Справа № 396/1596/14-ц
Провадження № 2/396/469/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2014 року Новоукраїнський районний
суд Кіровоградської області у складі:

головуючого: Гарбуз
Ольга Анатоліївна

за участю секретаря:
Пономаренко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Новоукраїнка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору ОСОБА_3, про сплату
грошової компенсації спадкового майна
та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа
Новоукраїнська державна нотаріальна
контора, про визнання дій
неправомірними та покладення
зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 та
просить стягнути з відповідача на її
користь грошову компенсацію за частку
у спадщині її матері, а саме 1/3 частки
житлового будинку, який знаходиться по
АДРЕСА_1. Вимоги мотивовані тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача
ОСОБА_4. Після її смерті відкрилася
спадщина на майно. Позивач, будучи
спадкоємцем першої черги вчасно
звернулася із заявою про прийняття
спадщини до Новоукраїнської державної
нотаріальної контори. З аналогічними
заявами звернулися також відповідач
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які являються братом
і сетрою позивача, а також є
спадкоємцями першої черги. Спадкове
майно складається із житлового будинку
АДРЕСА_1. В даний час відповідач
проживає у вказаному будинку сам,
виселятися не хоче, тягар утримання не
несе, до будинку позивача не допускає.
На всі звернення позивача до ОСОБА_2 з
питанням виселятися або сплатити їй
грошову компенсацію за частку у
спадщині постійно погрожує,
висловлюється в її адресу брутальною
лайкою.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа
ОСОБА_3. звернулися до суду з зустрічним
позовом до позивача, в якому просять
визнати протиправними дії та
зобов'язати ОСОБА_1 здійснити передачу
їм оригіналів правовстановлюючих
документів на домоволодіння, яке
розташоване по АДРЕСА_1, домоволодіння,
яке розташоване по АДРЕСА_2. Вимоги
мотивовані тим, що їхній матері ОСОБА_4,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 належало на
праві власності наступне майно:
домоволодіння, яке розташоване по
АДРЕСА_1; домоволодіння, яке
розташоване по АДРЕСА_2; Державний акт
на право приватної власності на землю,
виданий на ім'я ОСОБА_4 IV-КР №023536 від 24
травня 2002 року загальною площею 3,86 га;
Державний акт на право приватної
власності на землю, виданий на ім'я
ОСОБА_5 IV-КР №023535 від 24 травня 2002 року
загальною площею 8,32 га. Після смерті
матері вони подали заяви про прийняття
спадщини до Новоукраїнської державної
нотаріальної контори. Однак, у зв'язку з
тим, що оригінали правовстановлюючих
документів на будинки знаходяться в
ОСОБА_1, яка не має наміру в
добровільному порядку пред'явити їх до
Новоукраїнської державної
нотаріальної контори з невідомих на те
обставин, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не можуть
отримати свідоцтво про право на
спадщину за законом на вищевказані
домоволодіння.

В судовому засідання позивач
підтримала позовні вимоги в повному
обсязі, посилаючись на обставини, що
викладені у позові.

Відповідач та третя особа ОСОБА_3 у
судовому засіданні позовні вимоги
ОСОБА_1 не визнали та просили
задовольнити їх зустрічний позов.

Суд, вислухавши сторін, третю особу
ОСОБА_3, вивчивши матеріали цивільної
справи, вважає, що позов ОСОБА_1,
зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов»язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу
спадщини входять усі права та
обов»язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. З ст. 1223 Цивільного
кодексу України право на спадкування
виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу
України спадщина належить
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України,
частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними.

Згідно ст. 321 Цивільного кодексу
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 Цивільного
кодексу України відсутність свідоцтва
про право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину, а згідно
ст. 16 Цивільного кодексу України
засобом захисту свого права є визнання
права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_4, яка являлася рідною
матір'ю позивачу по справі ОСОБА_1,
відповідачу ОСОБА_2 та третій особі за
первісним позовом ОСОБА_3, яка не
складала заповіту.

До складу спадкового майна входить
наступне майно: домоволодіння, яке
розташоване по АДРЕСА_1; домоволодіння,
яке розташоване по АДРЕСА_2; Державний
акт на право приватної власності на
землю, виданий на ім'я ОСОБА_4 IV-КР №023536
від 24 травня 2002 року загальною площею
3,86 га; Державний акт на право приватної
власності на землю, виданий на ім'я
ОСОБА_5 IV-КР №023535 від 24 травня 2002 року
загальною площею 8,32 га.

У встановлений 6-місячний строк
сторони, які є спадкоємцями за законом
звернулися до нотаріальної контори по
питанню прийняття спадщини.

Та після закінчення 6 місячного терміну
відповідач ОСОБА_2 та третя особа
ОСОБА_3 по первісному позову отримали
свідоцтва про право на спадщину за
законм на 1/3 частку на земельні ділянки,
які належали спадкодавцю. Свідоцтва
про право на спадщину за законом на 13
частки спадщини на ім'я ОСОБА_1-
первісного позивача ще не видано.

Як встановлено судом між спадкоємцями
була усна домовленість про підготовку
правостновлюючих документів для їх
переоформлення у нотаріуса, у ОСОБА_1 на
домоволодіння, у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на
земельні ділянки.

ОСОБА_1 не підготувала оцінку об'єктів
нерухомості та не подала
правовстановлюючі документи на
домоволодіння до нотаріуса.

Після звернення до нотаріального
органу з приводу оформлення спадщини
постанову про відмову у вчиненні
нотаріальних дій позивачі по
зустрічному позову не отримували.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
не визнання або оспорювання, крім цього
ст.16 ЦК України зазначає, що кожна особа
має право звернутися за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу і одним із способів
такого захисту цивільних прав та
інтересів є визнання права.

Відповідно до ст. 60 ЦПК, кожна особа
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 ЦПК України. При
цьому, доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Відповідно до Постанови ВСУ від 14.05.2014
року, справа № 6-42цс14 встановлено, що ч.
5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що
прийнята спадщина належить
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини, а тому факт отримання чи
неотримання таким спадкоємцем
свідоцтва про право на спадщину не
впливає на його право власності.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

На даний час у позивача по первісному
позові виникла необхідність у
стягненні з ОСОБА_2 13 частки житлового
будинку, яка вважає складає 60.000
гривень, так як останній самостійно
користується спадковим майном -
житловим будиноком по АДРЕСА_1, не
заперечує, що вона самостійно
користується іншим будинком, який
входить до предмету спадщини - житловим
будинком в АДРЕСА_2, який потрібен їй як
дача так як власного городу не має.

Положеннями ст. 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися та розпоряджатися своєю
власністю. Право власності набувається
в порядку, визначеному законом. Право
власності є непорушним.

У відповідності до ст.ст. 316, 328 ЦК
України право власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб. Право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом

Відповідно до ст. 365 Цивільного кодексу
України, право особи на частку у
спільному майні може бути припинено за
рішенням суду на підставі позову інших
співвласників у разі виконання
чотирьох умов: 1) частка є незначною і не
може бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною: 3 спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї

Згідно вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України,
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтвердженні певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно,
що є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 364 ЦК України,
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою. Право на
частку у праві спільної часткової
власності у співвласника, який отримав
таку компенсацію, припиняється з дня її
отримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України,
право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 2)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд
постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 364,
365 ЦК України, неможливо припинити
право на частку у спільний частковій
власності без внесення грошових коштів
на рахунок суду, проте такі вимоги
позивачем до суду не ставляться.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа по
первісному позову заперечують про
стягнення компенсації в розмірі 60 000
гривень за будинок по АДРЕСА_1 лише з
відповідача ОСОБА_2, так як не
погоджуються із оцінкою, яка не
проведена на час розгляду справи,
доказів, що експерт який подав звіт
станом на 12.02.2013 року, а не на час
розгляду справи, має ліцензію на
проведення оцінки об'єктів нерухомості
позивачем не подано, як і не подано, що
позивачка ставила раніше питання про
виселення відповідача, який як
встановлено судом проводить ремонтні
роботи так як будинок не оснащений
системою опалення та свідсить, що тягар
утримання будинку як раз лежить на
відповідачу, який у ньому проживає.
Доказів, які передбачено ст. 365 ЦК
України судом не встановлено, а
сторонами не подано, відповідних
виновків експерта не надано та
клопотань про їх проведення не
подавалося.

Враховуюячи вище викладене, суд вважає,
що позовні вимоги позивача, яка не
бажає оформлення спадщини на
домоволодіння через органи нотаріату,
так як вважає це буде дорого коштувати,
але суд не може замінювати органи
нотаріату та безпідставно позбавляти
права власності інших співвласників
майна та змушувати до укладення
купівлі-продажу, тому первісні позовні
вимоги не підлягають задоволенню в
повному обсязі. У зв'язку з даним
результатом справи по первісному
позову, не підлягають стягненню з
відповідача і судові витрати по справі.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, суд вважає також є
безпідставними про визнання дій ОСОБА_1
неправомірними, так як позивачами по
зустрічних позовних вимогах не
уточнено та необгрунтовано в чому дії
ОСОБА_1 є неправомірними та
зобов'язанні ОСОБА_1 здійснити передачу
правовстановлюючих документів на
домоволодіння, яке розташоване по
АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_3
в залі судового засідання при цьому
необгрунтувавши необхідність передачі
правовстановлюючих документів в залі
суду, які суду не потрібні, а потрібні
позивачам для перд'явлення до органу
нотаріату.

Уточнювати позовні вимоги позивачі не
бажали, а суд не може до чогось
примушувати сторони, лише роз'яснити їх
право, крім того суд не може замінювати
органи нотаріату.

До суду звертаються про встановленння
права власності в порядку спадкування
лише при наявності письмової постанови
про відмову нотаріуса у вчиненні
нотаріальних дій, яка відсутня в
матеріалах справи та матеріалах
спадкової справи, яку досліджено судом.

З огляду на зазначене, суд не вбачає
підстав для задоволення зустрічного
позову, так як позивачі не надали суду
будь-яких доказів, які підтверджують
факти викладені в зустрічній позовній
заяві.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна та зобов»язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що первісний
позов та зустрічна позовна заява
задоволенню не підлягають, оскільки не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні.

Підстав для задоволення клопотання
ОСОБА_1 та залишення зустрічного позову
немає на підставі ухвали
Новоукраїнського районного суду від 18
січня 2013 року, так як відповідно до ч.2
ст. 207 ЦПК України залишення позову без
розглдяду не позбавляє сторону
повторно звернутися, якщо після
усунення умов, які були підставами для
залишенння позову без розгляду.

У зв'язку з даним результатом справи, не
підлягають стягненню з відповідача за
зустрічним позовом також і судові
витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 3, 213-215 ЦПК України, ст.
328,355, 358,364,365, 1278, 1280 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
на стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
ОСОБА_3, про сплату грошової
компенсації спадкового
майна-домоволодіння, яке знаходиться
АДРЕСА_1 в сумі 60 000 (шістдесят тисяч
)гривень та стягнення понесених
судових витрат відмовити.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа
Новоукраїнська державна нотаріальна
контора, про визнання дій ОСОБА_1
неправомірними та зобов'язанні ОСОБА_1
здійснити преедачу правовстановлюючих
документів на домоволодіння, яке
розташоване по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в залі судового
засідання відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Кіровоградської
області через Новоукраїнський
районний суд протягом десяти днів з
моменту проголошення.

Головуючий:
О. А. Гарбуз