Справа № 539/1701/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року
Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді -
Іващенка Ю. А.

при секретарі - Мирна Т.Ф.,

з участю : позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Лубни
Полтавської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
майна,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про поділ майна,
мотивуючи тим, що 24.12.1999 року між ними
було укладено шлюб, який вони
розірвали в червні 2010 року. У жовтня 2007
року вони придбали автомобіль «SUZUKI GRAND
VITARA» днз НОМЕР_1 2004 року випуску, який
зареєстрували за відповідачкою. В
червні 2010 року йому стало відомо, що
04.11.2009 року відповідач зняла з
реєстрації та продала цей автомобіль.
Від продажу автомобіля відповідачка
отримала кошти, якими розпорядилася на
власний розсуд, не в інтересах сім'ї та
не на її потреби.

Керуючись ст. ст. 65, 59-71 СК України,
позивач ОСОБА_1 просив стягнути з
відповідачки на його користь 111 254 грн.
89 коп. вартості половини спільного
майна подружжя у вигляді автомобіля
«SUZUKI GRAND VITARA» днз НОМЕР_1 2004 року
випуску, який підлягав поділу між
подружжям.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_2 позов
підтримали, прохали його задовольнити,
обґрунтовували позовні вимоги
обставинами, викладеними у позовній
заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_4 проти задоволення позову
заперечували, мотивуючи тим, що
отримані від продажу автомобіля «SUZUKI
GRAND VITARA» днз НОМЕР_1 2004 року випуску,
кошти були використані в інтересах
сім»ї.

З»ясувавши обставини справи на
підставі доказів, наданих особами, які
беруть участь у справі, суд вважає за
необхідне в задоволенні позову
відмовити.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

На підставі доказів, наданих особами,
які беруть участь у справі, судом
встановлено, що з 24.12.1999 року сторони
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в
зареєстрованому шлюбі, який вони
розірвали в червні 2010 року.

Під час шлюбу ними було придбано
автомобіль «SUZUKI GRAND VITARA» днз НОМЕР_1 2004
року випуску, який було зареєстровано
на ім.»я ОСОБА_3

04.11.2009 року відповідачка ОСОБА_3 продала
даний автомобіль ОСОБА_5

Судом встановлено, що спір між
сторонами щодо законності продажу
автомобіля неодноразово був предметом
розгляду судами різних інстанцій.

Так, рішенням Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 16.03.2011 року у справі № 2-21/2011
визнано спільним сумісним майном
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 автомобіль «SUZUKI GRAND
VITARA» днз НОМЕР_1 2004 року випуску,
визнано недійсним договір
купівлі-продажу від 04.11.2009 року,
зобов'язано повернути автомобіль його
власникам.

Рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 27.09.2011 року
скасовано рішення Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 16.03.2011 року та ухвалено нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що в
матеріалах справи є розписка ОСОБА_1
від 02.11.2009 року, якою він дав згоду на
відчуження автомобіля.

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 17.05.2013
року у справі № 539/1257/13-ц стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 32 000 грн. 00 коп.
як компенсацію за відчужений
автомобіль «SUZUKI GRAND VITARA» днз НОМЕР_1 2004
року випуску.

Рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 20.06.2013 року
змінено рішення Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 17.05.2013 року у справі №
539/1257/13-ц в частині суми стягнення, яку
збільшено до 77 712 грн 50 коп.

Суд апеляційної інстанції виходив з
середньої ринкової вартості
транспортного засобу на момент
продажу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18.12.2013 року
рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 17.05.2013
року та рішення Апеляційного суду
Полтавської області від 20.06.2013 року
скасовано, а справу направлено на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду мотивоване тим, що пунктом
30 постанови Пленуму ВС України від
20.12.2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» роз'яснено, що рівність прав
кожного із подружжя на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності (якщо інше не
встановлено домовленістю між ними) та
необхідність взаємної згоди подружжя
на розпорядження майном, що є об'єктом
права його спільної сумісної
власності, передбачено ч. 1 ст. 63 та ч. 1
ст. 65 СК України.

У випадку коли при розгляді вимоги
про поділ спільного сумісного майна
подружжя буде встановлено, що один із
них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

В ухвалі від 18.12.2013 року також було
зазначено, що судом залишено поза
увагою роз'яснення, надані у п. 25
вказаної постанови про те, що вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо
обов'язкової згоди одного з подружжя на
отримання грошової компенсації та
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми. У разі коли жоден із подружжя
не вчинив таких дій, а неподільні
речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Отже, питання про стягнення грошової
компенсації за частку у спільному
майні у разі наявності спору про поділ
майна подружжя.

Суд касаційної інстанції зазначив, що
суд першої інстанції на вказані
положення уваги не звернув, не з'ясував
чи була укладена біржова угода
купівлі-продажу спірного автомобіля в
інтересах сім'ї, чи порушено право
позивача у зв'язку з укладанням цієї
угоди та чи вірно обраний ним спосіб
захисту порушеного права. Перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, апеляційний суд
на вказані порушення уваги не звернув
та дійшов передчасного висновку про
наявність правових підстав для
стягнення коштів за частку у спільному
майні подружжя, не врахувавши, що позов
заявлено про відшкодування майнової та
моральної шкоди, у зв'язку із продажем
спірного автомобіля, а не стягнення
грошової компенсації за частку у
спільному майні.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 20.03.2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було
відмовлено та зазначено, що ОСОБА_1
надав письмову згоду на продаж
спірного автомобіля та за твердженням
ОСОБА_3, які не спростовані
відповідними доказами, позивач також
був обізнаний з ціною продажу
автомобіля та датою оформлення угоди.
Не спростовано також доводів
відповідачки стосовно того, що грошові
кошти від проданого майна нею були
спрямовані до сімейного бюджету та
використані на потреби їх сім'ї (на
погашення боргів, оплату комунальних
послуг і т. ін.), оскільки на протязі
шести місяців після продажу автомобіля
вони ще проживали однією сім'єю.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

На думку позивача, такі висновки судів
свідчать лише про те, що ним
неправильно обрано спосіб захисту та
фактично окремо поставлено питання,
яке можливо вирішити лише при поділі
майна.

У справі № 539/1257/13-ц суд касаційної
інстанції вказав не лише на
неправильно обраний спосіб захисту
порушеного права, але і на не
з'ясовування того, чи була укладена
біржова угода купівлі-продажу спірного
автомобіля в інтересах сім'ї, чи
порушено право позивача у зв'язку з
укладанням цієї угоди.

Саме такі обставини, враховуючи
положення ч. 2 ст. 65 СК України, мають
вирішальне значення для справи.

В ухвалі від 20.03.2014 року суд апеляційної
інстанції вказав на неспростовність
доводів відповідачки ОСОБА_3 стосовно
того, що грошові кошти від проданого
майна нею були спрямовані до сімейного
бюджету та використані на потреби їх
сім'ї (на погашення боргів, оплату
комунальних послуг і т. ін.), оскільки на
протязі шести місяців після продажу
автомобіля вони ще проживали однією
сім'єю.

Вказані обставини відповідачка
підтвердила і в даній справі.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що доводи позивача про те, що
позивачка розпорядилася коштами від
продажу автомобіля не в інтересах сім'ї
та не на її потреби не є достатнім
обґрунтуванням позовних вимог,
оскільки такі доводи повинні
знаходитися в системному зв'язку з
доводами відносно того, що відчуження
майна здійснено проти волі іншого з
подружжя.

Між тим, судом апеляційної інстанції у
справі № 2-21/2011 встановлено, що позивач
надав розписку від 02.11.2009 року, в якій
підтвердив згоду на відчуження
автомобіля.

Такі обставини відповідно до ч. 3 ст. 61
ЦПК України визнав встановленими і
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в своїй ухвалі від 18.12.2013 року.

З урахуванням викладеного, того, що
автомобіль було реалізовано за згодою
позивача, під час їх перебування у
шлюбі та проживання в цей час однією
сім»єю, що встановлено вищевказаними
рішеннями судів, суд вважає
безпідставними посилання позивача на
те, що відповідачка мала довести як
саме вона витратила всі кошти від
проданого автомобіля в інтересах
сім»ї, оскільки, в даному випадку, саме
позивач не довів, що дані кошти від
проданого автомобіля були використані
не в інтересах сім»ї та не на її
потреби, а тому суд приходить до
висновку, що підстави для задоволення
даного позову відсутні.

При вирішенні спору суд також вважає ,
що по справі відсутні підстави для
закриття провадження по справі, з
урахуванням зазначеного в ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18.12.2013 року про те, що позов у
тій справі було заявлено про
відшкодування майнової та моральної
шкоди у зв'язку із продажем спірного
автомобіля, а не стягнення грошової
компенсації вартості половини майна,
як про це заявлено вимоги у даній
справі.

Керуючись ст. ст. 10,11,60, 61, 88, 107, 213-215, 218
ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про поділ майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Полтавської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду
Іващенко Ю. А.