НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/2267/13-ц
№ 2/183/2715/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.08.2014 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді
Дубовенко І.Г.,

при секретареві
Гончаровій С.Є.,

за участю відповідача
ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи:
Новомосковський МРВ УМВС України
Дніпропетровської області,
Гвардійська квартирно-експлуатаційна
частина району про визнання таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області знаходиться цивільна справа за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи:
Новомосковський МРВ УМВС України
Дніпропетровської області,
Гвардійська квартирно-експлуатаційна
частина району про визнання таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявленого позову
позивач посилався на те, що вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_1 з грудня 2005 року по січень 2009
року. В жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовною заявою про визнання
ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, а вона
звернулась з зустрічним позовом про
вселення у житлове приміщення. 15.09.2011
року Новомосковським міськрайонним
судом Дніпропетровської області було
винесено рішення, яким ОСОБА_1 в його
позові було відмовлено, а її позов був
задоволений. 19.04.2012 року актом
державного виконавця Сілівіна Л.В. була
вселена у квартиру АДРЕСА_1. З моменту
вселення позивача в квартиру, ОСОБА_1
всіляко перешкоджав їй в користуванні
квартирою, погрожував фізичною
розправою. Фактично з квітня 2012 року
ОСОБА_1 маючи право та можливість
проживати в квартирі, насправді
проживав у власному будинку по АДРЕСА_5
та ухилявся від утримання квартири,
сплати за її користування та
комунальні платежі. ОСОБА_1, який
формально є наймачем квартири,
протягом шести місяців не проживає в
ній, в зв'язку з чим на підставі ст.. 71 ЖК
України втратив право користування
вказаною квартирою, що змушує позивача
звернутись з позовом до суду, в якому
позивачка також просить зобов'язати
Новомосковський РВ ДМС України в
Дніпропетровській області зняти з
реєстрації відповідача в квартирі
АДРЕСА_1 та змінити договір найму
жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 та
визнати її єдиним наймачем.

Позивач в судовому засіданні
підтримала свій позов в повному обсязі
та, посилаючись на ті ж підстави
просила суд, задовольнити його.
Пояснила, що вона була зареєстрована в
АДРЕСА_1 після того, як вона
зареєструвала шлюб з відповідачем.
Однак в цій квартирі вони не жили, вони
проживали в АДРЕСА_5. З моменту її
вселення до квартири в квітні 2012 року з
її цивільним чоловіком - відповідач
ніколи не намагався проживати в ній, а
на сьогоднішній день вона сама проти
цього і в останній час вона чинить йому
перешкоди в користуванні цією
квартирою. Відповідач не має вільного
доступу до квартири, тому як в нього не
має від неї ключів. Також додала, що
вона намагалася неодноразово передати
відповідачу ключі від квартири, тому як
вона змінювала вхідні двері, замок,
який ломав відповідач, однак він ключів
так і не забрав. Весь час з моменту
вселення вона одна сплачує комунальні
платежі, в тому числі вона сплатила і
заборгованість, яка була на момент її
вселення, просить визнати відповідача
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням і не бажає в
подальшому сплачувати за нього
комунальні платежі.

Представник позивача також підтримав
позовні вимоги позивача в повному
обсязі та, посилаючись на ті ж підстави,
просив суд задовольнити його в повному
обсязі. Вважає, що відповідач маючи
можливість проживати в зазначеній
квартирі - ніколи в ній не проживав,
комунальних платежів не сплачував. Він
ніколи не проявляв інтересу до цієї
квартири, в ній проживали інші люди.
Позивач разом з цивільним чоловіком не
перешкоджали відповідачу
користуватися квартирою, однак він нею
не користувався. В квартирі й досі
знаходиться навіть розкладачка
відповідача. Враховуючи, що він навіть
не забирає ключів від неї, то вона його
зовсім не цікавить. Крім того, з наданих
копій постанов про відмову в порушенні
кримінальних справ вбачається, що
після вселення позивача до цієї
квартири в результаті виконання
рішення суду про вселення, відповідач
намагався неодноразово вчиняти сварки,
створювати позивачу перешкоди у
користуванні квартирою. Просив позов
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги позивача не визнав та
пояснив, що дійсно в квітні 2012 року,
всупереч домовленостей між сторонами
про те, що поки не буде розглянуто
справи усіма інстанціями справи до
квартири не заселятись, позивач без
нього була заселена до квартири разом з
її цивільним чоловіком. В квартирі
залишилися його особисті речі, речі
його дружини та малолітньої дитини. Він
з моменту вселення позивача з її
цивільним чоловіком до квартири
звертався до правоохоронних органів з
відповідними заявами, до квартир він не
має доступу, крім того в ній мешкає чужа
людина, яка навіть в квартирі не
зареєстрована - цивільний чоловік
позивача. Він звертався з заявами до
правоохоронних органів, щоб йому
надали відомості щодо особи, яка
незаконно проживає в його квартирі
разом з його колишньою дружиною -
позивачем у справі. Відомості йому
необхідні, що подати позов про його
вселення, та виселення цивільного
чоловіка позивача з квартири. З моменту
вселення позивача з цивільним
чоловіком до квартир він не має а ні
доступу до неї, як і не має можливості
проживати в однокімнатній квартирі
разом з ними. Позивач ніколи не
пропонувала надати йому ключі від
квартири, ключів в нього не має, до
квартири він потрапити не має
можливості. З моменту вселення
позивача в квартиру він раз чи два рази
оплачував комунальні платежі, більше
їх не сплачував. Зараз він проживає в
будинку, який належить на праві
часткової власності йому його брату та
сестрі. Позивачу він ніколи не
погрожував.

Представник відповідача також позовні
вимоги не визнав та, посилаючись на ті ж
підстави, просив суд відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_3 Також
зазначив, що матеріали справи містять
достатньо відомостей, що позивач
чинить перешкоди відповідачу у
користуванні квартирою, що вона і
підтвердила в судовому засіданні.

Також в судовому засіданні були
допитані свідки: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які
проживають в АДРЕСА_6; та які кожен в
окремості пояснили, що вони останні два
роки бачать, що в квартирі 58 цього
будинку живе позивач з чоловіком, а до
їх вселення в квартирі проживали різні
люди. Відповідача вони не бачили, не
бачили, щоб він намагався заселитися в
цю квартиру.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає даний позов необґрунтованим і
таким, що не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, що
неодноразово роз'яснювалося сторонам у
справі в ході судового розгляду. Справа
досить тривалий час знаходиться в суді,
а саме позов поданий 02 квітня 2013 року
(а.с. 2-3), по справі ухвалювалося заочне
рішення (а.с. 76-78), яке було скасоване за
заявою відповідача (а.с. 95). Сторонами
подавалися докази.

Встановлено в судовому засіданні та
підтверджується матеріалами справи те,
що згідно рішення Новомосковського
міськрайонного суду від 15.09.2011 року
ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні
позовних вимог про визнання ОСОБА_3
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням - квартирою
АДРЕСА_1, та ОСОБА_3 вселена в дану
квартиру. Квартира складається з
однієї житлової кімнати.

Згідно акту державного виконавця від 19
квітня 2012 року здійснено вселення
ОСОБА_3 на підставі рішення суду.

Відповідно до довідки БУ №1
Гвардійської КЕЧ району в квартирі
АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, який є
основним квартиронаймачем та ОСОБА_3 -
його дружина. (а.с. 18, 19).

Згідно ст. 71 ЖК України, при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
житлове приміщення протягом шести
місяців. Тут же, в ст. 71 ЖК України,
вказаний перелік обставин, визнаних
поважними причинами, при яких житлове
приміщення зберігається за тимчасово
відсутнім наймачем або членами його
сім'ї понад шість місяців.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджується показаннями сторін та
свідків, що після вселення позивача з
її цивільним чоловіком до квартири
АДРЕСА_1 - відповідач в цій квартирі не
проживав, а тому відповідно до вимог
ст.. 61 ЦПК України - не підлягає
доказуванню.

Однак, в судовому засіданні не знайшли
підтвердження посилання представника
позивача на те, що позивач не
перешкоджала та не перешкоджає
відповідачу вселитися до цієї
квартири.

Так, згідно пояснень самого позивача в
судовому засіданні, що на теперішній
час вона перешкоджає відповідачу
користуватися цією квартирою, ключів у
відповідача від цієї квартири не має,
більше того нею були замінені не тільки
замок, а й вхідні двері.

Посилання позивача на те, що вона
намагалася передати ключі від дверей
квартири, нічим не підтверджені, а тому
не можуть бути взяті до уваги.

З копій постанов про відмову в
порушенні кримінальної справи від
14.05.2012 року та 25.06.2012 року (а.с. 16, 17), лише
вбачається, що між сторонами були
сварки з приводу зазначеної квартири.

В той час, як з копій заяв, поданих
відповідачем та отриманих канцелярією
Новомосковського МВ ГУМВС України в
Дніпропетровської області 26.04.2012 року,
17.05.2012 року, 02.08.2012 року, 04.09.2012 року 14.11.2012
року,15.03.2013 року (а.с. 63-69), вбачається, що
він неодноразово звертався до органів
міліції в яких посилаючись на те, що
позивач, яка оселилася в квартирі
АДРЕСА_1 разом з цивільним чоловіком,
просив встановити його анкетні дані,
для подальшої можливості звернутися до
суду з позовом про його виселення.
Також в заявах він просить зобов'язати
позивача надати йому комплект ключів
від квартири, якої йому заважають
користуватися позивач з її цивільним
чоловіком.

Відповідно до акту від 19 лютого 2013 року,
складеного комісією в складі депутата
Гвардійської селищної ради
Невмержицьким Н.С. та мешканців будинку
АДРЕСА_1, встановлено, що в квартирі
АДРЕСА_1 проживають позивач з ОСОБА_9,
відповідач ОСОБА_1 в квартирі не
проживає та не приймає участь у
вирішенні питань, пов'язаних з оплатою
комунальних послуг. Його постійне
місце проживання - АДРЕСА_5 (а.с. 43).
Зазначений акт хоча і не відповідає
вимогам, встановленим для складання
таких актів, тому як не містить в собі
посадових осіб Будинкоуправління, на
балансі якого знаходиться будинок,
печатки цієї ж установи, а також
відомостей щодо його затвердження,
однак в цілому відомості, зазначені в
ньому відповідають дійсності, та не
встановлюють періодичність протягом
якої складають зазначені акти,
відомостей щодо безпричинної
відсутності особи, що в ній
зареєстрована, наявність або
відсутність її особистих речей…

Також не можуть бути прийняті до уваги
посилання позивача на те, що однією з
підстав визнання відповідача таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням є те, що він не несе витрат
на його утримання, тому як визначені
підстави ст..ст. 71, 72 ЖК України - є
вичерпними, та передбачають таких
підстав.

Оцінивши зібрані у справі докази і
з'ясувавши обставини спору, суд
приходить до висновку про те, що в
судовому засіданні не знайшло
підтвердження того, що відповідач
ОСОБА_1 без поважних причин не проживає
в спірній квартирі більше шести
місяців. А тому в задоволенні позовних
про визнання відповідача таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1 належить відмовити.

Що стосується позовних вимог про
зобов'язання Новомосковський РВ ДМС
України в Дніпропетровській області
зняти з реєстрації відповідача в
квартирі АДРЕСА_1, та щодо зміни
договору найму жилого приміщення
квартири АДРЕСА_1 та визнання єдиним
наймачем позивачки, оскільки питання
зміни основного квартиронаймача
вирішується Будинкоуправлінням № 1
Гвардійської КЕЧ району - то вони є
похідними, а тому задоволенню не
підлягають. Крім того, зазначені вимоги
не пред'явлені до Новомосковського РВ
ДМС України в Дніпропетровській
області та Будинкоуправління № 1
Гвардійської КЕЧ району, як до
відповідачів.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 3, 5-8, 10-12, 57-61, 88, 169, 212- 215
ЦПК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, треті особи: Новомосковський
МРВ УМВС України Дніпропетровської
області, Гвардійська
квартирно-експлуатаційна частина
району про визнання таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
І.Г. Дубовенко