передав ОСОБА_6 за те,
щоб остання оформила договір
дарування свого будинку на користь
ОСОБА_5.

Таким чином, представник позивача
сама спростувала факт передачі коштів
в розмірі еквівалентну 12 тисячам
доларів США ОСОБА_2 ОСОБА_5 під час
складання розписки ОСОБА_5, що мало
місце 10.11.2003 року. Факт передачі коштів
в цьому розмірі ОСОБА_2 ОСОБА_5, також
не підтвердився в судовому засіданні,
як видно із пояснень представника
позивача, ОСОБА_2 3 тисячі доларів США
передав брату ОСОБА_5-ОСОБА_10, і чи
відомо що останній їх отримав від
ОСОБА_10, а 9 тисяч доларів США ОСОБА_2
передав ОСОБА_6

Таким чином, факт передачі коштів
ОСОБА_2 ОСОБА_5, яка еквівалентна 12
тисячам доларів США в рахунок дарчої
на будинок по АДРЕСА_1, під час
складання ОСОБА_5 розписки що мало
місце 10.11. 2003 року, не знайшло свого
підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ст.. 224 ЦК України / в ред
1963 року /, за договором купівлі-
продажу, продавець зобов»язується
передати майно у власність покупцеві,
а покупець зобов»язується прийняти
майно та сплатити за нього певну
грошову суму.

Факт передачі ОСОБА_2 коштів в розмірі
3 тисчяч у.е брату ОСОБА_5 -ОСОБА_10, та
факт отримання цих коштів ОСОБА_5 не
знайшло свого підтвердження в
судовому засіданні, факт передачі
кошті ОСОБА_5 ОСОБА_2 в розмірі 9 тисяч
грн., також не знайшло свого
підтвердження в судовому засіданні, а
тому суд вважає вимог и позивача та
його представника про стягнення
коштів в розмірі еквівалентну 12ти
тисячам доларів США, безпідставними, а
тому в задоволенні позову необхідно
відмовити.

В силу ст.. 60 п.1 ЦПК України, кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім в випадків встановлених ст.. 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами які
беруть участь в справі. Доказуванню
підлягають обставини які мають
значення для ухвалення рішення у
справі, і щодо яких у сторін виникає
спір.

Як видно із листа начальника
Головного управління МВС України в м.
Києві від 21.10. 2013 року, адресований
прокурору Подільського району м. Києва
та Начальнику Подільського РУ ГУ МВС
України в м. Києві;» протягом 2003-2013
років до різних підрозділів Головного
Управління МВС України в місті Києві
неодноразово надходили звернення
ОСОБА_4 та його батька- ОСОБА_9, щодо
незаконного заволодіння ОСОБА_2
будинком заАДРЕСА_1 та пробки
документів.. За вказаними зверненнями
проводилися відповідні дослідчі
перевірки,за результатами яких
приймалися рішення про відмову в
порушенні кримінальної справи у
відповідності до діючого на той час
КПК України. Для проведення перевірки
обґрунтованості прийнятого рішення
матеріали направлялися до
прокуратури Подільського району міста
Києва, за результатами чого прийняте
рішення залишено без змін. Разом з цим,
протягом останніх років до Головного
управління МВС України неодноразово
надходили звернення ОСОБА_9 щодо
бездіяльності працівників міліції при
розглядах його попередніх звернень.
Керівництвом Головного у правління
зданого приводу проводилися службові
розслідування, за результатами яких,
порушень вимог чинного законодавства
під час розгляду звернень ОСОБА_9 не
виявлено./ відмовний матеріал а.с. 172 /.

Керуючись

ст.. ст.. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.. ст..
58, 224, 239 ЦК України / в редакції 1963 року /
суд-

ВИРІШИВ

В позові ОСОБА_2, представника позивача
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про стягнення коштів
відмовити, в зв»язку з недоведеністю
позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області,
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя
Карпович В.Д.