Справа № 466/766/14
Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/4711/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря -
Азенко М.В.

з участю: позивача
ОСОБА_2 та її представника -

адвоката ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та їх представника -

адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 19 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розірвання договору
довічного утримання,-

в с т а н о в и л а :

В лютому 2014р. ОСОБА_2 звернулася в суд з
позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
розірвання договору довічного
утримання від 25 грудня 2012р., скасування
реєстрації права власності
відповідачів на квартиру АДРЕСА_1,
визнання за нею права власності на
вказану квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
згідно умов договору довічного
утримання вона передала відповідачам у
власність однокімнатну квартиру з
усіма комунальними вигодами загальною
площею 33,4 кв. м. по АДРЕСА_1 а
відповідачі зобов'язались пожиттєво її
утримувати, забезпечувати одягом та
взуттям, надавати побутові послуги,
забезпечити відпочинком, належними
лікувальними засобами незалежно від їх
вартості, у разі потреби забезпечувати
іншим доглядом, в тому числі доглядом
кваліфікованої медсестри, а також
безплатним проживанням в зазначеній
квартирі. Щомісячне матеріальне
забезпечення визначено в розмірі 1000
грн.

Посилаючись на те, що відповідачі не
виконують свої обов'язки та не надають
їй жодного утримання, вона за власні
кошти купує їжу, взуття, одяг, провела
ремонт в квартирі, не надали їй
матеріального утримання, лікування та
догляду в період її хвороби, просила
постановити рішення про розірвання
договору на підставі ст.ст. 744, 755, 756 ЦК
України.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 19 травня 2014р. позов
задоволено частково, розірвано договір
довічного утримання, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, що
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу 25 грудня 2012р., та зареєстрований
в реєстрі за № 5158. Стягнуто з
відповідачів в користь позивача 1300 грн.
витрат на правову допомогу та 243 грн.60
коп. судового збору в дохід держави.

В апеляційній скарзі відповідачі
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначають, що рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи. Вони належним чином
виконували взяті на себе зобов'язання,
проте суд не надав належної оцінки
доказам у справі.

Просять скасувати рішення суду та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши доводи осіб, які з'явились в
судове засідання, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач у справі
ОСОБА_2 1940р. народження, власниця
однокімнатної АДРЕСА_1, житловою площею
17,3 кв. м., загальною площею 33,4 кв. м., 25
грудня 2012р. уклала з відповідачами
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 письмовий договір
довічного утримання, посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрованого в реєстрі за № 5158 за
умовами якого передала у власність
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначену квартиру
взамін чого набувачі зобов'язались
забезпечувати її утриманням та
довічним доглядом .

Відповідно до пункту 8 договору
Набувачі зобов'язуються надавати
Відчужувачу довічно матеріальне
забезпечення, пожиттєво повністю його
утримувати, та забезпечувати:
харчуванням, придатним для носіння
одягом та взуттям, наданням побутових
послуг, потреб відпочинку, належними
лікувальними засобами незалежно від їх
вартості згідно з рецептами лікарів, у
разі виникнення потреби забезпечити
іншими видами догляду, у тому числі
доглядом кваліфікованої медсестри, а
також безплатним проживанням
Відчужувача в зазначеній квартирі. Для
цього виділяється кімната площею 17,3
кв.м., позначена в технічному паспорті
цифрою 2.

У разі смерті Відчужувача, Набувачі
зобов'язуються поховати його згідно з
християнськими традиціями.

Пунктом 9 договору передбачено, що
матеріальне забезпечення (харчування,
одяг, догляд, необхідна допомога тощо)
визначається сторонами в розмірі 1000
(одна тисяча) гривень щомісяця. Ця
оцінка підлягає індексації у порядку,
встановленому Законом.

Договором також передбачена
можливість його розірвання за рішенням
суду на вимогу будь-якої із сторін.

Згідно ч.1 ст. 755 ЦК України договір
довічного утримання (догляду) може бути
розірвано за рішенням суду на вимогу
відчужувача або третьої особи, на
користь якої він був укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання
набувачем своїх обов'язків, незалежно
від його вини.

Задовольняючи позов, суд правильно
прийшов до висновку, що є правові
підстави для розірвання договору
довічного утримання, оскільки
відповідачі не виконували взятих на
себе зобов'язань.

Зокрема, відповідачі не надали жодного
письмового документу на підтвердження
придбання для позивачки продуктів
харчування, одягу, взуття, надання
побутових послуг, лікування тощо на 1000
грн. в місяць, та визнали в судовому
засіданні апеляційної інстанції, що не
мають таких доказів і навіть не
заходили в квартиру позивачки.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2
після укладення договору довічного
утримання самостійно з своїх коштів
оплачувала комунальні та
телекомунікаційні послуги за
утримання квартири, що підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
квитанцій, фіскальних чеків (а.с.43-62),
самостійно замовила та оплатила
меблевий куток «Сте» вартістю 3990 грн.,
що підтверджується договором
замовлення № 209 від 14.06.2013р.

Свідок ОСОБА_10, яка є сусідкою
позивачки по місцю проживання,
підтвердила, що позивач неодноразово
позичала у неї гроші, посилаючись на
відсутність таких і матеріальної
допомоги з боку відповідачів, які не
відвідували позивачку.

З врахуванням наведеного суд правильно
прийшов до висновку, що відповідачами
було порушено пункти 8 та 9 договору
довічного утримання щодо ненадання
позивачці щомісячного матеріального
забезпечення в сумі 1000 грн. в місяць,
тому договір підлягає розірванню за
вимогою позивачки.

Судом встановлено, що взаємовідносини,
що склались між сторонами, виключають
виконання умов договору в майбутньому.

Враховуючи, що суд першої інстанції
повно і правильно встановив фактичні
обставини справи, застосував закон,
який поширюється на зазначені
правовідносини, при встановленні
зазначених фактів судом не було
допущено порушення норм
процесуального права, доводи
апеляційної скарги та зміст
оскаржуваного рішення також не дають
підстав для висновку про те, що судом
при розгляді справи допущені порушення
норм матеріального та процесуального
права, які передбачені ст. 309 ЦПК
України як підстави для скасування
рішення суду, колегія суддів не вбачає
підстав для зміни або скасування
рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 19 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20-ти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ з дня набрання
ухвалою апеляційного суду законної
сили.

Головуючий
Т.Г. Мусіна

Судді:
І.В. Бермес

Р.В. Савуляк