АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6130/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Трещов В. В. Доповідач -
Григорченко Е.І.Категорія 30
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Григорченка Е.І.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Видюковій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 21 травня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Голови
окружної військово-лікарської комісії
ГУМВС України в Дніпропетровській
області ОСОБА_4, терапевта окружної
військово-лікарської комісії ГУМВС
України в Дніпропетровській області
ОСОБА_3, про визнання дій
неправомірними та відшкодування
моральної шкоди , -

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до Голови окружної
військово-лікарської комісії ГУМВС
України в Дніпропетровській області
ОСОБА_4 і терапевта ОСОБА_3 з позовом, і
просила суд визнати їх дії
протиправними, стягнути моральну шкоду
в розмірі 20000 гривень та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2
посилається на те, що вона в грудні 2010
року за направленням підрозділу по
роботі з особливим складом податкової
міліції Дніпропетровської області
була направлена до окружної військової
лікарської комісії ГУМВС України в
Дніпропетровській області для
визначення стану здоров'я з метою
вирішення придатності до служби в
органах податкової міліції. 11.03.2011 року
терапевтом ВЛК ГУМВС України в
Дніпропетровській області ОСОБА_3 було
повідомлено, що в акті медичного огляду
як кандидата на службу в органи
податкової міліції ОСОБА_2
постановлено діагноз НЦД змішаного
типу, однак на вимогу надати їй для
ознайомлення акт медичного огляду
терапевт ВЛК ОСОБА_3 та голова ВЛК ГУМВС
України у Дніпропетровській області
ОСОБА_4 відмовили, чим порушили вимоги
ст. 32 Конституції України та ст. 39 Основ
законодавства України «Про охорону
здоров'я», у зв'язку з чим просила
визнати дії відповідачів
протиправними, стягнути моральну шкоду
в розмірі 20000 гривень та судові витрати.

Відповідачі позов не визнали.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 21 травня 2014 року
відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні
позову.

ОСОБА_2 звернулася з апеляційною
скаргою на рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
21 травня 2014 року, де ставить питання про
його скасування та ухвалення нового
про задоволення позову, посилаючись на
те, що рішення ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, апеляційний суд
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню, рішення суду-зміні в
частині обґрунтування відмови у
позові, з ухваленням нового рішення,
згідно п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України з
наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що 15.12.2010 року ОСОБА_2 отримала
направлення до ВЛК ГУМВС України в
Дніпропетровській області на медичний
огляд для визначення придатності до
служби в органах податкової міліції як
кандидата на службу на посаді слідчого
податкової міліції ДПІ у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська.

04.02.2011 року ОСОБА_2 почала проходити
медичний огляд в ВЛК ГУМВС України в
Дніпропетровській області для
визначення придатності до служби в
органах податкової міліції як
кандидата на службу на посаді слідчого
податкової міліції ДПІ у Жовтневому
районі м Дніпропетровська, про що
свідчить особистий підпис ОСОБА_2 на
акті медичного огляду.

10 березня 2011 року відповідно до вимог
Порядку ВЛК ГУМВС України в
Дніпропетровській області ОСОБА_2
постановлений діагноз НЦД за змішаним
типом, стійкі, помірно виражені прояви,
та на підставі статті 44 б графи І
Розкладу хвороб і фізичних вад ОСОБА_2
була визнана непридатною до служби на
посаді слідчого податкової міліції.

Одразу ж після прийняття відповідних
рішень про вищевказаний діагноз та
постанову ВЛК ГУМВС України в
Дніпропетровській області ОСОБА_2 було
повідомлено терапевтом ВЛК ГУМВС
України в Дніпропетровській області
ОСОБА_3 та головою ВЛК ГУМВС України в
Дніпропетровській області ОСОБА_4 з
одночасним ознайомленням ОСОБА_2 з
Актом медичного огляду від 10.03.2011 року
№7.

Після отримання інформації про свій
діагноз та постанову ВЛК ГУМВС України
в Дніпропетровській області щодо
непридатності до служби ОСОБА_2
вимагала від вищевказаних посадових
осіб видати їй оригінал Акту медичного
огляду та відповідної довідки, на що їй
було відмовлено.

Згідно п. 1.20. Порядку постанова ВЛК, яка
приймається при медичному огляді,
оформляється довідкою, яка передається
до відповідного управління (відділу) по
роботі з особливим складом, а
відповідно до п. 1.122. Порядку акти
медичного огляду і свідоцтва про
хворобу підлягають зберіганню в архіві
ВЛК, яка здійснювала медичний огляд,
протягом року, а потім передаються до
архіву МВС.

Отже, чинним законодавством не
передбачено надання кандидату на
службу в органи податкової міліції
оригіналу або копії Акту медичного
огляду, довідки про проходження ВЛК
ГУМВС України в Дніпропетровській
області, тому відмова терапевта ВЛК
ГУМВС України в Дніпропетровській
області ОСОБА_3 та голови ВЛК ГУМВС
України в Дніпропетровській області
ОСОБА_4 є законною та обґрунтованою.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що у задоволенні
даної частини позовних вимог слід
відмовити, оскільки судом не
встановлено порушення вимог чинного
законодавства з боку відповідачів, а
позивачем не надано суду у даній справі
належних та достатніх доказів
порушення відповідачами прав чи
інтересів ОСОБА_2

З такими висновками суду першої
інстанції в повній мірі погодитися не
можна з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачі у справі є посадовими
особами окружної військово-лікарської
комісії ГУМВС України в
Дніпропетровській області, які були
призначені на посаду ГУМВС України в
Дніпропетровській області, що
підтверджується поясненнями
відповідача ОСОБА_4 та наказом про
призначення на посаду /а.с. 29/.

Загальні підстави відповідальності за
завдану моральну шкоду передбачені ч. 1
ст. 1167 ЦК України, в той же час згідно п. 3
ч. 2 цієї статті передбачені інші
випадки, встановлені законом.

Зокрема, ст. ст. 1173, 1174 ЦК України
передбачено відшкодування шкоди,
завданої фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади
(посадової особи або службової особи
органу державної влади), органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування при
здійсненні ними своїх повноважень, яка
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування, незалежно від вини цих
органів (цієї особи).

Оскільки позивач оскаржує незаконні
дії посадових осіб органу державної
влади при здійсненні ними своїх
повноважень (посадовими особами
окружної військово-лікарської комісії
ГУМВС України в Дніпропетровській
області), то заподіяна такими діями
шкода відшкодовується державою, як це
передбачено ст. 1174 ЦК України.

Отже, колегія суддів вважає, що в даному
випадку, належними відповідачами у
справі щодо незаконних дій посадових
осіб та відшкодування шкоди є ГУМВС
України в Дніпропетровській області та
держава, які не були залучені до участі
у справі.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги до посадових
осіб ВЛК ГУМВС України в
Дніпропетровській області ОСОБА_4 і
ОСОБА_3 не підлягають задоволенню саме
з вищезазначених підстав, тому рішення
суду першої інстанції підлягає зміні в
частині обґрунтування відмови у
позові.

Доводи, приведені в апеляційній
скарзі, не можуть бути підставою для
скасування рішення суду про відмову у
позові та задоволення позовних вимог з
вищезазначених підстав.

Таким чином, апеляційний суд вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду змінити в частині
обґрунтування відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
апеляційний суд, -

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 21 травня 2014 року
змінити в частині обґрунтування
відмови у позові.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

СУДДІ: