Справа № 633/74/14-Ц
Номер провадження 2/633/48/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року Печенізький районний
суд Харківської області у складі:

головуючого судді
- Танасевич О.В.,

при секретарі
- Криворучко І.В.,

за участю прокурора
- Анголенка П.О.,

відповідача
- ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Печеніги,
Харківської області цивільну справу за
позовом

Чугуївського міжрайонного прокурора
Харківської області

в інтересах держави в особі

Головного управління Держземагенства
у Харківській області

до Печенізької районної державної
адміністрації Харківської області,
ОСОБА_1?

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, - Державна
інспекція сільського господарства у
Харківській області,

про визнання незаконними дій суб'єкта
владних повноважень, скасування його
рішення, визнання недійсними
державного акту на право власності на
земельну ділянку та запису про його
державну реєстрацію, повернення
земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2014 року прокурор звернувся до
суду з зазначеним позовом (а.с. 1-8) , в
якому сформулював наступні позовні
вимоги:

1. визнати незаконними та скасувати
розпорядження Печенізької районної
державної адміністрації Харківської
області № 907 від 22 вересня 2008 року «Про
надання дозволу на розробку проекту
відведення земельної ділянки із земель
запасу (землі сільськогосподарського
призначення - сіножаті, захисні
насадження) на території Печенізької
селищної ради для ведення
індивідуального дачного будівництва
та подальшої передачі у власність
ОСОБА_1» та № 25 від 13 липня 2012 року «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки ОСОБА_1
для дачного будівництва для подальшої
передачі її у власність для
індивідуального дачного будівництва
із земель запасу на території
Печенізької селищної ради
Печенізького району Харківської
області;

2. визнати недійсним державний акт на
право власності на землю серії ЯМ №
930967, виданий на ім'я ОСОБА_1, яка
розташована на території Печенізької
селищної ради Печенізького району
Харківської області, за межами
населеного пункту, а також визнати
недійсним запис про його державну
реєстрацію;

3. зобов'язати ОСОБА_1 повернути
вищевказану земельну ділянку площею 0,1
га державі в особі Головного
управління Держземагентства у
Харківській області, у придатному для
використання стані.

В судовому засіданні прокурор повністю
підтримав свої вимоги та пояснив, що
Печенізькою районною державною
адміністрацією Харківської області
було винесено розпорядження № 907 від 22
вересня 2008 року та № 258 від 13 липня 2012
року, якими відповідно надано ОСОБА_1
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою спірної земельної ділянки
із земель запасу (землі
сільськогосподарського призначення -
сіножаті, захисні насадження) за межами
населеного пункту для ведення
індивідуального дачного будівництва
та затверджено зазначений проект
землеустрою. Прокурор вважає зазначені
рішення незаконними, оскільки ними
було фактично змінено цільове
призначення земельної ділянки, у той
час, як це повноваження віднесено до
компетенції не районних, а обласних
державних адміністрацій. Підставу для
визнання незаконними зазначених
розпоряджень прокурор вбачає у
порушенні Печенізькою районною
державною адміністрацією Харківської
області вимог статті 20, частини 3 статті
122 Земельного кодексу України, пункту 8
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 502 від 11 квітня 2002 року. Виходячи з
цього, прокурор вважав незаконними всі
похідні від цих розпоряджень дії та
правочини, у зв'язку з чим, просив
визнати недійсним державний акт про
право власності на спірну земельну
ділянку, а саму ділянку - повернути.

Позивач - Головне управління
Держземагентства у Харківській
області, відповідач - Печенізька
районна державна адміністрація
Харківської області, а також третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, - Державна інспекція
сільського господарства у Харківській
області, в судове засідання не
з'явились, про дату та час розгляду
справи повідомлялись належним чином та
своєчасно, надали суду заяви про
розгляд справи за їх відсутності (а.с. 44,
56-58, 60-62, 64-65, 117-118).

У своїх письмових поясненнях позивач -
Головне управління Держземагентства у
Харківській області, підтримав позовні
вимоги у повному обсязі та надав
пояснення тотожні до тих, що викладені
у позові (а.с. 56-58).

Відповідач ОСОБА_1 проти позову
заперечував повністю, посилаючись на
те, що процедура надання йому спірної
земельної ділянки відбулась у
відповідності до норм чинного на той
час законодавства України. Зазначав, що
в ході оформлення проекту відведення
спірної земельної ділянки ним було
отримано всі необхідні узгодження та
відшкодовано у повному обсязі втрати
сільськогосподарського виробництва.

Судом встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

31 березня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до
Печенізької районної державної
адміністрації Харківської області з
заявою про надання йому у власність
земельної ділянки загальною площею 0,1
га із земель запасу печенізької
селищної ради під дачне будівництво
(а.с. 92).

Розпорядженням Печенізької районної
державної адміністрації Харківської
області № 907 від 22 вересня 2008 року (далі
за текстом, Розпорядження № 907) ОСОБА_1
було надано дозвіл на розроблення
проекту відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 0,1 га (далі за
текстом, спірна земельна ділянка) із
земель запасу (землі
сільськогосподарського призначення -
сіножаті, захисні насадження) на
території Печенізької селищної ради
для ведення індивідуального дачного
будівництва та подальшої передачі у
власність (а.с. 15, 93).

Місце розташування спірної земельної
ділянки для передачі її у власність
ОСОБА_1 для індивідуального дачного
будівництва було обрано уповноваженою
комісією, створеною при Печенізькій
районній державній адміністрації
Харківської області, шляхом складення
відповідно акту від 10 листопада 2008 року
(а.с. 109).

ТОВ «Базис» було виконано проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки ОСОБА_1 для дачного будівництва
для подальшої передачі її у власність
громадянам із земель запасу
Печенізької селищної ради Харківської
області (а.с. 88-114).

Межі спірної земельної ділянки було
погоджено в установленому порядку
шляхом підписання уповноваженими
особами акту від 12 січня 2009 року
(а.с. 106).

Зазначений проект був погоджений (а.с.
114) Відділом містобудування,
архітектури та житлово-комунального
господарства Печенізької районної
державної адміністрації Харківської
області 16 лютого 2009 року (а.с. 97),
Печенізькою районною СЕС 12 січня 2009
року (а.с. 98), Державним управлінням
охорони навколишнього природного
середовища в Харківські області (а.с. 99),
Управлінням культури і туризму
Харківської обласної державної
адміністрації 22 грудня 2009 року (а.с. 100),
Відділом Держкомзему у Печенізькому
районі Головного управління
Держкомзему у Харківській області 7
вересня 2009 року (а.с. 101).

Комісією Печенізької районної
державної адміністрації Харківської
області було визначено втрати
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва у
розмірі 2484 гривень 00 копійок, які
підлягають відшкодуванню, шляхом
складання відповідно акту від 10
березня 2011 року (а.с. 110, 111).

Розпорядженням Печенізької районної
державної адміністрації Харківської
області № 258 від 13 липня 2012 року (далі за
текстом, Розпорядження № 258)
затверджено проект землеустрою щодо
відведення ОСОБА_1 спірної земельної
ділянки та надано її у власність для
індивідуального дачного будівництва
(а.с. 28-29).

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯМ
№ 930967, виданого Відділом Держкомзему у
Печенізькому районі Харківської
області 19 вересня 2012 року, спірна
земельна ділянка належить ОСОБА_1 на
праві приватної власності (а.с. 30-31).

Спеціалістом відділу оперативного
контролю за дотриманням вимог
земельного законодавства Управління з
контролю за використанням та охороною
земель Державної інспекції сільського
господарства в Харківській області
Слюсаря О.О. надано висновок від 3
квітня 2013 року, згідно якого спірну
земельну ділянку було надано у
власність ОСОБА_1 з порушенням статті 20
Земельного кодексу України (а.с. 11-14).

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши зібрані у справі
докази у їх сукупності, суд вважає
позов таким, що не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

На момент звернення ОСОБА_1 з заявою про
надання йому у власність земельної
ділянки від 19 березня 2008 року та на
момент прийняття Печенізькою районною
державною адміністрацією Харківської
області розпорядження № 907 від 22
вересня 2008 року діяла редакція
Земельного кодексу України від 4 червня
2008 року.

Процедура безоплатної передачі
земельних ділянок у власність громадян
із земель державної власності була
визначена статтею 116, частинами 6-11
статті 118, статтями 121, 125, 126 Земельного
кодексу України (в редакції від 4 червня
2008 року).

Відповідно до положень частини 3 статті
116 Земельного кодексу України (в
редакції від 4 червня 2008 року)
безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадилась,
зокрема, у разі одержання земельної
ділянки із земель державної власності
в межах норм безоплатної приватизації,
при цьому згідно частини 6 статті 118
цього ж Кодексу громадянин,
зацікавлений в одержанні земельної
ділянки, зокрема, для індивідуального
дачного будівництва, мав подати заяву
до відповідної районної державної
адміністрації.

До повноважень районних державних
адміністрацій щодо розпорядження
землями державної власності згідно
пункту «а» частини 1 статті 17, частини 3
статті 116, частини 6 статті 118 Земельного
кодексу України (в редакції від 4 червня
2008 року) було віднесено безоплатне
надання у власність громадян земельних
ділянок із земель державної власності,
у тому числі, для індивідуального
дачного будівництва.

При цьому, згідно статті 20 Земельного
кодексу України (в редакції від 4 червня
2008 року) зміна цільового призначення
земель проводилась тим органом
виконавчої влади, який приймав рішення
про передачу цих земель у власність, і
затверджував проект землеустрою.

Таким чином, Печенізька районна
державна адміністрація Харківської
області, видаючи розпорядження № 907 від
22 вересня 2008 року, яким ОСОБА_1 було
надано дозвіл на розробку проекту
відведення земельної ділянки площею 0,10
га із земель запасу (землі
сільськогосподарського призначення -
сіножаті, захисні насадження) для
ведення індивідуального дачного
будівництва, діяла у межах наданих їй
повноважень, а розмір цієї ділянки було
визначено з урахуванням її майбутнього
цільового призначення згідно пункту
«ґ» частини 1 статті 121 Земельного
кодексу України (в редакції від 4 червня
2008 року).

Суд не погоджується з доводами
прокурора щодо необхідності
застосування у справі Постанови
Кабінету Міністрів України № 502 від 11
квітня 2002 року, якою було затверджено
«Порядок зміни цільового призначення
земель, які перебувають у власності
громадян або юридичних осіб», оскільки
дія цього нормативно-правового акту не
розповсюджується на спірні
правовідносини, а регулює виключно
процедуру зміни цільового призначення
земель, які вже перебувають у приватній
власності за ініціативою власника.

Посилання прокурора на регулювання
спірних правовідносин положеннями
частини 2 статті 20 у сукупності з
частинами 3, 4 статті 122 Земельного
кодексу України (в редакції станом на 13
липня 2012 року), якою було розмежовано
компетенцію обласних та районних
державних адміністрації в частині
надання земельних ділянок громадянам з
земель державної власності в
залежності від їхнього подальшого
цільового використання, суд також
вважає необґрунтованим з огляду на
наступне.

Викладення змісту статті 122 Земельного
кодексу України в тій редакції, на яку
посилається прокурор, відбулось на
підставі Закону України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо сприяння будівництву» №
509-VI від 16 вересня 2008 року, який, менше з
тим, не може бути застосований до
спірних правовідносин, оскільки він
набув чинності лише 14 жовтня 2008 року,
тобто після винесення розпорядження №
907 від 22 вересня 2008 року.

Зазначене обґрунтовується положеннями
частини 1 статті 58 Конституції України,
згідно якої закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі. Наведеній нормі
закону було надано офіційне тлумачення
Конституційним Судом України у рішенні
№ 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року, згідно
якого цей принцип треба розуміти так,
що дія нормативно-правового акту в часі
починається не з моменту його
прийняття, а з дня набрання цим актом
чинності, тобто до події
застосовується той
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Крім того, суд дійшов висновку, що
подальша процедура безоплатної
передачі у власність ОСОБА_1 спірної
земельної ділянки із зміною її
цільового призначення, яка розпочалась
розпорядженням № 907 від 22 вересня 2008
року, обґрунтовано відбулась в порядку,
встановленому Земельним кодексом
України в редакції від 4 червня 2008 року,
з огляду на необхідність дотримання
принципів правової визначеності та
захисту законних очікувань.

Така позиція узгоджується з
положеннями статті 1 Першого протоколу
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, яка захищає
правомірне очікування настання певних
подій.

Виходячи з системного аналізу практики
Європейського суду з прав людини
(рішення від 29 листопада 1991 року у
справі «Пайн Веллі Девелопмент Лтд та
інші проти Ірландії» (заява № 12742/87),
рішення від 24 червня 2003 року у справі
«Стретч проти Об'єднаного Королівства»
(заява № 44277/98), рішення від 1 червня 2006
року у справі «Федоренко проти
України» (заява № 25921/02), якщо суб'єкт
владних повноважень створив для особи
обґрунтовані підстави сподіватись на
отримання певних прав понад ті, що
гарантуються у відповідності до
принципів справедливості і природного
права, відповідні особи вважаються
такими, що мають законні очікування, що
підлягають захисту.

Тотожна позиція висловлена
Конституційним Судом України у
рішеннях № 17-рп/2010 від 29 червня 2010
року та № 5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року,
згідно яких принцип правової
визначеності розтлумачено як один з
елементів верховенства права та
зазначено, що обмеження будь-якого
права повинне базуватись на критеріях,
які дадуть змогу особі передбачати
юридичні наслідки своєї поведінки та
наслідки застосування правової норми.
Конституційний Суд України наголосив,
що неврегульованість чи відсутність
визначеності в діяльності органів
державної влади щодо особи, зокрема,
забезпечення, додержання чи реалізації
прав і свобод людини і громадянина,
може мати негативні наслідки і
призвести до сваволі.

Пунктом 3 Розділу ІІ «Прикінцевих
положень» Закону України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо сприяння будівництву» №
509-VI від 16 вересня 2008 року (далі за
текстом, Закон України № 509-VI від 16
вересня 2008 року) передбачено, що
прийняті і невиконані до набрання
чинності цим Законом рішення
відповідних органів виконавчої влади
про надання дозволу на розроблення
проекту відведення земельної ділянки
зберігають чинність протягом двох
років з дня набрання чинності цим
Законом, а розроблені відповідно до цих
рішень проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
розглядаються в установленому законом
порядку.

Разом з тим, у наведеному Законі,
розмежувавши компетенцію обласних та
районних державних адміністрацій
шляхом внесення змін до статті 122
Земельного кодексу України (в редакції
від 14 жовтня 2008 року, яка діяла і на
момент прийняття Розпорядження № 25 від
13 липня 2012 року), законодавець не
встановив порядок передачі та розгляду
проектів землеустрою, розроблених на
підставі рішень районних державних
адміністрацій, ухвалених до 14 жовтня 2008
року, хоча і послався на такий порядок у
пункті 3 Розділу ІІ «Прикінцеві
положення» Закону № 509-VI.

Така невизначеність законодавства та
невизначеність повноважень, як
розтлумачив Європейський суд з прав
людини у своєму рішенні від 25 листопада
1997 року в справі Гешмен та Герруп проти
Сполученого Королівства (заява
№ 25594/94) є порушенням принципу правової
визначеності, оскільки однією з вимог,
яка випливає зі словосполучення
«встановлений законом» є
передбачуваність.

Як убачається з матеріалів справи,
відповідно до пункту 3 Розділу ІІ
Закону України № 509-VI в межах
дворічного строку з дня набрання ним
чинності на виконання розпорядження №
907 від 22 вересня 2008 року, на замовленням
та за кошт ОСОБА_1 було виготовлено
проект землеустрою щодо відведення
спірної земельної ділянки (а.с. 88-114).

Зазначений проект було погоджено та
розглянуто згідно частин 9, 10 статті 118
Земельного кодексу України (в редакції
від 4 червня 2008 року), ОСОБА_1 було
сплачено у повному обсязі
відшкодування втрат
сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва,
пов'язаних зі зміною цільового
призначення спірної земельної ділянки,
у сумі 2484 гривень (а.с. 111), а Печенізькою
районною державною адміністрацією
Харківської області в установленому
законом порядку було винесено
розпорядження № 258 від 13 липня 2012 року,
яким затверджено проект землеустрою
щодо відведення спірної земельної
ділянки та надано її у власність ОСОБА_1

Виходячи з вищевикладеного, суд не
вбачає підстав для скасування
розпоряджень Печенізької районної
державної адміністрації Харківської
області № 907 від 22 вересня 2008 року та №
25 від 13 липня 2012 року, а оскільки інші
позовні вимоги прокурора є похідними
та пов'язаними з дійсністю цих
правочинів, то в їх задоволенні також
належить відмовити.

Відповідно до частини 4 статті 85
Цивільного процесуального кодексу
України судові витрати підлягають
компенсації за рахунок держави,
оскільки прокурор згідно пункту 11
статті 5 Закону України «Про судовий
збір» звільнений від сплати судового
збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 11, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215, 218, 224, 226
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові Чугуївського міжрайонного
прокурора Харківської області в
інтересах держави в особі Головного
управління Держземагенства у
Харківській області до Печенізької
районної державної адміністрації
Харківської області, ОСОБА_1, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, - Державна інспекція
сільського господарства у Харківській
області, про визнання незаконними дій
суб'єкта владних повноважень,
скасування його рішення, визнання
недійсними державного акту на право
власності на земельну ділянку та
запису про його державну реєстрацію,
повернення земельної ділянки -
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо воно
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через Печенізький районний суд
Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь в справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: