Справа № 461/4306/14
Головуючий у 1 інстанції: Государський
Провадження № 22-ц/783/4880/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря:
Азенко М.В.

з участю: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ПАТ
«Львівгаз» на ухвалу Галицького
районного суду м. Львова від 04 червня 2014
року у справі за скаргою Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» на постанову державного
виконавця Галицького відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції Білого А.М. від 25 грудня 2013 року
про повернення виконавчого документа
стягувачеві, -

встановила:

Оскаржуваною ухвалою Галицького
районного суду м. Львова від 04 червня 2014
року в задоволенні скарги Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» на постанову державного
виконавця Галицького відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції Білого А.М. від 25 грудня 2013 року
про повернення виконавчого документа
стягувачеві - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржило ПАТ «Львівгаз».

В апеляційній сказі вказує, що ухвала
суду є необґрунтованою, незаконною та
такою, що не відповідає фактичним
обставинам справи. Зазначає, що
державним виконавцем не було вчинено
всіх належних заходів для розшуку
майна боржника, а саме при виході за
вказаною адресою не складено опису
боржника.

Просить ухвалу суду скасувати та
направити матеріали справи до суду
першої інстанції для розгляду по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2 на підтримання апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги,
законність і обґрунтованість
оскаржуваної ухвали, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду не
відповідає.

Статтею 1 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено, що
виконавче провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно - правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

У відповідності з ч. 1, 2 ст. 5 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених законом,
здійснювати необхідні міри для
своєчасного і повного виконання
рішення способом і в порядку,
передбаченому виконавчим документом.

Відповідно до частини 1, положення
частини 2 статті 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до 2 статті 387 ЦПК України у
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи,
скаржник звернувся з суд із скаргою на
постанову державного виконавця
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції Білого від
25.12.2013 року про повернення виконавчого
документа стягувачеві.

Судом встановлено, що постановою
державного виконавця Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції Білого А.М. від 25.12.2013 рку
повернуто виконавчий документ -
судовий наказ №461/5292/13-ц, виданий 13.05.2013
року Галицьким районним судом м. Львова
стягувачеві - ПАТ «Львівгаз» на
підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про
виконавче провадження».

Відмовляючи у задоволенні скарги
районний суд виходив з того, що
державним виконавцем здійснено усі
заходи щодо розшуку майна боржника, а
тому постанова державного виконавця
про повернення виконавчого документа
є обґрунтованою.

Однак такі висновки суду є
передчасними.

Відповідно до вимог ст.57 ЗУ «Про
виконавче провадження»:

1. Арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення.

2. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом:

винесення постанови про арешт коштів
та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження;

проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Згідно до вимог ч.4 ст.75 ЗУ «Про
виконавче провадження» державний
виконавець під час виконання рішення
про заборону вчиняти певні дії або про
утримання від вчинення певних дій
доводить до відома боржника
резолютивну частину такого рішення,
про що складає відповідний акт. Після
складення акта виноситься постанова
про закінчення виконавчого
провадження.

Як вбачається з матеріалів справи,
державним виконавцем при виході за
адресою боржника ( м. Львів вул. Рилєєва
10/2а) було складено акт про те, що у
боржника відсутнє будь-яке ліквідне
майно, яке можливо б було описати в акті
опису й арешту для наступної
реалізації в рахунок погашення боргу.

Однак, такий акт складений з порушенням
Інструкції про проведення виконавчих
дій затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 року №74/5, а
саме, відповідно до додатку №5 даної
інструкції акт державного виконавця
має складатися з участю двох понятих та
підписуватися державним виконавцем,
боржником та тими ж понятими.

Проте, як вбачається з акту державного
виконавця, який наявний в матеріалах
справи від 21 листопада 2013 року, такий
складений лише у присутності
представника ЛКП «Цитадель -Центр»
Павлика З.І. та підписаний державним
виконавцем Білим А.М. (а.с.33).

Отже ні боржник, ні два поняті не
приймали участь при складанні
вказаного акту, а тому такий не
відповідає вказаним вимогам.

Також судова колегія встановила, що
судом не вирішено питання щодо участі в
справі боржника - ОСОБА_5.

В листі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 24-152/0/4-13 від 28.01.2013
«Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення у цивільній справі» вказано, що
згідно зі статтею 386 ЦПК скарга на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби розглядається в судовому
засіданні за участю заявника і
державного виконавця або іншої
посадової особи ДВС, проте на практиці
скарги розглядаються також за участю
заінтересованих осіб - учасників
виконавчого провадження (боржників або
стягувачів), прав і обов'язків яких
стосується подана скарга, а у випадку
незазначення їх у скарзі
заінтересовані особи залучаються
судом до участі у справі. Така практика
судів є правильною і відповідає
положенням чинної постанови пленуму
Верховного Суду України від 26 грудня 2003
року № 14 "Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження".
При цьому забезпечується судовий
захист сторін виконавчого провадження,
оскільки рішення суду безспірно може
вплинути на їх права та обов'язки.

Відповідно до вимог п.17 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року
«Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах» згідно зі
статтею 26 ЦПК сторона виконавчого
провадження, яка звернулася до суду зі
скаргою, бере участь в її розгляді як
заявник, а інші учасники цього
провадження, прав і обов'язків яких
безпосередньо стосується розгляд і
вирішення цієї скарги, - як
заінтересовані особи.

Справи за скаргами на рішення,
дії або бездіяльність державного
виконавця чи посадової особи державної
виконавчої служби розглядаються судом
за загальними правилами ЦПК з
особливостями, встановленими статтею
386 ЦПК, за участю державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби, рішення, дії або
бездіяльність якої оскаржуються. До
участі у справі як заінтересованої
особи залучається інша сторона
виконавчого провадження, оскільки
судовим рішенням може бути вирішено
питання про її права чи інтереси.

З врахуванням наведеного судова
колегія прийшла до висновку про те, що
участь ОСОБА_5 в даній справі є
необхідною.

Суд не має права вирішувати
питання про права та обов'язки осіб, не
залучених до участі у справі, оскільки
це є порушенням норм процесуального
права, які тягнуть за собою безумовне
скасування рішення суду.

Оскільки діючими нормами ЦПК України
не передбачено на стадії апеляційного
розгляду можливості притягнути ОСОБА_5
до участі в справі, тому ухвалу суду з
цих підстав слід скасувати та справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись п.4 ч.2 ст.307, п.3 ч.1 ст.312,
п.4.ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ПАТ «Львівгаз» -
задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м.
Львова від 04 червня 2014 року скасувати
та справу направити на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.