22-ц/775/861/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Сараєв І.А.
У Х В А Л А

Іменем України

21 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Баркової Л.Л.

Мироненко І.П., Мальцевої
Є.Є.

при секретарі Бельченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в
інтересах малолітнього ОСОБА_5 про
припинення права спільної власності

за апеляційними скаргами ОСОБА_3 на
рішення Приморського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 23
квітня 2014 року та її представника
ОСОБА_6 на ухвалу Приморського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 10 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з даним позовом. Зазначала, що їй
на праві власності за рішенням суду та
свідоцтвом про право на спадщину після
смерті сина ОСОБА_7 належить 56 частин
квартири АДРЕСА_1 в м. Маріуполі, а
малолітньому ОСОБА_5,- 16 частина
зазначеної квартири в порядку
спадкування після смерті батька ОСОБА_7
У зв'язку з неможливістю виділити
відповідачу його частку в натурі,
просила припинити його право
власності на 16 частину квартири,
визнавши за нею право власності на цю
частку та стягнувши на користь ОСОБА_5
ринкову вартість його частки.

Рішенням Приморського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
23 квітня 2014 року у задоволені позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в інтересах
малолітнього ОСОБА_5 про припинення
права спільної власності, відмовлено
та повернуто останній з депозитного
рахунку територіального Управління
Державної судової адміністрації в
Донецькій області 29431 грн.

Ухвалою Приморського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
10 червня 2014 року внесені виправлення в
рішення Приморського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 23
квітня 2014 року, а саме зазначено
правильність написання прізвища
відповідачки «Кудінова» та виправлено
долю позивачки в спірній квартирі з 5/6
на 16 частку.

Ухвалою Апеляційного суду від 21
серпня 2014 року зазначену ухвалу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_6 в частині виправлення 5/6 частки
на 1/6 частку, скасовано

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на незаконність рішення,
просить його скасувати, ухвалити нове
рішення про задоволення її позову,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
відсутність аналізу доказів,
помилкове встановлення характеру
спірних правовідносин та
невмотивованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
позивачки ОСОБА_3 та її представника
ОСОБА_6, які підтримали апеляційну
скаргу, пояснення відповідачки ОСОБА_4,
діючої в інтересах малолітнього
ОСОБА_5, представника органу опіки та
піклування Приморської районної
адміністрації Солоха І.Г., які
заперечували проти задоволення
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Вирішуючи справу, та відмовляючи у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив з того, що
хоча частка неповнолітнього
відповідача у спадщині батька є
незначною і не може бути виділена в
натурі, однак у разі задоволення позову
будуть істотно порушені його інтереси.

З таким висновком суду не можна не
погодитися.

У відповідності з вимогами
ч.3.ст.10ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст.57-60
ЦПК України.

У відповідності із п.3 ст.61 ЦПК
України обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ,
у яких беруть участь ті самі особи, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як встановлено судовим рішенням
Приморського районного суду м.
Маріуполя від 08 квітня 2008 року, ОСОБА_3
та ОСОБА_7 в порядку приватизації
належало по ? частці квартири АДРЕСА_1.

Цим рішенням, у зв'язку із
переплануванням квартири, за згодою
ОСОБА_7 був встановлений порядок
користування квартирою та проведено
перерозподіл часток у праві спільної
сумісної власності, а саме визнано
право власності за ОСОБА_3 на 2/3 часток,
а за ОСОБА_7 на 1/3 частку.

Причиною звернення до суду позивачки
ОСОБА_3 стали неприязні стосунки з
сином ОСОБА_7, який зловживав спиртними
напоями, та проживання в квартирі його
дружини ОСОБА_4 з малолітнім сином
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.5)

Відповідно до витягів про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 04.06.2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_7
зареєстрували право власності,
відповідно на 2/3 і 1/3 частки. (а.с. 113-114).

Як встановлено судовим рішенням
апеляційного суду Донецької області
від 16 березня 2010 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про
вселення в квартиру та визнання права
користування, ОСОБА_4 з 2002 року
проживала в спірній квартирі однією
сім'єю з ОСОБА_7, у жовтні 2004 року
зареєструвала з ним шлюб, а
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народила сина ОСОБА_5,
якого за заявою батька було
зареєстровано в цій квартирі.

Рішенням Приморського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7, було
оголошено померлим від дня набрання
рішенням законної сили.

Шлюб між ОСОБА_7 І ОСОБА_4 було розірвано
04.09.2008 року. (а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про право
на спадщину за законом від 13.12.2012 року,
після смерті ОСОБА_7, його мати ОСОБА_3
та син ОСОБА_5, як спадкоємці першої
черги, отримали право власності в
рівних долях на належну йому частку,
після чого позивачка стала власником 5/6
часток, а відповідач власником 1/6
частки спірної квартири. (а.с. 12).

За висновком судової
будівельно-технічної експертизи від
28.05.2013 року ринкова вартість 1/6 частки
зазначеної квартири складає 29431 грн.,
яку позивачка внесла на депозитний
рахунок суду. (а.с. 31-35, 50,55).

Сторони не заперечують, що виділ в
натурі 1/6 частки квартири є неможливим.

За змістом ч.1,2 статті 365 ЦК України
право особи на частку у спільному майні
може бути припинено за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1)частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; 2)річ є неподільною;
3)спільне володіння і користування
майном є неможливим; 4)таке припинення
не завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Із змісту зазначеної норми випливає,
що припинення права особи на частку в
спільному майні допускається за
наявності будь-якого з передбачених
пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК
України випадку, але лише в тому разі,
коли таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника
та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка
може бути завдана співвласнику,
вирішується в кожному конкретному
випадку з урахуванням обставин справи
та особливостей об'єкта, який є
спільним майном.

Згідно із положеннями статті 176, ч.2
ст.177 СК України батьки зобов'язані
передати у користування дитини майно,
яке має забезпечити її виховання та
розвиток.

Батьки малолітньої дитини не мають
права без дозволу органу опіки і
піклування вчиняти такі правочини
щодо її майнових прав, у тому числі і
від майнових прав дитини.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про основи
соціального захисту бездомних осіб і
безпритульних дітей» держава охороняє
і захищає права та інтереси дітей під
час вчинення правочинів щодо
нерухомого майна. Неприпустимо
зменшення або обмеження прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
при вчиненні будь-яких правочинів
стосовно жилих приміщень. Для
здійснення будь-яких правочинів
стосовно нерухомого майна, право
власності на яке, або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування.

Декларація прав дитини, проголошена
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, як принципове положення
визначила, що дитина повинна зростати в
умовах турботи.

Відповідно до ст. 16 Конвенції про права
дитини, жодна дитина не може бути
об'єктом свавільного або незаконного
втручання в здійснення її права на
особисте і сімейне життя,
недоторканність житла, таємницю
кореспонденції або незаконного
посягання на її честь і гідність.
Дитина має право на захист закону від
такого втручання або посягання.

Орган опіки та піклування
Приморської районної адміністрації
Маріупольської міської ради заперечує
проти задоволення позовних вимог
ОСОБА_3, посилаючись на те, що в разі їх
задоволення будуть не тільки порушені
житлові права малолітнього ОСОБА_5,
який не має у власності або
користуванні іншого житла, але
останній буде позбавлений на спадкову
частку квартири після смерті батька.

Не має власного житла і його мати
ОСОБА_4, яка в інтересах дитини
заперечує проти отримання грошової
компенсації за належну синові
спадкову частку у спірній квартирі.

Посилання позивачки на те, що її
онук забезпечений житлом у будинку за
адресою:АДРЕСА_2, в якому є належні
умови для розвитку і який належить на
праві власності його бабусі по
материній лінії, є неспроможними.

За довідкою №36 та даними технічного
паспорту цей будинок не газифікований,
має пічне опалювання, без
водопостачання та з туалетом на
вулиці. (а.с.26)

При розгляді справи в апеляційному
суді позивачка не заперечувала, що
дев'ятирічний ОСОБА_5 є її єдиним
онуком, крім сина інших дітей вона не
має і сподівається на те, що син
знайдеться.

В той ж час позивачка вважає, що єдиним
способом вирішення цього спору є
припинення права власності онука на 1/6
частку квартири та отримання за неї
грошей, які внесено на депозитний
рахунок . Зберігати за онуком цю частку
у трьохкімнатній квартирі, в якій вона
проживає одна, та сплачувати
комунальні послуги не бажає.

Про те з такими доводами позивачки
колегія суддів погодитися не може.

З урахуванням наведеного, виходячи
із засад розумності і справедливості,
встановлених конкретних обставин
справи, та приймаючи до уваги, що
спірна, спільна квартира є родовим
гніздом малолітнього спадкоємця
ОСОБА_5 після смерті батька, що останній
іншої нерухомості, як і його мати, не
мають, що припинення права власності
на спадкову частку буде суперечити ЗУ
«Про основи соціального захисту
бездомних осіб і безпритульних дітей»
та завдасть істотної шкоди його
інтересам, а також той факт, що сама по
собі неможливість виділення частки в
натурі не може бути підставою для
припинення права власності, колегія
суддів вважає, що підстав для
задоволення апеляційної скарги не має.

Саме таке рішення забезпечуватиме
інтереси та захист дитини, закріплених
положеннями Закону України «Про
охорону дитинства», Конвенції про
права дитини, Декларації прав дитини,
та відповідатиме положенням
матеріального і процесуального закону.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи, з урахуванням доказів, які є в
матеріалах справи, а також
встановлених апеляційним судом
обставин справи, не належить до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
скасування справедливого рішення, за
яким суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що
припинення права власності
малолітнього ОСОБА_5 на спадкову після
смерті батька 1/6 частку квартири
завдасть йому істотної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 23
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів безпосередньо
до суду касаційної інстанції.

Судді