АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-7741
Головуючий у1-й інстанції - Яровенко Н.О.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2014 року. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого
Пікуль А.А.

суддів
Невідомої Т.О.

СаліховаВ.В.

при секретарі
Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_5 на рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 25 березня 2014
року у справі

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Учбово-видавничий
центр "Школяр" до ОСОБА_5, третя особа:
ОСОБА_6, про виключення з числа
співавторів літературних творів

та зустрічним позовом ОСОБА_5 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Учбово-видавничий
центр "Школяр", третя особа: ОСОБА_6, про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
порушення авторських прав,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 25 березня 2014 року
задоволено позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Учбово-видавничий центр "Школяр" до
ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6, про
виключення з числа співавторів
літературних творів.

Суд виключив ОСОБА_5 з числа
співавторів літературних творів
"Робочий зошит з біології учня 7
класу&quot;, "Робочий зошит з біології
учня 10 класу&quot; та &quot;Робочий зошит з
біології учня 11класу&quot;, автором яких є
ОСОБА_7.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Учбово-видавничий
центр "Школяр", третя особа: ОСОБА_6, про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
порушення авторських прав, суд
відмовив.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5
через свого представника ОСОБА_4 подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неповне з'ясування обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, що призвело до
постановлення незаконного та
необґрунтованого рішення, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні первісного позову ТОВ
"Учбово-видавничий центр "Школяр" та
задовольнити у повному обсязі
зустрічний позов ОСОБА_5 (т.4, а.с.62-84).

Справа вже була предметом апеляційного
розгляду і ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 31 січня 2013 року рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 6 серпня 2012 року про задоволення
позовних вимог ТОВ "Учбово-видавничий
центр "Школяр" та відмову у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_5 залишене без
змін (т.2, а.с.122-126; 232-233).

Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29 травня 2013 року
указані рішення районного суду та
ухвала апеляційного суду скасовані, а
справа передана на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Скасовуючи указані рішення касаційний
суд виходив, зокрема з наступного.

У порушення ч.2 ст. 16 ЦК України та ч.1 ст.
52 Закону України "Про авторське право і
суміжні права" суди не перевірили, чи
відповідає обраний ТОВ "УВЦ "Школяр"
спосіб судового захисту - виключення з
числа співавторів, вимогам закону.

Суди не вказали, яким чином ТОВ "УВЦ
"Школяр" може знати про створення
інтелектуальною працею авторського
твору не будучи ні автором ні
співавтором твору.

Судами не враховані клопотання ОСОБА_5
про застосування строків позовної
давності щодо позовних вимог ТОВ "УВЦ
"Школяр" майнового характеру,
пред'явлених у листопаді 2010 року, з
урахуванням обставин наявності між
сторонами авторських договорів (т.2.
а.с.249-250).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А.,
пояснення учасників судового розгляду:
відповідача за первісним позовом
ОСОБА_5, яка підтримала подану
апеляційну скаргу та просила суд її
задовольнити, представника позивача за
первісним позовом ТОВ "УВЦ "Школяр" та
третю особу, які заперечували проти
задоволення апеляційної скарги,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія приходить до висновку про те,
що апеляційну скаргу слід відхилити з
таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої
інстанції вважав встановленими
наступні обставини.

З 1995 року вчителем-методистом ОСОБА_7
створювались літературні твори -
навчальні посібники з біології для
середніх загальноосвітніх шкіл
України.

У 1995 році ним були створені навчальні
посібники "Зошит для самостійних робіт
із загальної біології для 10 класу" та
"Зошит для самостійних робіт із
загальної біології для 11 класу". Ці
посібники були видані у 1995 році
видавництвом "Трамвай". Починаючи з 1996
року дані посібники, будучи
переробленими їх автором ОСОБА_7,
почали видаватись ТОВ "УВЦ "Школяр" під
назвою "Робочий зошит з біології учня 7
класу&quot;, "Робочий зошит з біології
учня 10класу&quot;, "Робочий зошит з
біології учня 11 класу".

Вказані літературні твори видавались
ТОВ "УВЦ "Школяр" з 1996 року по 2007 рік
включно, при чому кожного навчального
року редакторами видавництва позивача
за первісним позовом здійснювалась
адаптація навчальних посібників
згідно вимог шкільної програми на
відповідний навчальний рік, що
підтверджується матеріалами справи,
зокрема - примірниками виданих у цей
період навчальних посібників.

В 1998 році автор вищевказаних
навчальних посібників, ОСОБА_7, вступив
у шлюб з ОСОБА_5

1 березня 2003 року між ТОВ "УВЦ "Школяр" та
ОСОБА_7, ОСОБА_5 були укладені авторські
договори замовлення, за умовами яких
подружжя ОСОБА_5 взяло на себе
зобов'язання створити та надати ТОВ
"УВЦ "Школяр" для видання ряд учбових
посібників.

Згідно ліцензійного договору №2,
укладеного 23 травня 2008 року між ТОВ "УВЦ
"Школяр" та ОСОБА_6, позивачу були
передані виключні майнові права на
навчальний посібник "Робочий зошит з
біології учня 8 класу" автора ОСОБА_7

Відповідно до договору №3 про передачу
виключних майнових прав на твір від 15
березня 2008 року, виключні майнові права
на навчальний посібник "Робочий зошит з
біології учня 8 класу&quot; йогоавтором,
ОСОБА_7, були передані ОСОБА_6

Згідно з договорами №7 та №8 про
передачу виключних майнових прав на
твір від 15 липня 2008 року, ОСОБА_7 передав
ОСОБА_6 виключні майнові права на
навчальні посібники "Робочий зошит з
біології учня 10 класу&quot; та &quot;Робочий
зошит з біології учня 11 класу&quot;,
автором яких є він.

У ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
НОМЕР_1 від 24 грудня 2009 року.

Посібник, згідно договору №3 про
передачу виключних майнових прав на
твір від 15 березня 2008 року, був виданий
двічі за життя автора без зазначення
ОСОБА_5 як співавтора твору.

Після смерті автора спірних навчальних
посібників ОСОБА_5 почала вимагати від
ТОВ "УВЦ "Школяр" сплати їй авторської
винагороди, укладення з нею авторських
договорів, погрожувала звернутись до
правоохоронних органів, звинувачувати
у плагіаті тощо, що підтверджується її
листом від 24 вересня 2010 року.

Оскільки ОСОБА_6 є засновником ТОВ "УВЦ
"Школяр", та що йому стало відомо про
неучасть ОСОБА_5 у створенні спірних
творів через особисте спілкування з їх
автором, ОСОБА_7, це є одночасно і
свідченням того, що з вказаними
обставинами був ознайомлений і ТОВ "УВЦ
"Школяр".

Згідно з висновком №2478/11-11 судової
авторознавчої експертизи від 18 жовтня
2011 року, автором літературних творів
"Робочий зошит з біології учня 7
класу&quot;, "Робочий зошит з біології
учня 10класу&quot; та &quot;Робочий зошит з
біології учня 11 класу&quot;, щодо яких ТОВ
"УВЦ "Школяр" просить виключити ОСОБА_5 з
числа їх співавторів, є ОСОБА_7, ознак
будь-якої можливої співпраці, яка була
б націлена на створення змістовно
нового тексту, доповнення новим
матеріалом, на кардинальне
перетворення першоджерел тощо, тобто
ознак складання текстів у
співавторстві не виявлено.

За встановлених обставин, оскільки
допустимими доказами (висновок
експертизи) встановлено, що спірні у
справі літературні твори були створені
одноособово ОСОБА_7, а ОСОБА_5 участі
своєю творчою працею у створенні
літературних творів "Робочий зошит з
біології учня 7 класу&quot;, "Робочий зошит
з біології учня 10 класу&quot;
та&quot;Робочий зошит з біології учня 11
класу&quot; не приймала, районний суд
прийшов до висновку про наявність
правових підстав для задоволення
позовних вимог ТОВ "Учбово-видавничий
центр "Школяр" та відмови у задоволенні
зустрічного позову за його
безпідставністю.

При цьому районний суд вказав, що
обраний позивачем спосіб захисту свого
майнового права обраний ТОВ
"Учбово-видавничий центр "Школяр"
правомірно і підстав для відмови у
задоволенні первісного позову за
спливом позовної давності немає.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для
задоволення позовних вимог ТОВ
"Учбово-видавничий центр "Школяр" та
відмови у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_5 відповідають обставинам
справи та положенням матеріального
закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом проведена неправильна оцінка
доказів та безпідставно, з порушенням
процесуальних норм, надана перевага
одним доказам над іншими, що призвело
до неправильного вирішення справи, не
можуть бути прийняті судом апеляційної
інстанції в якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення
враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції,
мотиви, з яких суд вважав встановленою
наявність порушення прав ТОВ
"Учбово-видавничий центр "Школяр" та
відсутність порушення прав ОСОБА_5,
мотиви з яких суд відхилив заяву
відповідача про застосування позовної
давності, повно та послідовно
викладені у мотивувальній частині
оскаржуваного рішення (т.4, а.с.54-58).

Обставин, які б дали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга представника відповідача не
містить, в ході апеляційного розгляду
ОСОБА_5, також не навела таких обставин.

Посилання апеляційної скарги на
неналежність позивача, оскільки йому
особисті немайнові права на твір йому
не належать, не можуть бути прийняті
апеляційними судом адже судом
касаційної інстанції у даній справі
встановлено, що позов є майновим, бо
мотивований тим, що ТОВ "УВЦ "Школяр"
належать виключні майнові права на
літературні твори.

За правилом ч.4 ст.338 ЦПК України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення (судом касаційної інстанції) є
обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

Та обставина, яким чином ТОВ "УВЦ
"Школяр" може знати про створення
інтелектуальною працею авторського
твору не будучи ні автором ні
співавтором твору, правового значення
для вирішення даного спору не має,
оскільки в даному випадку підлягають
встановленню і доказуванню, зокрема
факти, чи має позивач майнові права на
твори, щодо яких він вимагає усунення
порушення своїх прав з боку
відповідача шляхом виключення
останнього з числа співавторів, і чи
має відповідач права на указані твори -
чи є він їх автором (творцем).

Відповідно до положень ч.1 ст.11 Закону
України "Про авторське право і суміжні
права" за відсутності доказів іншого
автором твору вважається особа,
зазначена як автор на оригіналі або
примірнику твору (презумпція
авторства).

У даному випадку з наявного у
матеріалах справи висновку №2478/11-11
судової авторознавчої експертизи від 18
жовтня 2011 року чітко і однозначно
вбачається, що автором літературних
творів "Робочий зошит з біології учня 7
класу&quot;, "Робочий зошит з біології
учня 10класу&quot; та &quot;Робочий зошит з
біології учня 11 класу&quot;, щодо яких ТОВ
"УВЦ "Школяр" просить виключити ОСОБА_5 з
числа їх співавторів, є ОСОБА_7, ознак
будь-якої можливої співпраці, яка була
б націлена на створення змістовно
нового тексту, доповнення новим
матеріалом, на кардинальне
перетворення першоджерел тощо, тобто
ознак складання текстів у
співавторстві не виявлено (т.1, а.с.195-203).

Доказів, які підтверджують авторство
ОСОБА_5 на твори, крім зазначення як
автора на примірнику твору, суду не
надано.

При перевірці чи відповідає обраний
ТОВ "УВЦ "Школяр" спосіб судового
захисту - виключення з числа
співавторів, вимогам закону,
апеляційний суд виходить з наступного.

Районним судом у цій частині зазначено,
що вимога виключити особу з числа
співавторів твору як спосіб захисту
виключного майнового авторського
права на твір за наявності доказів
того, що така особа не створювала твір
своєю творчою працею, повністю
відповідає ч.2 ст. 16 ЦК України.

Апеляційний суд вважає такий висновок
районного суду обґрунтованим виходячи
з наступного.

За правилом ч.2 ст. 16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, зокрема,
припинення дії, яка порушує право,
відновлення становища, яке існувало до
порушення.

Відповідно до положень ч.1 ст. 52 Закону
України "Про авторське право і суміжні
права" суб'єкти авторського права мають
право, зокрема вимагати поновлення
своїх прав та звертатися до суду з
позовом про поновлення порушених прав.

Суб'єктивне цивільне право - це
приватне право. Тому суб'єкт, якому це
право належить, вправі сам визначити
межі і спосіб захисту свого права, якщо
воно порушене, з урахуванням характеру
допущених невизнання, оспорювання або
порушення права.

У даному конкретному випадку, коли
після смерті справжнього автора твору
його мнимий співавтор висуває
претензії до особи, якій автором за
життя у встановленому законом порядку
були передані виключні майнові права
на твір, можна прийти до обґрунтованого
висновку, що припинення дії, яка
порушує право, та відновлення
становища, яке існувало до порушення,
можна досягти саме виключивши мнимого
співавтора з числа співавторів творів,
майнові права на які належать позивачу.

Крім того, із правових позицій
Верховного Суду України за наслідками
розгляду заяв про перегляд судових
рішень з мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, викладених у
постанові від 21 травня 2012 року, які
відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК є
обов'язковими для всіх судів України,
вбачається наступне.

Законодавчі обмеження
матеріально-правових способів захисту
цивільного права чи інтересу
підлягають застосуванню з дотриманням
положень ст. ст. 55, 124 Конституції
України та ст. 13 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
відповідно до яких кожна особа має
право на ефективний спосіб правового
захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції
України та Конвенції мають вищу
юридичну силу (ст. ст. 8,9 Конституції
України), а обмеження матеріального
права суперечать цим положенням,
порушення цивільного права чи
цивільного інтересу підлягають
судовому захисту і у спосіб, не
передбачений законом, зокрема ст.16 ЦК
України, але який є ефективним засобом
захисту, тобто таким, що відповідає
змісту порушеного права, характеру
його порушення та наслідкам,
спричиненим цим порушенням.

При перевірці наявності підстав для
задоволення заяви ОСОБА_5 про
застосування позовної давності до
позовних вимог ТОВ "УВЦ "Школяр"
майнового характеру, пред'явлених у
листопаді 2010 року, з урахуванням
обставин наявності між сторонами
авторських договорів апеляційний суд
виходить з наступного.

Районний суд обґрунтовано відхилив
заяву ОСОБА_5 про застосування позовної
давності, вказавши серед іншого, що
необґрунтовані претензії до позивача
відповідач почала пред'являти з 2010
року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Якщо встановити день, коли особа
довідалась про це, неможливо, або
маються докази того, що особа не знала
про порушення права, хоч за наявних
умов повинна була знати про це, перебіг
строку позовної давності починається
від дня, коли особа повинна була
довідатися про порушення свого права.
Отже, за змістом цієї норми початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд. З
урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

В даному конкретному випадку наявність
між сторонами авторських договорів,
які не оспорювались товариством, та за
якими товариством була виплачена
авторська винагорода ОСОБА_7 та ОСОБА_5,
не може свідчити про наявність факту
порушення права позивача (ТОВ "УВЦ
"Школяр" у момент виконання цих
договорів та не може бути відправною
точкою для перебігу строку позовної
давності, оскільки указані договори
були підписані і виконувались за життя
дійсного автора творів і з його згоди.

Сам автор - ОСОБА_7, за життя одноосібно
розпорядився своїми виключними
майновими правами автора (т.1, а.с.9-21).

Спір між сторонами - ТОВ "УВЦ "Школяр" та
ОСОБА_5, щодо використання майнових
прав на твори виник після смерті автора
- у 2010 році, коли ОСОБА_5 пред'явила до
ТОВ "УВЦ "Школяр" вимогу щодо своїх прав
на отримання авторської винагороди та
щодо порушення її немайнових та
майнових авторських прав (вересень 2010
року; т.1, а.с. 125-133).

Ураховуючи наведені обставини, право
на позов у ТОВ "УВЦ "Школяр", яке на
законних підставах (ліцензійний
договір) використовує твори,
одноосібним автором яких є ОСОБА_7,
виникло після пред'явлення ОСОБА_5, яка
не є автором/співавтором творів,
неправомірної вимоги до ТОВ "УВЦ
"Школяр" про отримання авторської
винагороди та неправомірної вимоги
про припинення порушення її
немайнових і майнових авторських прав.

Таким чином, у суду немає підстав
вважати, що у даних правовідносинах ТОВ
"УВЦ "Школяр" звернулось до суду із
завою про захист свого цивільного
права та інтересу після спливу
позовної давності, а тому підстави для
застосування позовної давності за
заявою ОСОБА_5 також відсутні.

З огляду на викладене зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_5, які базуються
на її співавторстві, є безпідставними.
Вимоги про визнання недійсними
договорів про передачу виключних
майнових прав на твір також є
безпідставними, оскільки, по-перше,
ОСОБА_5 не є автором творів, тому її
права не можуть вважатися порушеними
шляхом укладання цих договорів;
по-друге, оскільки майно (майнові права)
набуте (створене) ОСОБА_7 до укладення
шлюбу з ОСОБА_5, а тому відповідно до
положень сімейного законодавства є
особистою приватною власністю
чоловіка, права ОСОБА_5 як другого з
подружжя також не можуть вважатися
порушеними шляхом укладання цих
договорів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції дана належна оцінка
доводам сторін у сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
не спростовують їх, тому підстав для
скасування оскаржуваного рішення
немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 25 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О.
Невідома

В.В.Саліхов