У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення коштів, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Рожищенського районного суду
Волинської області від 17 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 18 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із указаним позовом, у якому
просив стягнути з відповідача на його
користь невикористану ним суму коштів
у розмірі 366 160 грн 71 коп. та судові
витрати по справі.

В обґрунтування позову зазначав, що з
метою будівництва будинку у АДРЕСА_1
він надав ОСОБА_5 грошові кошти у
розмірі 700 тис. грн, що підтверджується
розпискою від 19 червня 2012 року. За
змістом указаної розписки відповідач
зобов'язався виконати всі роботи по
будівництву у строк до 1 вересня 2012
року. Надалі ним додатково надавалися
відповідачу грошові кошти на
будівництво, загальний розмір яких, з
урахуванням коштів переданих за
розпискою від 19 червня 2012 року,
становив 1 млн 88 тис. грн. Однак у
визначений розпискою строк відповідач
будівництво будинку не виконав, і
станом на 16 січня 2013 року провів
роботи на загальну суму 721 839 грн, що
підтверджується актом виконання робіт
по будівництву. 5 серпня 2013 року він
надіслав відповідачу вимогу про
повернення невикористаної під час
будівництва частини коштів у розмірі 366
160 грн 71 коп., однак указана вимога
залишилася без задоволення.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив
задовольнити позов.

Рішенням Рожищенського районного суду
Волинської області від 17 грудня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Волинської області
від 18 березня 2014 року, позов ОСОБА_4
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 366 160 грн 71 коп. боргу.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд першої інстанції, з яким
погодився і суд апеляційної інстанції,
на підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК
України), дійшов правильного висновку
про те, що позов ОСОБА_4 підлягає
задоволенню, керуючись при цьому
нормами ст. ст. 526, 610-612, 875, 883
ЦК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Рожищенського районного суду
Волинської області від 17
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Волинської області від 18
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник