Справа № 206/2582/2012
Провадження № 2/127/372/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області в складі:
головуючого - судді Овсюк Є. М.,

при секретарі - Олійник І.Ю.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Вінницької обласної дирекції до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

ВСТАНОВИВ:

03.04.2012 р. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Вінницької обласної дирекції (в
подальшому - Банк) звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №014/035-26/40282 від
17.05.2006 р. 318780,54 грн. шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки, який
передано банку згідно договору іпотеки
від 19.05.2006 р. - квартиру, яка знаходиться
за адресою АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3

В позові зазначається, що 17.05.2006 р. між
Акціонерним поштово-пенсійним банком
«Аваль» в особі начальника
Жмеринського відділення Вінницької ОД
і ОСОБА_2 був укладений кредитний
договір №014/035-26/40282, згідно якого ОСОБА_2
був наданий кредит в сумі 448000 грн. на 60
місяців по 16.05.2011 р. із сплатою 17,0%
річних.

На виконання умов договору Банк
передав відповідачу передбачену
кредитним договором суму гривень, що
підтверджується заявою на видачу
готівки №026/398-102 від 19.05.2006 р., а ОСОБА_2
взяв на себе зобов'язання належним
чином використовувати та повернути
банку суму отриманого кредиту, а також
сплатити проценти за користування
кредитом, комісії, згідно умов договору
та виконувати інші боргові
зобов'язання в порядку та в строки,
передбачені кредитним договором.

Для забезпечення виконання ОСОБА_2
зобов'язань по договору 19.05.2006 р. між
банком та ОСОБА_3, яка є майновим
поручителем ОСОБА_2 було укладено
договір іпотеки, відповідно до якого
ОСОБА_3 передала у іпотеку нерухоме
майно, а саме: цілу квартиру, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_3 на підставі біржового
контракту №33 на купівлю-продаж
нерухомості від 23.06.1995 р.,
зареєстрованого в КП ВООБТІ. Даний
договір 18.05.2006 р. було посвідчено
приватним нотаріусом Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_5

Відповідно до нової редакції статуту
Відкритого акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль», погодженої
Національним банком України 06.12.2007 р. та
зареєстрованої Печерською районною
державною адміністрацією м. Києва
10.12.2007 р. відбулась зміна найменування
банку. Відповідно до п.1.4 Статуту,
Відкрите акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль» є
правонаступником за всіма правами та
обов'язками АППБ Аваль.

Відповідно до нової редакції Статуту
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль», погодженої
Національним банком України 04.11.2009 р. та
зареєстрованої Печерською районною
державною адміністрацією м. Києва
05.11.2009 р. відбулася зміна найменування
Банку. Відповідно до п.1.3 Статуту
Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль» є
правонаступником за всіма правами та
обов'язками Відкритого акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль».

ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання про
повернення Банку отриманого кредиту, а
також оплати процентів за користування
кредитом, комісії в порядку та строки
передбачені кредитним договором не
виконує, в зв'язку з чим 31.01.2012 р. ОСОБА_2
було направлено вимогу про виконання
зобов'язань за кредитним договором, яку
ним було отримано 09.02.2012 р., про що
свідчить поштове повідомлення, але
кошти від не повернув.

31.02.2012 р. ОСОБА_3 було направлено
повідомлення про порушення основного
зобов'язання, яке нею було отримано
21.02.2012 р., про що свідчить поштове
повідомлення.

В зв'язку з нереагуванням відповідачів
на вимоги Банк просить стягнути в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором в сумі 318780,54 грн.
звернути стягнення на предмет іпотеки,
який переданий Банку згідно договору
іпотеки від 19.05.2006 р. і встановити
порядок реалізації іпотечного майна
шляхом продажу квартири з прилюдних
торгів за початковою ціною зазначеною
в договорі іпотеки, яка встановлена в
розмірі 206883,00 грн.

На підставі клопотання позивача від
20.03.2014 р. ухвалою суду від 21.03.2014 р.
притягнуто в якості співвідповідача
ОСОБА_4.

24.04.2014 р. позивач звернувся до суду з
заявою про збільшення позовних вимог і
враховуючи тривалий період розгляду
справи просить стягнути в рахунок
погашення заборгованості загальну
суму 862697,70 грн. шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки, який
належить: ? квартири ОСОБА_3 на підставі
рішення Вінницького міського суду від
27.12.2013 р. та ? квартири ОСОБА_4 на
підставі рішення Вінницького міського
суду від 27.12.2013 р. шляхом її продажу на
прилюдних торгах, встановивши
початкову ціну на рівні не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності (незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій).

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позов,
обгрунтовуючи його викладеними в ньому
обставинами.

Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4
пред'явлений позов до них не визнали і
просили відмовити в його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'являється, причин неявки не
повідомляє. Судові повістки відповідно
до ч. 5 ст. 74 ЦПК України надсилались
ОСОБА_2 за адресою його місця
проживання, зареєстрованому у
встановленому законом порядку і
підтвердженому самим ОСОБА_2 - АДРЕСА_5 і
таким чином судовий виклик вручений
йому належним чином, що дає підставу
суду заслухати справу у його
відсутність.

Заслухавши пояснення сторін і їх
представників, дослідивши матеріали
справи і кредитну справу, допитавши
свідків, суд приходить до висновку про
наявність підстав для часткового
задоволення позову з огляду на
наступне.

При вирішенні спору суд керується
положеннями статей 41, 42, 99 Конституції
України, главами 52, 53, 71 Цивільного
кодексу України, Законом України від
07.12.2000 р. №2121-ІІІ «Про банки і
банківську діяльність»; від 05.06.2003 р.
№898-ІV «Про іпотеку»; від 12.05.1991 р.
№1023-XІІ «Про захист прав споживачів»;
від 19.06.2003 р. №979-ІV «Про іпотечне
кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати» тощо.

В судовому засіданні встановлено, що
17.05.2006 року між Акціонерним
поштово-пенсійним банком «Аваль» (на
даний час ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»)
і відповідачем ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № 014/035-26/40282, згідно
якого ОСОБА_2 надано кредит в сумі 448
000,00 гривень строком на 60 місяців з 17
травня 2006 року по 16 травня 2011 року.

Згідно п.6.5 договору кредитор має право
достроково стягувати заборгованість
за кредитом, нараховані відсотки за
користування кредитом та штрафні
санкції, у випадках невиконання
позичальником умов цього договору
та/або договорів застави, інших
договорів, що забезпечують погашення
кредиту.

19 травня 2006 року на забезпечення вимог
за кредитним договором № 014/035-26/40282 між
Акціонерним поштово-пенсійним банком
«Аваль» і відповідачем ОСОБА_3 укладено
договір іпотеки нерухомого майна:
цілої квартири, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, посвідчений приватним
нотаріусом Вінницького міського
нотаріального округу ОСОБА_5

Відповідно до преамбули договору
іпотеки іпотекодавець ОСОБА_3 є
майновим поручителем ОСОБА_2.

Згідно п.1.1 договору іпотеки
іпотекодержатель АППБ «Аваль» має
право у випадку невиконання боржником
зобов'язань за кредитним договором
отримати задоволення за рахунок
заставленого майновим поручителем
майна.

Вартість предмета іпотеки у
відповідності із відомостями,
викладеними у довідці-характеристиці,
виданій КП «Вінницьке обласне
об'єднане бюро технічної
інвентаризації», становила 26 040
гривень (пункт 1.2 договору). Заставна
вартість предмета іпотеки сторонами
визначена в сумі 206 883 гривні (пункт 1.3
договору).

Рішенням Вінницького міського суду від
27.12.2013 року право власності на ?
квартири АДРЕСА_1 визнане за
відповідачем ОСОБА_4.

Як свідчить розрахунок заборгованості
за кредитним договором № 014/035-26/40282 з
15.03.2008 року виникла прострочена
заборгованість відповідача ОСОБА_2 за
кредитом та нарахованими відсотками.

31 січня 2012 року відповідно до умов
пункту 6.5 кредитного договору, банком
направлено ОСОБА_2 вимогу про виконання
зобов'язань , отриману ним 09.02.2012 року,
що підтверджується відповідним
поштовим повідомленням.

У відповідності до ст.35 Закону України
«Про іпотеку» 21 лютого 2012 року
повідомлення про порушення основного
зобов'язання за кредитним договором
вручено майновому поручителю ОСОБА_3

Докази направлення такого
повідомлення відповідачу ОСОБА_4
позивачем суду не надано.

Позивачем заявлено позов про солідарне
стягнення з відповідачів
заборгованості, розрахованої
відповідно до заяви про збільшення
позовних вимог станом на 23 квітня 2014
року, а саме по кредиту у сумі 177 333,43
грн., по відсотках за користування
кредитом у сумі 138 596,06 грн., по пені за
несвоєчасне повернення кредиту у сумі
546 768,21 грн., а всього на суму 862 697, 70 грн.,
а також 3 654 грн., судового збору та
звернення стягнення в рахунок
погашення цієї заборгованості на
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1

Вимога про солідарне стягнення з
відповідачів підтримана представником
позивача і в судовому засіданні.

Відповідно до статті 11 Закону України
"Про заставу", статей 1, 11 Закону України
"Про іпотеку" майновий поручитель є
заставодавцем або іпотекодавцем і несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки.

Відповідно до статті 546 ЦК застава
(іпотека) та порука є різними видами
забезпечення, тому норми, що регулюють
поруку (статті 553 - 559 ЦК), не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки. У
зв'язку із цим солідарна
відповідальність боржника та
майнового поручителя нормами ЦК не
передбачена.

На неможливість застосування
солідарної відповідальності при
вирішенні спорів за участю майнових
поручителів наголошується у пункті 23
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин».

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Позивач розпорядився своїми правами
на власний розсуд, звернувшись із
позовом про солідарне стягнення
заборгованості із боржника та майнових
поручителів.

Виходячи із обраного позивачем способу
захисту цивільних прав та інтересів,
судом, за результатами розгляду
справи, не встановлено підстав,
передбачених законодавством для
задоволення позовних вимог щодо
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Крім викладеного, суд приймає до уваги
доводи відповідачів про необхідність
врахування при розгляді даної справи
загальних засад цивільного
законодавства, передбачених п.6 ч.1 ст.3
ЦК України, а саме справедливості,
добросовісності та розумності та не
доведеність позивачем права на
першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета іпотеки, належного
відповідачам.

На обов'язок суду надати оцінку
вказаним обставинам вказує Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ згідно
пункту 41 Постанови Пленуму №5 від 30.03.2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин».

Оглядом наданої позивачем кредитної
справи ОСОБА_2 встановлено, що 19.05.2006
року між АППБ «АВАЛЬ» та
безпосередньо боржником ОСОБА_2 на
забезпечення вимог, що витікають із
кредитного договору № 014/035-26/40282,
укладено договір про заставу,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за
№ 2050.

Згідно пунктів 1.2, 1.3 договору ОСОБА_2
передав позивачу у заставу належне
йому на праві власності обладнання на
суму 104 259 Євро.

За період з моменту виникнення
прострочення ОСОБА_2 виконання
зобов'язань за кредитним договором №
014/035-26/40282 15 березня 2008 року та до
моменту пред'явлення йому позивачем
31.01.2012 року вимоги згідно п. 6.5 цього
договору у кредитній справі відсутні
будь-які докази роботи банку по
стягненню заборгованості
безпосередньо з боржника, у тому числі
за рахунок заставленого ним майна.

Майновий поручитель ОСОБА_3 про
невиконання боржником ОСОБА_2
зобов'язань за кредитним договором
повідомлена 21.02.2012 року, тобто через 4
роки з моменту виникнення зазначених
обставин.

Таким чином, підстав для звернення
стягнення на предмет іпотеки, якій
переданий Банку згідно договору
іпотеки від 19.05.2006 р. - квартиру, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 суд не
вбачає.

Вирішуючи позов в частині стягнення
заборгованості за кредитним договором
солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 суд
вважає, що позов в цій частині підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до п.23 постанови пленуму
Вищого Спеціалізованого суду України
№5 від 30.03.2013 р. «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» - при
вирішенні спорів за участю майнових
поручителів суди мають виходити з того,
що відповідно до ст.11 Закону України
«Про заставу», статей 1,11 Закону України
«Про іпотеку» майновий поручитель є
заставодавцем або іпотекодавцем.
Відповідно до статті 546 ЦК України
застава (іпотека) та порука є різними
видами забезпечення, тому норми, що
регулюють поруку (ст.553 - 559 ЦК), не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед заставо
(іпотекодержателем) за виконання
боржником основного зобов'язання
винятково в межах вартості предмета
застави/ іпотеки.

У зв'язку з цим солідарна
відповідальність боржника та
майнового поручителя нормами ЦК не
передбачена.

Оскільки по справі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є
майновими поручителями, вони не можуть
солідарно відповідати разом з
боржником ОСОБА_2 по заборгованості за
кредитним договором.

Таким чином, стягнення заборгованості
за кредитним договором №014/035-26/40282 від
17.05.2006 р. покладається на ОСОБА_2

В заяві про збільшення позовних вимог
заборгованість вирахувана в загальній
сумі 862697,70 гривень, що включає в себе
пеню за несвоєчасне повернення кредиту
в сумі 546768,21 гривна.

Суд з врахуванням положень ч.3 ст.551 ЦК
України вважає, що розмір пені значно
перевищує розмір заборгованості по
тілу кредиту і по відсотках за
користування кредитом, а тому вважає
за необхідне зменшити розмір неустойки
(пені) пені з 546761,21 гривну до 300000
гривень, а тому загальний розмір пені
суд визначає в розмірі 615929,49 гривень.

Поскільки позов задоволено лише
відносно ОСОБА_2 судові витрати
відповідно до ст.. 88 ЦПК України суд
покладає на нього.

Враховуючи наведене та керуючись
ст..ст. 525, 551, 546, 610, 1050, 1054 ЦК України,
Законом України «Про іпотеку», -

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№014/035-26/40282 від 17.05.2006 р. на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Вінницької обласної дирекції (рах.29092014,
МФО 302247, код 14305909) 615929,49 гривень, в тому
числі: по кредиту в сумі 177333,43 гривень;
по відсотках за користування кредитом
у сумі 138596,06 гривень; пеню за
несвоєчасне повернення кредиту у сумі
300000 гривень, а також 3654,00 гривень
судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом 10
днів з дня його проголошення.

Суддя :