АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3495/14
Справа № 2-8040/11
Доповідач - Швецова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Тичкової О.Ю.,
Костенко Т.М.

при секретарі - Каменській Д.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 17 березня
2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, ОСОБА_4 про поділ спільного
майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулася до суду з
вказаним позовом, в обґрунтування
якого посилалася на те, що починаючи з 05
жовтня 1984 року вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_2, який було розірвано 05 вересня
2007 року. Під час шлюбних відносин,
сторонами було придбано будинок в
АДРЕСА_1 житловою площею 28,9 кв.м.
шлакоблочний літер «А1» на земельній
ділянці площею 450 кв.м.з надвірними
будівлями: сараєм літер «Б», льохом
літер «В» та вбиральнею літер «Г»,
право власності на вищевказаний
будинок зареєстроване за ОСОБА_3 в КП
«ХМБТІ» за № 60166 від 04.09.1996 року.

Під час розгляду справи ОСОБА_3
уточнила свої позовні вимоги та в
остаточному варіанті просила суд
визнати за нею та відповідачем право
власності по ? частині майна набутого
під час шлюбу, а саме житлового будинку
АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 та його
представник проти позову заперечували,
посилаючись на те, що ОСОБА_3 були
сплачені всі кошти за майно, фактично в
шлюбі сторони не перебувають з 2003 року,
офіційно розірвали шлюб лише в 2007 році.
За цей час було визнане право особистої
власності ОСОБА_2 на спірне майно та він
його продав ОСОБА_4

В якості співвідповідача по
справі був залучений ОСОБА_4,
представник якого, пояснив що до його
довірителя позов пред'явлено не було,
його довіритель весь старий будинок
зруйнував та побудував новий будинок.

Рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова від 17 березня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, ОСОБА_4 про розподіл спільного
майна подружжя, а саме житлового
будинку АДРЕСА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності
на ? частину домоволодіння по АДРЕСА_1
як належну частку в спільному майні
подружжя, набутого в шлюбі.

Визнано за ОСОБА_2 право власності
на ? частину домоволодіння по АДРЕСА_1
як належну частку в спільному майні
подружжя, набутого в шлюбі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 судові витрати за сплату
державного мита в сумі 781,00 гривень та
витрати по сплаті за
інформаційно-технічне забезпечення
судового розгляду в сумі 120,00 гривень.

Не погодившись з вказаним рішенням,
ОСОБА_2 звернувся на нього з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм процесуального та
матеріального права, просить це
рішення скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_3 в задоволенні її позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення сторін, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, що
позивачем були заявлені у суді першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 308 ЦПК
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції правильно керувався ст.ст.
60,70 СК України та обґрунтовано виходив
з того, що спірний будинок був набутий
сторонами у шлюбі, тому є спільною
сумісною власністю подружжя. В разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи, що
сторони по справі перебували в
зареєстрованому шлюбі з 05.10.1984 року, що
підтверджується актовим записом про
реєстрацію шлюбу №1401, який виконано
Палацом «Жовтневий» в м. Харкові, шлюб
між сторонами по справі розірвано, що
підтверджується актовим записом про
розірвання шлюбу №536 від 05.09.2007 року,
який виконано Дзержинським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Харківського міського управління
юстиції. Під час перебування в
зареєстрованому шлюбі подружжя набуло
наступне майно: 23.08.1996 року будинок в
АДРЕСА_1 житловою площею 28,9 кв.м.
шлакоблочний літер «А1» на земельній
ділянці площею 450 кв.м. з надвірними
будівлями :сараєм літер «Б», льохом
літер «В» та вбиральнею літер «Г».

19.02.2010 року по цивільній
справі № 2-2386/10 за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про розподіл сумісно нажитого
майна було постановлене заочне
рішення, згідно з яким право власності
на спірний будинок було визнане за
ОСОБА_2 Вищевказане заочне рішення
було скасоване ухвалою Дзержинського
районного суду м. Харкова від 22.09.2010
року з поверненням справи на новий
розгляд.

20.10.2011 року ухвалою суду позовні
вимоги ОСОБА_2 було залишено без
розгляду, ухвала набула чинності.

17.05.2010 року по справі №6-126/10 за
заявою ОСОБА_4 було видано виконавчий
лист на підставі рішення Харківського
Обласного Постійно діючого
третейського суду від 17.03.2010 року №6/2-10,
відповідно до якого визнано дійсним
договір купівлі-продажу від 03.03.2010 року,
відповідно до якого до ОСОБА_4 перейшло
право власності на житловий будинок в
АДРЕСА_1.

02.04.2012 року ОСОБА_3 звернулася до
Дзержинського районного суду м.
Харкова з заявою про скасування
рішення Харківського Обласного
Постійно діючого третейського суду від
17.03.2010 року №6/2-10, 24.12.2012 року рішення від
17.03.2012 року було скасоване, ухвалою
Апеляційного суду Харківської області
від 08.07.2013 року ухвалу Дзержинського
районного суду м. Харкова від 24.12.2012
року було скасовано та постановлено
нову ухвалу, якою рішення
Харківського Обласного Постійно
діючого третейського суду від 17.03.2010
року №6/2-10 було скасовано.

Так, відповідно до ст. 60, 61 СК
України, майно набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності.
Об`єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Згідно до положень ч. 1 ст. 69 СК
України дружина та чоловік мають право
на поділ майна подружжя, що належить їм
на праві спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу.

Як вбачається з роз'яснень п. 23
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» Спільною
сумісною власністю подружжя, що
підлягає поділу (ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК)
відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть
бути будь-які види майна, за винятком
тих, які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), не залежно від того, на ім`я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Відповідно до положень ст. ст. 69, 70
Сімейного кодексу України, дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу У разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ
майна суд може відступити від засади
рівності часток подружжя за обставин,
що мають істотне значення, зокрема якщо
один із них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
передбачається, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
свої вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у справі, виникає спір.

Крім цього, посилання в
апеляційній скарзі як на підставу для
відмови в задоволенні позовних вимог
належність вказаного будинку ОСОБА_4,
судова колегія вважає безпідставним,
оскільки будь-яких належних даних на
підтвердження того, що спірний будинок
зареєстрований на праві власності саме
за ОСОБА_4, матеріали справи не містять.
Крім цього, посилання на наявність
виконавчого листа на підставі рішення
Харківського Обласного Постійно
діючого третейського суду від 17.03.2010
року №6/2-10, відповідно до якого визнано
дійсним договір купівлі-продажу від
03.03.2010 року, відповідно до якого до
ОСОБА_4 перейшло право власності на
житловий будинок в АДРЕСА_1, судова
колегія вважає також безпідставним,
оскільки рішення третейського суду
було скасовано.

Посилання представника ОСОБА_5 в
судовому засіданні суду апеляційної
інстанції на той факт, що на теперішній
час спірний будинок, був
реконструйований за кошти відповідача
у 2010-2012 роках і тому не може бути
предметом поділу між подружжям, судова
колегія також вважає не доведеними,
оскільки в судовому засіданні суду
першої інстанції зустрічного позову
заявлено не було.

Відповідно до ст. 308 ЦПК| України
суд апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу|, якщо| визнає, що| суд
першої інстанції ухвалив|постановивши|
рішення з додержанням| вимог|
матеріального і процесуального| права.

Не може| бути| скасоване|
правильне| по суті і справедливе
рішення суду з одних лише| формальних|
міркувань.

Доводи апеляційної скарги є
несуттєвими, рішення суду, прийняте по
суті цивільно-правового спору не
спростовують і не дають| підстав для
висновку| про неправильне|
застосування| судом першої інстанції
норм матеріального чи| процесуального|
права, які призвели| або| могли
призвести| до неправильного вирішення
справи.

Таким чином, з огляду на викладене
та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317,
319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 17 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня її
проголошення.

Головуючий:

Судді :