Справа № 1317/254/12
Головуючий у 1 інстанції: Крет
Провадження № 22-ц/783/611/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Категорія справи: 5
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети
Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю позивачки ОСОБА_3 і її
представника ОСОБА_4; відповідачки
ОСОБА_5 і її представника ОСОБА_6;

прокурора Мазяра М.Т.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4,
представника ОСОБА_3, та апеляційною
скаргою прокурора Кам'янка-Бузького
району Львівської області на рішення
Радехівського районного суду
Львівської області від 15 жовтня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2010 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5, в кінцевій
редакції позовних вимог якого просила
суд зобов'язати відповідачку ОСОБА_5
усунути перешкоди у користуванні та
розпорядженні позивачкою частиною
житлового будинку „АДРЕСА_1" у м.
Кам'янка-Бузька Львівської області
„шляхом знесення житлової кімнати
мансарди за № 1-18 площею 21.4 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2".

Вище наведені позовні вимоги
обгрунтовувалися тим, що співвласником
житлового будинку АДРЕСА_1 у м.
Кам'янка-Бузька Львівської області (в
подальшому - „спірний будинок")
відповідачка ОСОБА_5 стала на підставі
договору дарування від 15.08.1980 року,
однак частина мансарди 2-го поверху
(зокрема - житлові кімнати 1-16 (1/2 її
частини) і 1-18) не була предметом
згаданого договору дарування, оскільки
не була прийнята в експлуатацію, а тому
(на думку позивачки) ці кімнати не
можуть належати відповідачці на праві
приватної власності (т.1, а.с. 5; т.2, а.с.
222-223).

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову відмовлено (т.2, а.с. 314-318) і
представник позивачки та прокурор
оскаржили його в апеляційному порядку.

Апелянти просять рішення суду
скасувати і ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги,
покликаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та на
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Представник позивачки вважає
неправомірним посилання суду на
Висновок № 830 судової
будівельно-технічної експертизи від
28.05.2013 року, проведеної по справі, як на
одну із підстав для відмови у
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає цей Висновок помилковим (т.2, а.с.
324-327).

Прокурор вважає, що суд не дав належної
оцінки заповіту ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_8, покійного чоловіка позивачки,
предметом якого була 1/2 частина
спірного будинковолодіння.

Вважає, що постановою прокурора від
05.12.2008 року, якою було відмовлено в
порушенні кримінальної справи за ст.ст.
172, 194 КК України (в редакції 1960 року) по
п. 8 ст. 6 КПК України (у зв'язку зі смертю
ряду осіб), встановлено факт підробки
ряду документів, на підставі яких
Народним судом Кам'янка-Бузького
району Львівської області було
ухвалено рішення від 19 жовтня 1979 року
(т.2, а.с. 331-335).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта, її представника і прокурора
на підтримання доводів поданих ними
апеляційних скарг та заперечення цих
доводів зі сторони відповідачки і її
представника, перевіривши матеріали
справи та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційних скарг та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційні скарги до задоволення не
підлягають з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, а ст.ст. 10 і 60 ЦПК
України - що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін; сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості і що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та стверджується
матеріалами справи, що позивачка
ОСОБА_3 стала співвласником спірного
будинку в результаті успадкування його
1/5 частини після смерті свого чоловіка
ОСОБА_8, що стверджується свідоцтвом
про право на спадщину за законом від
22.06.1994 року.

В свою чергу, ОСОБА_8 став власником
згаданої 1/5 частини спірного будинку в
результаті укладення ним 11.04.1980 року, як
обдарованим, договору дарування цієї
частини спірного будинку з ОСОБА_7 (т.2,
а.с. 52).

Будь-яких доказів, які б свідчили про
права позивачки ОСОБА_3 на спірний
будинок або на будь-яку його частину до
22.06.1994 року, нею до суду подано не було.

А оскільки позивачка ОСОБА_3 стала
співвласницею спірного будинку лише з
22.06.1994 року, то жодного відношення до
судового спору, який мав місце у 1979 році
між колишніми співвласниками цього
будинку ОСОБА_7 і ОСОБА_9 (т.1, а.с. 33-36),
вона не має, що встановлено також і
іншими судовими рішеннями, якими їй
було відмовлено у перегляді судових
рішень по вище згаданій справі 1979 року
(т.1, а.с. 60-63, 128-129, 140-147).

За наведених обставин доводи
апеляційної скарги прокурора з
посиланням на постанову прокурора від
05.12.2008 року, якою ніби-то було
встановлено факт підробки ряду
документів, на підставі яких Народним
судом Кам'янка-Бузького району
Львівської області було ухвалено
рішення від 19 жовтня 1979 року по вже
згадуваному вище спору між ОСОБА_7 і
ОСОБА_9, до уваги прийматися не можуть.

Предметом кінцевих позовних вимог є
„знесення житлової кімнати мансарди
за № 1-18 площею 21.4 кв.м., що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2" (т.2, а.с. 222-223), які
(на твердження представника позивачки
ОСОБА_4 в судовому засіданні в ході
апеляційного розгляду справи) є
самочинним будівництвом зі сторони
відповідачки ОСОБА_5

В той же час, сама позивачка (апелянт)
ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції
ствердила, що проживає у спірному
будинку з 1972 року і що її права на
частину мансарди 2-го поверху (зокрема -
житлові кімнати 1-16 (1/2 її частини) і 1-18),
знесення якої є предметом її кінцевих
позовних вимог, стверджуються рішенням
виконкому Кам'янко-Бузької міської
Ради депутатів трудящих від 10.07.1973 року,
яким було затверджено акт прийомки
спірного будинку в експлуатацію, та
ствердила, що цю частину мансарди
відповідачка ОСОБА_5 захопила у неї в 2008
році.

Тобто, як вбачається з вище наведеного,
позивачка визнає фізичну наявність
спірних приміщень ще станом на 1973 рік.

В той же час, як зазначалося вище,
позивачка стала співвласником
спірного будинку лише з 22.06.1994 року - з
визначенням конкретних приміщень лише
першого поверху, а тому її доводи з
посиланням на вище згадане рішення
виконкому Кам'янко-Бузької міської
Ради депутатів трудящих від 10.07.1973 року
до уваги прийматися не можуть.

Згідно Висновку № 830 судової
будівельно-технічної експертизи від
28.05.2013 року, призначеної та проведеної
по справі на клопотання представника
позивачки (т.2, а.с. 267), житлова кімната
мансарди за № 1-18 площею 21,4 кв.м. була
прийнята в експлуатацію станом на 05
липня 1979 року під літ. 1-15, як спальня,
так само, як і кімната № 1-16, яка була
перепланована в приміщення житлової
кімнати під літ. 1-10 площею 7,6 кв.м. та
частину коридору під літ. 1-9 площею 18,4
кв.м. (т.2, а.с. 273-275).

Будь-яких доказів про те, що
розбіжності у технічних паспортах на
спірний будинок утворилися саме в
результаті самочинного будівництва
відповідачкою ОСОБА_5 і саме житлових
кімнат мансардного поверху 1-16 і 1-18,
знесення яких є предметом кінцевих
позовних вимог, стороною позивача до
суду подано не було, а відтак у суду не
було правових підстав для задоволення
цих позовних вимог.

За вище наведених обставин колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дав належну оцінку всім обставинам і
доказам по справі в їх сукупності та
ухвалив рішення по справі з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому приходить
до висновку про те, що підстави для його
скасування відсутні і апеляційні
скарги на нього, які не спростовують
висновків рішення суду, слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1,
315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4,
представника ОСОБА_3, та апеляційну
скаргу прокурора Кам'янка-Бузького
району Львівської області відхилити та
залишити рішення Радехівського
районного суду Львівської області від
15 жовтня 2013 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскарженою
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Суддя:

Судді: