УХВАЛА

іменем україни

23 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 10 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
3 серпня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір, за умовами якого відповідач
отримала 3 100 грн. кредиту у вигляді
кредитного ліміту на платіжну картку
під 36% річних з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Умови кредитного договору
відповідач виконувала неналежно, тому
станом на 31 серпня 2013 року залишок
заборгованості за кредитом становить 36
420грн. 52 коп. З урахуванням викладеного
позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Березнегуватського районного
суду Миколаївської області від
16 грудня 2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» 5 784 грн. 41 коп.
заборгованості за кредитним договором.
Вирішено питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 10 лютого
2014 року рішення місцевого
суду змінено в резолютивній частині,
а саме: позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено частково.
Стягуто з ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість на
31 серпня 2013 року за кредитним
договором, укладеним між нею і ПАТ КБ
«ПриватБанк» 3 серпня 2005 року, у сумі 25
864 грн 59 коп., яка складається із
заборгованості за кредитом у сумі
9 030 грн 98 коп.; відсотків за
користування кредитом у сумі 15 125 грн 78
коп.; штрафу у сумі 500 грн. (фінансова
складова) та 1 207 грн 83 коп. штрафу
(процентна складова). Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення апеляційного суду в частині
незадоволеної суми боргу по процентам,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, та в цій частині ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позову, виходив із того, що банк
пропустив трирічний строк позовної
давності, а договір про збільшення
строку позовної давності до п'яти років
відповідач не підписувала, тоді як
вимогами ч. 2 ст. 259 ЦК України
передбачено укладання такої угоди в
письмовій формі.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду
першої інстанції, виходив із того, що
позивач звернувся до суду в межах
п'ятирічного строку та стягнув суму
заборгованості зменшивши розмір
відсотків нарахованих банком, оскільки
вважав необґрунтованими нарахування
подвійних відсотків (72%) на прострочену
заборгованість.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Суд не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального
права та порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення (ч. 3 ст. 335 ЦПК України).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк, або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом установлено, що відповідно до
укладеного договору від 3 серпня
2005 року ОСОБА_3 отримала кредит у
розмірі 3 100 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36,00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Із заяви про отримання платіжної
картки від 3 серпня 2005 року, підписаної
ОСОБА_3 вбачається, що вона ознайомлена
і згодна з умовами про надання
банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою та
тарифами банку (а.с. 7).

Судом також установлено, що відповідач
свої зобов'язання належним чином не
виконувала у зв'язку із чим, за
розрахунками банку, станом на 31 серпня
2013 року за кредитом становить 36 420 грн. 52
коп., із яких: 9 030 грн. 98 коп.
заборгованість за кредитом; 25 179 грн. 04
коп. заборгованість по процентам за
користування кредитом; 500 грн. штраф
(фіксована частина) та 1 710 грн. штраф
(процентна складова).

Відповідно до п. 5.5., п. 5 ІІ розділу Умов
«Правила користування платіжною
карткою» за користування кредитом банк
нараховує проценти у розмірі,
встановленому тарифами банка, із
розрахунку 360 календарних днів у році.

Пунктом 5.5.1 встановлено, що за
несвоєчасне виконання боргових
зобов'язань (користування простроченим
кредитом та овердрафтом) держатель
сплачує проценти за підвищеною
процентною ставкою.

Згідно таблиці тарифів ПАТ КБ
«ПриватБанк», які є невід'ємною
частиною договору: базова % ставка, на
місяць (нараховується на залишок
заборгованості із розрахунку 360 днів у
році) складає 3%, що відповідає базовій %
ставці, зазначеній у заяві. Процентна
ставка (на місяць) на суму простроченої
заборгованості складає 6% у місяць (72% на
рік).

Тобто, у разі неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, йому нараховується подвійна
базова відсоткова ставка - 6% в місяць
або 72% на рік.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Ураховуючи викладене, слід дійти
висновку про те, що сторони домовились
про застосування визначеного розміру
процентів на суму простроченої
заборгованості в разі порушення
відповідачем строків виконання
грошового зобов'язання, що передбачено
ст. 625 ЦК України.

Апеляційний суд не врахувавши, що
умовами договору (тарифи) передбачено,
що процентна ставка (в місяць) на суму
простроченої заборгованості складає 6%
в місяць, тобто, подвійну ставку від
базової передчасно відмовив у
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення відсотків за користування
кредитом (за подвійною обліковою
ставкою).

Крім того, правилами надання
банківських послуг, передбачено сплату
щомісячних процентів, тобто розміру
процентної ставки за користування
кредитом у разі, коли терміни сплати
платежів не порушено; підвищених
процентів - розміру

підвищеної процентної ставки за
користування кредитом у разі порушення
термінів сплати платежів, розміри яких
визначаються тарифами банку.

Таким чином, апеляційний суд, ухвалюючи
рішення в частині відмови в
задоволенні позову про стягнення
відсотків за користування кредитом за
підвищеною процентною ставкою у
порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК
України не перевірив доводи
апеляційної скарги щодо ознайомлення
позичальника з умовами надання
споживчого кредиту; не з'ясував за який
період банком нарахована
заборгованість та з урахуванням яких
платежів; не з'ясував чи були підстави
для підвищення відсоткової ставки та з
якого періоду; не встановив, які
правовідносини випливають із
встановлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Разом із тим, не може й залишатись в
силі рішення суду першої інстанції,
оскільки воно ухвалене із порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Так, згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Отже, для застосування позовної
давності необхідна заява відповідача,
якої у справі немає.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову у зв'язку із застосуванням
позовної давності незалежно від
наявності заяви сторони у спорі щодо
вимог про повернення споживчого
кредиту та без з'ясування причин
пропущення позовної давності є
передчасним.

Крім того, відповідно до п. 5.5. Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка» («Стандарт»)
термін позовної давності по вимогах
про стягнення кредиту, відсотків та
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю п'ять років.

Таким чином, сторони у письмовій формі
домовились про збільшення строку
позовної давності відносно стягнення
заборгованості за кредитом до п'яти
років, що не заборонено ст. 259 ЦК
України.

Ураховуючи те, що позичальник,
укладаючи кредитний договір, погодився
із Умовами надання споживчого кредиту,
які є його частиною, та в яких строк
позовної давності збільшено до п'яти
років, місцевий суд дійшов
помилкового висновку про те, що до
спірних правовідносин необхідно
застосовувати загальний строк
позовної давності тривалістю у три
роки.

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
не врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановили
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, згідно
ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені
по справі рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Березнегуватського районного
суду Миколаївської області від
16 грудня 2013 року та рішення
апеляційного суду Миколаївської
області від 10 лютого 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько М.Є. Червинська В.А.
Черненко