Провадження 2/380/226/14
Справа № 380/836/14-ц
Рішення

іменем
України

18 липня 2014 року Тетіївський районний
суд Київської області в складі :

головуючого судді :
Архангельського А.М.

при секретарі :
Мирончук О.Р.

з участю

представників позивачки:
адвоката ОСОБА_1

представника відповідача:
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тетієві цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
будинком та вселення,

встановив:

ОСОБА_3(далі Позивач) звернулася до суду
з позовом до ОСОБА_4 (далі Відповідач) в
якому просить усунути перешкоди в
користуванні житлом та вселити її в
будинок АДРЕСА_1 (далі Будинок) . Позовні
вимоги обґрунтовує тим, що після
реєстрації шлюбу з Відповідачем в 1977
році вона проживала в Будинку, який
належав на праві приватної власності
матері Відповідача. Не зважаючи на те,
що в 2011 році шлюб між Відповідачем
розірваний, вона продовжувала
проживати у Будинку так як іншого житла
немає. Весною 2014 року мати Відповідача
померла і Відповідач на підставі
договору дарування став власником
Будинку. В грудня 2013 року вона поїхала в
гості до дочки в м. Києві, а коли
повернулася 25.02.2014 року то побачила, що
Відповідач, замінивши замки в дверях не
впустив Будинок зазначаючи, що вона вже
не член сім'ї, а тому не має права на
проживання в Будинку. Через ці
обставини будинок, а також в силу
відсутності іншого власного житла
вона змушена проживати разом з
пристарілою матір'ю у знайомих. Вона
зверталася до бувшого чоловіка,
вказувала на незаконність позбавлення
її житла, але Відповідач відмовляється
всилити її в житло.

В судовому засіданні Позивачка та її
представник адвокат ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримали, вважають, що вчинок
Відповідача не правомірний, та просять
задовольнити позовні вимоги. Окрім
того Позивачка суду пояснила, що вона
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
Відповідачем на протязі 37 років.
Вселена в Будинок, як член сім'ї
власника. За час проживання в
зареєстрованому шлюбі з Відповідачем
вона свої зароблені кошти та кошти
отримані за продажу власного будинку
вклала в ремонт Будинку Відповідача.
Крім того за 37 років вона за кошти сім'ї
проводила всі необхідні оплати по
будинку. В грудні 2013 року вона поїхала
до дочки в м. Київ, щоб надати їй
допомогу, а тому взяла з собою деякі
речі, а саме не великий диван на якому
спала та зимові речі. Вважає, що
Відповідач з метою її виселення та
проведення ремонту в будинку вивіз
речі, які вона отримала після розділу
майна та склав через 20 днів акт, що
нібито вона забравши все своє майно
виїхала на постійне місце проживання
до дочки .

Відповідач та його представник ОСОБА_2
проти позову заперечують вважають, що
01.12.2013 року Позивачка зібравши всі свої
речі добровільно залишила житловий
будинок. Відповідач підтвердив, що
після виїзду Позивачки він робив
ремонт у будинку, а тому поміняв замки в
дверях. Вважає, що Позивачка не має
право на проживання, так як вона в даний
час не являється членом сім'ї.

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін їх,
представників, покази свідків та
дослідивши письмові докази вважає, що в
задоволенні позовних вимог необхідно
відмовити виходячи з наступних
обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що Позивачка після одруження з
Відповідачем в 1977 року проживала, як
член сім'ї в Будинку, який належить,
Відповідачу на праві приватної
власності на підставі заповіту, після
смерті матері Відповідача в 2014 році. В
даному помешканні Позивачка
зареєстрована з 1978 року. За час
спільного проживання сім'ї сторін за
власні кошти проводили поточні ремонти
в Будинку. Позивачка за кошти сім'ї
постійно вносила комунальні платежі та
приймала участь у веденні підсобного
господарства матері Відповідача. За
час спільного проживання в одному
будинку між сторонами конфліктів
побутового характеру не було, до
Позивачки та Відповідача не приймалися
будь-які міри за неналежну поведінку. В
2011 році Позивачка та Відповідач
розлучилися, але продовжували жити в
одному будинку. Відповідач до грудня 2013
року в Будинку не проживав, а жив з
іншою жінкою в іншому помешканні. Як
установлено судом, Позивачка з метою
надання своїй дочці допомоги у догляду
за дитиною 1.12.2013 року поїхала в м. Київ,
взявши з собою диван та особисті зимові
речі, де перебувала до 25.02.2014 року. Після
повернення, Позивачка не змогла
повернутися до Будинку в якому довгий
час жила, через те, що Відповідач в
житло її не допустив, замки на вхідних
дверях поміняв, ключі від вхідних
дверей не дав, вважаючи, що Позивачка не
э членом сім'ї та в 2013 році виїхала на
постійне місце проживання в м. Київ. Ці
обставини змусили Позивачку проживати
періодично у своїх знайомих, оскільки
власного житла вона не має.

Установлені обставини
підтверджуються: поясненнями
Позивачки та її представника, частково
поясненнями Відповідача та його
представника, довідками № 171 від 13.03.2014
року та № 235 від 09.04.2013 року (а.с.5,9)
випискою із реєстру прав власності на
нерухоме майно (а.с.52-54), копією
свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.27),
копією рішення Тетіївського районного
суду від 04.10.2013 року (а.с.8), довідкою з
Тетіївського РВ ГУ МВС України №23/Г-21
від 04.03.2014 року (а.с.7).

Крім того із показів свідків, показами
свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 які
підтвердили, що в їх присутності
Позивачка 01.12.2013 року взявши зимові
речі, закрутку та диван, тимчасово
поїхала до своєї дочки м. Київ. Інші
речі, холодильник, двох спальне ліжко
та інше майно залишилось в будинку. За
час відсутності Позивачки, Відповідач
зробив ремонт в Будинку, вселив другу
дружину з дітьми, а Позивачку не пустив
у Будинок, замінив у дверях замки.

Із показів свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9,ОСОБА_10ОСОБА_11, які
підтверджуються актом від 23.12.2013 року
встановлено, що в їх присутності 23.12.2013
року з участю депутата сільської ради,
після від'їзду Позивачки до дочки був
складений акт, про те, що в при огляді
кімнат в Будинку, де жила Позивачка
виявлено відсутність всіх речей, про що
був складений акт Відповідачем.

Аналізуючи установлені обставини суд
приходить до слідую чого висновку.

Як встановлено судом, Позивачка після
одруження з Відповідачем з 1977 року
проживала в Будинку, який належав
матері Відповідача та була членом сім'ї
власника будинку.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку, які
проживають разом з ним в будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням. За згодою власника
будинку член його сім'ї вправі вселяти
в займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї.

Виходячи з вищевказаних підстав суд
вважає, що Позивачка 1977 році була
вселена в Будинок на законних
підставах, як член сім'ї власника
будинку.

Також в судовому засіданні доведено, що
Позивачка та Відповідач в 2011 році
припинили сімейні відносини, але
Позивачка проживала в Будинку, була там
зареєстрована, хоч з 2011 року не була
членом сім'ї власника Будинку матері
Відповідача.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України,
припинення сімейних відносин з
власником будинку не позбавляє права
колишній дружині користуватися
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку і колишнім членом його сім'ї
про безоплатне користування жилим
приміщенням до цих стосунків
застосовуються правила, встановлені
ст.162 цього Кодексу, яка передбачає
плату за користування жилим
приміщенням.

Як встановлено, Позивачка станом на
1.12.2013 року мала право на користування
займаним приміщенням.

Суд вважає, що після тимчасового
від'їзду Позивачки 01.12.2013 року до дочки
в м. Київ та повернення в Будинок 25.02.2014
року відповідно до ст.71, ст.163 ЖК України
Позивачка не втратила право на
проживання в Будинку, оскільки була
відсутня менше 6 місяців по місцю
проживання.

Суд вважає, що ствердження Відповідача
про те, що Позивачка разом з
пристарілою матір'ю та речами
переїхала на постійне місце проживання
до дочки в м. Київ ніякими, достовірними
доказами не підтверджуються. Так,
очевидці виїзду ОСОБА_5 та ОСОБА_6
показали в судовому засіданні, що
Позивачка виїжджаючи тимчасово дочки
взяла зимові особисті та своєї матері
речі і диван. До обґрунтування
Відповідачем виїзду Позивачки в інше
постійне та посилання на докази суд
відноситься критично, оскільки акт був
складений 23.12.2013 року, значно пізніше
ніж день виїзду Позивачки і ком того
Відповідач визнав факт проведення в
той час ремонту в Будинку, що могло бути
причиною відсутності в кімнатах майна.

Окрім того, з підстав зазначених ч.2
ст.167 ЖК України може бути розірваний
договір найму жилого приміщення в
будинку, що належить фізичній особі.

Як встановлено судом із пояснень
сторін між Позивачем та Відповідачем
на день розгляду справи договір
житлового найму відповідно до ст.158 ЖК
України, ст.811 ЦК України не укладався, а
тому Відповідач самовільно, без
правового обґрунтування та рішення
суду не законно позбавив Позивачку
права в користуванні займаним
приміщення в Будинку.

В силу вищенаведених обставин в
задоволенні позовних вимог необхідно
відмовити.

Керуючись ст., ст. 157-159. 208, 209, 212-218 ЦПК
України, ст.ст. 9,71,116,150, ст.156,ст.157, ЖК
України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
будинком та вселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинок
АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
передати ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 ключі від
вхідних дверей в будинок АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди
ОСОБА_3 в користуванні будинком
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя:
А.М. Архангельський