Справа № 206/2277/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

11 липня 2014 року Самарський районний суд
м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Маймур Г.Я.

за участю секретаря
Сіянко Ю.С.

позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_5

відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів, суд -

ВСТАНОВИВ:

15 квітня 2014р. ОСОБА_1 звернулась до
Самарського районного суду
м.Дніпропетровська із позовом до
ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені)
за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги з урахуванням уточнених
позовних вимог, позивач обґрунтувала
тим, що перебувала із відповідачем
ОСОБА_3 в шлюбі, який вже розірвано. Від
шлюбу мають спільних дітей - двох
доньок: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_4

Рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області із ОСОБА_3
стягнуто аліменти на утримання
неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі
? зі всіх видів заробітку (доходу)
щомісячно з 27 вересня 2013р. до
досягнення дитиною повноліття. ОСОБА_3
не виконував добровільно рішення суду
щодо сплати аліментів, було відкрито
виконавче провадження, проте і в
примусовому порядку ОСОБА_3 не виконує
свій обов'язок щодо утримання доньки
ОСОБА_4.

Посилаючи на вищевикладене позивач
просила стягнути із ОСОБА_3 на свою
користь неустойку за прострочення
сплати аліментів у розмірі 10329грн. 66коп.
та судовий збір.

Позивач та її представник в судовому
засіданні підтримали позовні вимоги та
наполягали на повному їх задоволені,
посилаючись на те, що з вини
відповідача не були сплачені аліменти
з вересня 2013р. до квітня - травня 2014р.

Відповідач спочатку проти позову
заперечував в судовому засіданні, а в
кінці судового засідання визнав позов
частково за період після набрання у
січні 2014р. судового рішення чинності і
посилався на те, що позовні вимоги
незаконні та необґрунтовані. На час
ухвалення рішення про стягнення
аліментів на утримання доньок він мав
постійне місце працевлаштування -
працював в Дніпропетровському
локомотивному депо у якості машиніста
тепловозу із заробітною платою біля 7
тис.грн. щомісячно. А з 19 лютого 2014р. він
працює в Державному підприємстві
«Придніпровська залізниця» на посаді
помічника начальника служби
відокремленого структурного
підрозділу «Служба локомотивного
господарства». Заробітна плата йому
зменшена до 5тис.грн. Після ухвалення
рішення про стягнення з нього
аліментів на утримання, він також
надавав допомогу ОСОБА_1 на
неповнолітню доньку ОСОБА_4 у
добровільному порядку.

Вислухавши позивача та її
представника, відповідача, дослідивши
письмові докази що в матеріалах справи
в їх сукупності, суд доходить висновку,
що позовні вимоги позивача підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна
особа вправі звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів, а в інтересах інших осіб, або
державних чи суспільних інтересах лише
у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60
ЦПК України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом роз'яснювалось сторонам,
представникам сторін положення ст.ст.
10, 11, 57-60, 61, 137 ЦПК України та наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій, а також те, що суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених ними
вимог і на підставі наданих доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
справі, при цьому суд приймає до
розгляду тільки ті докази, які мають
значення по справі.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони є батьками неповнолітньої
доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, виданим 16 березня 1999р.
відділом РАГС Самарської районної ради
м.Дніпропетровська, запис №90 та ОСОБА_2
, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується
свідоцтвом про народження видане 30
вересня 1992р. відділом ЗАГС Кіровського
райвиконкому м.Дніпропетровська.

6 грудня 2013р. рішенням Самарського
районного суду м.Дніпропетровська було
стягнуто із ОСОБА_3 аліменти на користь
ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої
доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини від
усіх видів його заробітку (доходу), але
не менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
щомісячно та стягнути із ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 додаткові витрати,
понесені на неповнолітню доньку ОСОБА_4
у розмірі 428грн. 75коп одноразово та
стягнуто із ОСОБА_3 аліменти на користь
ОСОБА_1 на утримання повнолітньої
доньки ОСОБА_2 у розмірі 1/10 частини від
усіх видів його заробітку (доходу)
щомісячно. (а.с.а.с.27-30)

29 січня 2014р. вказане рішення першої
інстанції рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області було
змінено в частині стягнення аліментів
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання
неповнолітньої доньки ОСОБА_4 з 1/6
частини на ? частину усіх видів
заробітку(а.с.а.с.4-8).

25 лютого 2014р. було відкрито виконавче
провадження про стягнення із ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 аліментів розмірі ?
частини доходу(а.с.36).

Із матеріалів справи вбачається, що з 27
вересня 2013р. рішенням суду відповідач
був зобов'язаний сплачувати аліменти.
ОСОБА_3 було відомо про його обов'язок
сплачувати аліменти, але він їх не
сплачував. Після оскарження
відповідачем рішення суду, воно
набрало чинності 29 січня 2014р, після
чого він продовжував не сплачувати
аліменти.

Суд вважає, що з вини відповідача не
були сплачені аліменти на неповнолітню
доньку ОСОБА_4 за період з 27 вересня 2013р.
по квітень 2014р. Заборгованість була
погашена лише 30 квітня 2014р. А тому
неустойка (пеня) підлягає стягненню за
період із 27 вересня 2013р. по березень
2014р.

Разом з тим, суд враховує те, що рішення
суду було оскаржено, а тому за листопад
та грудень місяці 2013р. в розрахунку
необхідно зменшити кількість
прострочених днів до 91 днів.

ОСОБА_3 з лютого 2014р. по квітень 2014р
включно отримав загальну суму доходів
у розмірі 16116грн. 75коп.(а.с.112).

У суду є всі підстави вважати, що
відповідач несвоєчасно сплатив
аліменти позивачу і одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки (пені) за прострочення
сплати аліментів позивачу складає
грошову суму 8954грн.79коп. згідно такого
розрахунку.

Судом встановлено, що аліменти
позивачу за вересень 2013р. мали бути
сплачені ОСОБА_3 1 жовтня 2013р. а були
сплачені лише 30 квітня 2014р. тобто із
затримкою в 212 днів. ОСОБА_3 за вересень
2013р. нараховано заробітну плату у
розмірі 8970грн. 91коп, утримано податків
1620грн. 14коп. Розрахунок аліментів: із
суми 8970грн. 91коп. - 1620грн. 14коп. = 7350грн.
77коп. Аліменти складають: 7350грн. 77коп. / 4
= 1837грн. 70коп. враховуючи той факт, що
аліменти за вересень повинні бути
сплачені за 4 дні, розраховуємо розмір
аліментів за 4 дні вересня: 1837грн. 70коп. /
30 днів * 4 дня = 245грн. 03 коп. - аліменти за
вересень 2013р, які мали бути сплачені 1
жовтня 2013р, але були сплачені лише 30
квітня 2014р. Розрахунок неустойки
складає: 245,03*1%=2грн. 45коп. - неустойка за
один день прострочення, а у нас має
місце прострочення на 212 днів, тобто
неустойка складає 2грн. 45коп. * 212 днів =
519грн. 46коп.

Аліменти за жовтень 2013р. мали бути
сплачені відповідачем 1 листопада 2013р,
а були сплачені лише 30 квітня 2014р. тобто
із затримкою в 181 день, ОСОБА_3 за
жовтень 2013р. нараховано заробітну
плату у розмірі 8466грн. 18коп, утримано
податків 1528грн. 99коп, розрахунок
аліментів проведено із суми:
8466,18-1528,99=6937грн. 19коп, аліменти
становлять 6937,19/4=1734грн. 30коп. - аліменти
за жовтень 2013р, які мали бути сплачені 1
листопада 2013р, але були сплачені лише 30
квітня 2014р. Робимо розрахунок
неустойки: 1734,30*1%=17грн. 35коп. - неустойка
за один день прострочення, у нас має
місце прострочення на 181 день, тобто
неустойка складає 17,35*181=3139грн. 8коп.

Аліменти за листопад 2013р. мали бути
сплачені 1 грудня 2013р, а були сплачені
лише 30 квітня 2014р, тобто із затримкою в
91 день. ОСОБА_3 за листопад 2013р.
нараховано заробітну плату у розмірі
8432грн. 2коп, утримано податків 1528грн.
99коп, розрахунок аліментів проведено
із суми: 8466,18-1522,82=6909грн. 20коп. аліменти
становлять: 6909,20/4=1727грн. 30коп. - аліменти
за листопад 2013р. які мали бути сплачені
1 грудня 2013р, але були сплачені лише 30
квітня 2014р. Розрахунок неустойки
складає: 1727,30*1% =17грн. 28коп. - неустойка
за один день прострочення, у нас має
місце прострочення на 91 день, тобто
неустойка - 17,28*91=1572грн. 48коп.

Аліменти за грудень 2013р. мали бути
сплачені 1 січня 2014р, а були сплачені
лише 30 квітня 2014р, тобто із затримкою в
91день. ОСОБА_3 за грудень 2013р.
нараховано заробітну плату у розмірі
5710грн. 80коп, утримано податків 1031грн.
37коп, розрахунок аліментів проводимо
із суми: 5710,80-1031,37=4679грн. 43коп. аліменти
становлять: 4679,43/4=1169грн. 86коп. - аліменти
за грудень 2013р, які мали бути сплачені 1
січня 2014р, але були сплачені лише 30
квітня 2014р. Розрахунок неустойки: 1169,86*1%
=11грн. 70коп. - неустойка за один день
прострочення, у нас має місце
прострочення на 91 день, тобто неустойка
- 17,70*91=1064грн. 70коп.

Аліменти за січень 2014р. мали бути
сплачені 1 лютого 2014р, а були сплачені
лише 30 квітня 2014р, тобто із затримкою в
89 днів. ОСОБА_3 за січень 2014р. нараховано
заробітну плату у розмірі 8557грн. 82коп,
утримано податків 1545грн. 54коп,
розрахунок аліментів проведено із
суми: 8557,82-1545,54=7012грн. 28коп. аліменти
становлять: 7012,28/4=1753грн. 07коп. - аліменти
за січень 2014р, які мали бути сплачені 1
лютого 2014р, але були сплачені лише 30
квітня 2014р. Робимо розрахунок
неустойки: 1753,07*1% =17грн. 53коп. - неустойка
за один день прострочення, у нас має
місце прострочення на 89 днів, тобто
неустойки складає 17,53*89=1560грн. 23коп.

Аліменти за лютий 2014р. мали бути
сплачені 1 березня 2014р, а були сплачені
лише 30 квітня 2014р, тобто із затримкою в
61 день. ОСОБА_3 за лютий 2014р. нараховано
заробітну плату у розмірі 6145грн. 55коп,
утримано податків 1025грн. 89коп,
розрахунок аліментів проведено із
суми: 6146,55-1025,89=5120грн. 66коп. аліменти
становлять: 5120,66/4=1280грн. 17коп. - аліменти
за лютий 2014р, які мали бути
сплачені 1 березня 2014р, але були
сплачені лише 30 квітня 2014р. Робимо
розрахунок неустойки: 1280,17*1% =12грн. 81коп.
- неустойка за один день прострочення, у
нас має місце прострочення на 61 день,
тобто неустойки складає 12,81*61=780грн.
90коп.

Аліменти за березень 2014р. мали бути
сплачені 1 квітня 2014р, а були сплачені
лише 30 квітня 2014р, тобто із затримкою в
30 днів. ОСОБА_3 за березень 2014р.
нараховано заробітну плату у розмірі
5276грн. 30коп, утримано податків 1037грн.
08коп, розрахунок аліментів проведено
із суми: 5276,30-1037,08=4239грн. 22коп. аліменти
становлять: 4239,22/4=1059грн. 80коп. - аліменти
за березень 2014р, які мали бути сплачені
1 квітня 2014р, але були сплачені лише 30
квітня 2014р. Робимо розрахунок
неустойки: 1059,80*1% =10грн. 60коп. - неустойка
за один день прострочення, у нас має
місце прострочення на 30 днів, тобто
неустойки складає 10,60*30=317грн. 94коп.

Загальна сума неустойки (пені) із
вересня 2013р. по березень 2014р. помісячно
складає : 519,46грн. + 3139, 08грн. + 1572,48грн. +
1064,70грн. + 1560,23грн. + 780,90грн. = 8954грн.79коп.

Згідно ч.ч.1,3 ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.196 Сімейного кодексу
України при виникненні заборгованості
з вини особи, яка зобов'язана
сплачувати аліменти за рішенням суду,
одержувач аліментів має право на
стягнення неустойки (пені) у розмірі
одного відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Пленум Верховного Суду України в своїй
постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про
застосування судом окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» у п. 22 роз'яснив,
що передбачена ст. 196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів. Суд може зменшити розмір
неустойки з урахуванням матеріального
та сімейного стану платника аліментів,
а за передбачених ст.197 СК умов -
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості.

В судовому засіданні також
встановлено, що відповідачу зменшено
заробітну плату, він сплачує аліменти
на двох доньок, хворіє, а також хворіють
його батьки, якими він опікується, що
підтверджено медичними довідками (а.с.
31, 48-63).

За таких обставин, суд вважає можливим
врахувати матеріальний та сімейний
стан відповідача і зменшити розмір
неустойки (пені ) для стягнення із
відповідача до 6 тис.грн.

Відповідно до статті 141 Сімейного
кодексу України, мати, батько мають
рівні права та обов'язки щодо дитини,
незалежно від того, чи перебували вони
у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між
батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їхніх прав і
не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України визначено, що
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Отже, закон покладає на батьків
обов'язок щодо надання утримання своїм
неповнолітнім дітям, тобто дітям, які
не досягли 18 років. Обов'язок
утримувати дитину є рівною мірою
обов'язком як матері, так і батька,
причому, обов'язком особистим,
індивідуальним, а не солідарним

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України
за рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 4 ст.195 СК України, передбачено,
що розмір заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору - судом.

Заборгованість відповідача по
аліментам по суті ним не оспорювалася,
але він погасив її лише після
пред'явлення позову про стягнення
неустойки.

Виходячи з презумпції вини особи, яка
прострочила виконання зобов'язання,
відсутність вини в простроченні сплати
аліментів повинен довести платник
аліментів. Але відповідачем не надано
до суду доказів відсутності його вини в
прострочені сплати аліментів, тобто не
доведено відсутність його вини.

Відповідно до ст. 196 СК України, при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Відповідачу в період з вересня 2013 року
по березень 2014 рік було достовірно
відомо про обов'язок сплачувати
аліменти за рішенням суду від 27 вересня
2013 року. Отже, під час розгляду даної
цивільної справи відповідачем не було
доведено відсутності його вини в
прострочені сплати аліментів за даний
період.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Виходячи з вищенаведених обставин
справи, а також діючого матеріального
закону, з урахуванням загальних засад
цивільного судочинства відповідно до
п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України,
а саме: справедливості,
добросовісності та розумності, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги про стягнення неустойки (пені)
за прострочення сплати аліментів
підлягають частковому задоволенню.

У зв'язку із частковим задоволенням
позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України
судовий збір в сумі 243грн.60коп.
необхідно стягнути із відповідача на
користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 180, 181, 182, 184, 194- 196 СК України, ст.ст.
3-8, 10, 11, 15, 57-61, 79, 80, 86, 88, 169, 208, 209,212-215, 224-225
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 за позовом до
ОСОБА_3 про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів -
задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2
(ІПН НОМЕР_2)неустойку за прострочення
сплати аліментів у сумі 6000грн. та
судовий збір у розмірі 243грн. 60коп, а
всього - 6243 грн. 60коп.

В іншій частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення через Самарський
районний суд м. Дніпропетровська в
Апеляційний суд Дніпропетровської
області.

С У Д Д Я: