Ухвала

іменем україни

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого:Гвоздика П.О.,

суддів: Журавель В.І., Касьяна О.П.,
Савченко В.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_2 до
громадської організації «Поклик
Нації» - засновника газети «Дзвони
Нації» ОСОБА_3 про захист честі,
гідності та ділової репутації, за
касаційною скаргою громадської
організації «Поклик Нації» на рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 05
березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 24 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ГО «Поклик
Нації» - засновника газети «Дзвони
Нації» ОСОБА_3 про захист честі,
гідності та ділової репутації.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в
черговому випуску газети «Дзвони
Нації», НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1,
засновником якої є ГО «Поклик Нації»,
надрукована та розповсюджена стаття
під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_2», автором якої
вказаний ОСОБА_3, висловлені
твердження, які містять недостовірну
інформацію наклепницького характеру,
яка принижує честь, гідність та ділову
репутацію ОСОБА_2, а саме: «… пані
ОСОБА_2 не тільки «кришує» злочинний
бізнес…, вона і сама як приватний
підприємець бере участь у протиправних
оборудках свого чоловіка»; «у пані
ОСОБА_2 склався непоганий сімейний
підряд не тільки у бізнесі, а й у
Львівській обласній раді, де родинний
тандем голови найбільшої фракції
ОСОБА_2 та її брата - голови Львівської
облради ОСОБА_4 - дозволяє досить
ефективно вирішувати як власні
бізнесові, так і вузько партійні
політичні питання».

ОСОБА_2, посилаючись на те, що поширені
відповідачем неправдиві твердження є
негативними та не відповідають
дійсності, є образливими і такими, що
завдають непоправної шкоди її честі,
гідності та діловій репутації не лише
як громадянину, а і й як депутату органу
місцевого самоврядування, публічній
особі, просила суд ухвалити рішення,
яким визнати недостовірною та такою, що
порушує її право на повагу до гідності
та ділової репутації, зазначену
інформацію, яка опублікована в статті
«ІНФОРМАЦІЯ_2» та поширену газетою
Громадської організації «Поклик
Нації» - «Дзвони нації» у ІНФОРМАЦІЯ_1
НОМЕР_1 зобов'язати ГО «Поклик Нації» -
засновника газети «Дзвони нації» у
строк десять днів з дня набрання
законної сили рішенням суду
спростувати від імені відповідача
недостовірну інформацію щодо неї,
розмістивши в газеті «Дзвони нації»
дану інформацію, як таку, що не
відповідає дійсності.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 05 березня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 24
квітня 2014 року, задоволено позовні
вимоги ОСОБА_2 Визнано недостовірною та
такою, що порушує право на повагу до
честі, гідності та ділової репутації
ОСОБА_2, інформацію, яка опублікована в
статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» та поширену
газетою ГО «Поклик Нації» - «Дзвони
нації» у ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_1, а саме:
«пані ОСОБА_2 не тільки «кришує»
злочинний бізнес…, вона і сама як
приватний підприємець бере участь у
протиправних оборудках свого
чоловіка»; «у пані ОСОБА_2 склався
непоганий сімейний підряд не тільки у
бізнесі, а й у Львівській обласній раді,
де родинний тандем голови найбільшої
фракції ОСОБА_2 та її брата - голови
Львівської облради ОСОБА_4 - дозволяє
досить ефективно вирішувати як власні
бізнесові, так і вузько партійні
політичні питання». Зобов'язано ГО
«Поклик Нації» - засновника газети
«Дзвони нації» у строк десять днів з
дня набрання законної сили цим
рішенням суду спростувати від свого
імені недостовірну інформацію щодо
ОСОБА_2, розмістивши в газеті «Дзвони
нації» інформацію наступного змісту:
«Спростування. Шановні читачі,
поширена недостовірна інформації, яка
була розміщена в газеті «Дзвони нації»
у ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_1, в статті ОСОБА_3
під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» щодо лідера
фракції ВО «Свобода» у Львівській
обласній раді, голови Львівської
обласної організації ВО «Свобода»
ОСОБА_2, а саме: про те, що вона «кришує»
злочинний бізнес; про «протиправні
оборудки» її чоловіка; про те, що у неї
«склався непоганий сімейний підряд не
тільки у бізнесі, а й у Львівській
обласній раді, де родинний тандем
голови найбільшої фракції ОСОБА_2 та її
брата …. дозволяє досить ефективно
вирішувати як власні бізнесові, так і
вузько партійні політичні питання», - є
такою, що не відповідає дійсності, і
була спрямована на приниження честі,
гідності та ділової репутації ОСОБА_2,
депутата Львівської обласної ради від
ВО «Свобода». Вирішено питання
про судові витрати.

У касаційній скарзі ГО «Поклик Нації»
просить скасувати ухвалені у справі
судові рішення, а справу передати на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали цивільної справи
та вивчивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України перевіряє правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
в межах касаційної скарги.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 335 ЦПК
України, суд не обмежений доводами
касаційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде виявлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

За вимогами ст.ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При вирішенні спору суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Однак, вказані вимоги ні судом першої
інстанції, ні апеляційним судом
дотримані не були.

Судом встановлено, що у газеті ГО
«Поклик Нації» - «Дзвони нації», яка
вийшла у ІНФОРМАЦІЯ_1 під НОМЕР_1 у
статті ОСОБА_3, викладено рядки тексту
наступного змісту: «пані ОСОБА_2 не
тільки «кришує» злочинний бізнес…,
вона і сама як приватний підприємець
бере участь у протиправних оборудках
свого чоловіка»; «у пані ОСОБА_2 склався
непоганий сімейний підряд не тільки у
бізнесі, а й у Львівській обласній раді,
де родинний тандем голови найбільшої
фракції ОСОБА_2 та її брата - голови
Львівської облради ОСОБА_4 - дозволяє
досить ефективно вирішувати як власні
бізнесові, так і вузько партійні
політичні питання».

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що відповідачем
розповсюджено неправдиві відомості
відносно особи позивача, які порочать
її честь, гідність та ділову репутацію.

Проте, повністю погодитися з такими
висновками суду не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.

Спростованою може бути інформація, яка
містить відомості про події та явища
(факти), яких не існувало взагалі або
які існували, але відомості про них не
відповідають дійсності (неповні або
перекручені). В будь якому випадку це
має бути інформація, істинність якої
можливо перевірити, існування таких
фактів не залежить від їх суб'єктивного
сприйняття чи заперечення через думки
і погляди особи.

При вирішенні судових спорів про
захист гідності, честі чи ділової
репутації публічних осіб суди повинні
враховувати, що така категорія справ
має свої особливості, оскільки
політичні діячі та посадові особи, які
обіймають публічні посади або
здійснюють публічну владу на
місцевому, регіональному,
національному чи міжнародному рівнях,
постійно підлягають ретельному
громадському контролю і потенційно
можуть зазнати гострої та сильної
громадської критики у засобах масової
інформації з приводу того, як вони
виконували або виконують свої функції,
а тому зазначені особи не повинні мати
більшого захисту своєї репутації та
інших прав порівняно з іншими особами,
у зв'язку з чим, межа допустимої критики
щодо політичного діяча чи іншої
публічної особи є значно ширшою, ніж
окремої пересічної особи, так як
публічні особи неминуче відкриваються
для прискіпливого висвітлення їх слів
та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Встановлено, що позивач є публічною
особою, тому відкрита для суворої
критики і пильного нагляду
громадськості й межа допустимої
критики щодо такої особи є значно
ширшою, аніж відносно приватної особи,
на відміну від останнього, перший
неминуче та свідомо виставляє себе,
свої слова та вчинки на суворий суд
журналістів та широкої громадськості.

Статтею 10 Європейської конвенції з
прав людини, принципи якої відтворені в
ст. 34 Конституції України, передбачено,
що кожна людина має право на свободу
виявлення поглядів.

За змістом ч. 3 ст. 277 ЦК України
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного (презумпція
добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.
Спростування поширеної недостовірної
інформації повинно здійснюватись
незалежно від вини особи, яка її
поширила.

З огляду на вказане, висловлювання
автора статті є лише критикою та
вираженням його особистих поглядів
щодо особи позивача.

Вільне вираження поглядів, передавання
почуттів є істотним чинником
повноцінного розвитку особистості в
суспільстві, як і здатність особи
сприймати заперечення, спонукання,
заохочення через ідеї, висловлені
іншими людьми.

Чинним законодавством не передбачена
можливість притягнення до
відповідальності за висловлювання
оціночних суджень, вони, як і думки,
переконання, судження, критична оцінка
певних фактів і недоліків не можуть
бути предметом судового захисту,
оскільки будучи вираженням
суб'єктивної думки і поглядів не можуть
бути перевірені на предмет їх
відповідності дійсності (на відміну
від перевірки істинності фактів).

Вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначити характер такої
інформації та з'ясувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

При цьому, якщо суб'єктивну думку
особою висловлено в брутальній,
принизливій чи непристойній формі, що
принижує гідність, честь чи ділову
репутацію, то на цю особу може бути
покладено обов'язок відшкодувати
моральну шкоду.

Вирішуючи спір, суди не звернули уваги
на необхідність розрізняти факти та
оціночні судження і не врахували, що
наявність фактів можна довести, а
правдивість оціночних суджень -
неможливо.

При розгляді справ зазначеної
категорії суди повинні мати на увазі,
що юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і всебічно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Вирішуючи спір, суди попередніх
інстанцій на порушення приписів ст.
ст. 212 - 214, 303 ЦПК України на зазначене
уваги не звернули, не визначилися із
характером інформації, яка на думку
позивача є наклепницькою і
недостовірною, не з'ясували, чи є така
інформація фактичними твердженнями,
які підлягають перевірці на предмет їх
достовірності, та у разі доведеності їх
недостовірності підлягають
спростуванню відповідно до вимог ст. 277
ЦК України, чи є вона оціночними
судженнями, які не підлягають
спростуванню, чи стосується вказана
інформація безпосередньо позивача та
не з'ясували, як ця інформація порочить
честь, гідність та ділову репутацію та
чи завдає вона шкоди особистим правам.

З урахуванням наведеного суди дійшли
передчасного висновку про наявність
правових підстав для задоволення
позовних вимог.

Таким чином, неповно з'ясувавши дійсні
обставини справи, не давши належної
оцінки доказам, суди допустили
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи та
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування ухвалених
судових рішень із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу громадської
організації «Поклик Нації»
задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 05
березня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 24
квітня 2014 року скасувати, а справу
передати на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
П.О. Гвоздик

Судді:
В.І. Журавель

О.П. Касьян

В.О. Савченко

О.М. Ситнік