Справа № 751/6459/14 Провадження №
22-ц/795/1626/2014 Категорія
цивільнаГоловуючий у I інстанції Мороз
К. В. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи
Г.П.,суддів:Скрипки А.А., Шевченка В.М.,
при секретарі:Позняк О.М., за
участю:позивача ОСОБА_5, представника
відповідача Белименко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Новозаводського районного
суду м.Чернігова від 11 липня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного
акціонерного товариства акціонерний
банк „Укргазбанк" про стягнення пені
за прострочення зобов'язання, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення Новозаводського
районного суду м.Чернігова від 11 липня
2014 року, яким в задоволенні його позову
до ПАТ АБ „Укргазбанк" про стягнення
пені за прострочення зобов'язання було
відмовлено, та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що оскаржуване рішення суду є
незаконним та необгрунтованим через
невідповідність висновків суду
обставинам справи, через порушення
норм матеріального права внаслідок
незастосування закону, який підлягав
застосуванню. Апелянт зазначає, що
судом першої інстанції безпідставно не
було застосовано до спірних
правовідносин положення ст. 10 Закону
України „Про захист прав споживачів".
Застосування положень Закону України
„Про захист прав споживачів" до
правовідносин, що виникли між ним та
Банком, зокрема статті 10, якою
визначені права споживача у разі
порушення умов договору про виконання
робіт (надання послуг), апелянт
обгрунтовує тим, що відповідно до
преамбули, даний Закон регулює
відносини між споживачами товарів,
робіт і послуг та виробниками і
продавцями товарів, виконавцями робіт
і надавачами послуг різних форм
власності, встановлює права
споживачів, а також визначає механізм
їх захисту та основи реалізації
державної політики у сфері захисту
прав споживачів. А пунктом 2 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 5 від
12 квітня 1996 року „Про практику
розгляду цивільних справ за позовами
про захист прав споживачів"
передбачено, що дія Закону України
„Про захист прав споживачів"
поширюється на відносини, які
виникають із договорів про надання
фінансово-кредитних послуг для
задоволення власних потреб громадян (у
тому числі про надання кредитів,
відкриття й ведення рахунків,
проведення розрахункових операцій,
приймання і зберігання цінних паперів,
надання консультаційних послуг).

В поданих письмових поясненнях на
апеляційну скаргу ПАТ АБ „Укргазбанк"
просить апеляційну скаргу відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін як законне та обгрунтоване.
Зазначає, що судовими рішеннями, які
набрали законної сили, встановлена
відсутність невиконаного Банком
грошового зобов'язання за Кредитним
договором та недоведеність завданих
позивачу збитків. Крім того,
зазначають, що виходячи з правової
позиції Верховного Суду України,
викладеній в Аналізі судової практики
з розгляду цивільних справ про захист
прав споживачів (2009-2012 рр.), стаття 10
Закону України „Про захист прав
споживачів" не може бути застосована до
кредитних правовідносин.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_5, представника
відповідача Белименко О.В., дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін з таких підстав.

По справі встановлено, що 10.06.2008 року
між ВАТ АБ "Укргазбанк" (на даний час ПАТ
АБ "Укргазбанк") та ОСОБА_5 було укладено
кредитний договір №27034-ф/08, згідно
якого банк відкрив позичальнику
невідновлювальну відкличну кредитну
лінію з лімітом 114000 доларів США на
строк з 10 червня 2008 р. по 09 червня 2028 р.
зі сплатою процентів за користування
кредитом, виходячи з 13,8 % річних для
задоволення споживчих потреб
позичальника. Надання кредитних коштів
в межах кредитної лінії мало
здійснюватися окремими частинам
(траншами) за письмовою заявою
позичальника (а.с.6-9).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором № 27034-ф/08 від
10.06.2008 року, між Банком та ОСОБА_5,
ОСОБА_7, яка виступає майновим
поручителем за зобов'язанням ОСОБА_5,
було укладено іпотечний договір від
10.06.2008 року, згідно якого Банком
прийнято в іпотеку нерухоме майно, а
саме: трикімнатну квартиру за № 113,
загальною площею 66,5 кв.м, жилою площею
37,5 кв.м, що розташована в будинку
АДРЕСА_1; двокімнатну квартиру за
НОМЕР_1 загальною площею 52,7 кв.м, жилою
площею 28 кв.м, що розташована в будинку
АДРЕСА_1 (а.с.10-12).

Письмовою заявою від 31.03.2011 року
позивач згідно кредитного договору №
27034-ф/08 від 10.06.2008 року звертався до
відповідача про отримання залишку
ліміту в сумі 56000 доларів США (а.с.13),
листом за вих. № 212/027 від 30.06.2011 року
банк відмовив позивачу у видачі коштів
(а.с.14-16).

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 27.11.2012 року,
змінено кредитний договір № 27/034-ф/08,
укладений 10.06.2008р. між ВАТ АБ
„Укргазбанк" та ОСОБА_5, - в частині
визначення в пункті 1.1 договору ліміту
кредитування в сумі 114 000,00 доларів США,
встановивши ліміт кредитування в сумі
58 000,00 доларів США; - в пункті 2.1 розділу
ІІ договору виключено положення про
передачу ОСОБА_5 в іпотеку двокімнатної
квартири НОМЕР_1, загальною площею 52,7
кв.м, яка знаходиться в будинку АДРЕСА_1
- змінено іпотечний договір, укладений
10.06.2008р. між ВАТ АТ „Укргазбанк" та
ОСОБА_5, ОСОБА_7, визначивши у пункті 1.1
договору розміру кредиту, який
підлягає поверненню ОСОБА_5 не пізніше
09.06.2028р., в сумі 58 000,00 доларів США; -
виключено пункт 2.1.1 Розділу ІІ
договору; - в пункті 2.2 Розділу ІІ
договору виключено слова „квартиру за
НОМЕР_1, загальною площею 52,7 кв.м, жилою
площею 28 кв.м, що розташована в будинку
АДРЕСА_1 оцінено у 350 000 грн. 00 коп."; - в
тексті договору слово „іпотекодавці" в
множині замінено словом
„іпотекодавець" в однині у відповідних
відмінках (а.с.17-19).

В червні 2013 року ОСОБА_5 звертався до
суду з позовом до ПАТ АБ „Укргазбанк"
про захист прав споживачів, а саме -
стягнення з ПАТ АБ „Укргазбанк" на свою
користь збитків, моральної шкоди та
інфляційних втрат за порушення
грошового зобов'язання - неотримання
залишку ліміту в сумі 56000 доларів США.
Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 11.10.2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернігівської
області від 05.11.2013 року, в задоволенні
позову ОСОБА_5 до ПАТ АБ "Укргазбанк" про
стягнення грошових коштів та моральної
шкоди - відмовлено (а.с.36-38, 39-43).

Звертаючись до суду з позовом до ПАТ АБ
„Укргазбанк" про стягнення пені за
прострочення зобов'язання -
неотримання залишку ліміту в сумі 56000
доларів США, ОСОБА_5 посилався на
порушення Банком ч.5 ст. 10 Закону
України „Про захист прав споживачів".

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що в
контексті ст. 10 Закону України „Про
захист прав споживачів",
правовідносини, які виникли між
сторонами, не регулюються ст. 10 Закону
України „Про захист прав споживачів", а
тому до відповідача не можуть бути
застосовані санкції визначені ч. 5 ст. 10
цього Закону у вигляді сплати пені у
розмірі трьох відсотків вартості
роботи (послуги).

Висновки суду першої інстанції щодо
необхідності відмови у задоволенні
позовних вимог апеляційний суд вважає
вірними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України
„Про захист прав споживачів", у разі
коли виконавець не може виконати
(прострочує виконання) роботу (надання
послуги) згідно з договором, за кожний
день (кожну годину, якщо тривалість
виконання визначено у годинах)
прострочення споживачеві сплачується
пеня у розмірі трьох відсотків
вартості роботи (послуги), якщо інше не
передбачено законодавством. У разі
коли вартість роботи (послуги) не
визначено, виконавець сплачує
споживачеві неустойку в розмірі трьох
відсотків загальної вартості
замовлення. Сплата виконавцем
неустойки (пені), встановленої в разі
невиконання, прострочення виконання
або іншого неналежного виконання
зобов'язання, не звільняє його від
виконання зобов'язання в натурі.

Статтею 10 Закону України „Про захист
прав споживачів врегульовано права
споживача у разі порушення умов
договору про виконання робіт (надання
послуг). Правовідносини з приводу
виконання робіт регулюєюься
положеннями законодавства про договір
підряду (ст.ст.837-864 ЦК України),
правовідносини щодо надання послуг
регулюються положеннями законодавства
про договір про надання послуг (ст.ст.
901-907 ЦК України).

Відповідно до пункту 1.5. Кредитного
договору, кредитна лінія надавалась
позивачу на задоволення споживчих
потреб позичальника, тобто сторонами
був укладений договір про надання
споживчого кредиту. Правове
ркгулювання кредитного договору
визначено статтями 1054-1057 ЦК України.
Права споживача при укладанні,
розірванні та виконанні договору про
надання споживчого кредиту
врегульовані ст.11, а не ст.10 Закону
України „Про захист прав споживачів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про
необхідність застосування до спірних
правовідносин вимог ч.5 ст. 10 Закону
України „Про захист прав споживачів",
не можуть бути взятими апеляційним
судом до уваги, оскільки грунтуються на
невірному тлумаченні апелянтом даної
норми закону.

Крім того, рішенням Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 11.10.2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернігівської
області від 05.11.2013 року, в задоволенні
позову ОСОБА_5 до ПАТ АБ "Укргазбанк" про
стягнення грошових коштів та моральної
шкоди було відмовлено(а.с.36-43). Під час
розгляду даної справи було
встановлено, що з врахуванням внесених
рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 27.11.2012 року
змін до кредитного договору № 27/034-ф/08,
укладеного 10.06.2008р. між ВАТ АБ
„Укргазбанк" та ОСОБА_5, в частині
встановлення ліміту кредитування в
сумі 58 000,00 доларів США, грошовий борг
банку перед позивачем відсутній, і тому
не можна вважати, що мав місце факт
прострочення Банком зобов'язань по
видачі ОСОБА_5 залишку ліміту в сумі 56000
доларів США.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують правильний висновок
суду першої інстанції про відмову в
задоволенні позову і не дають підстав
для її задоволення. Тому апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Новозаводського районного
суду м.Чернігова від 11 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: