АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1101/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2333/14
Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І. С.
Доповідач Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Прядкіної О.В., Акопян В.І.

при секретарі Верещаці М.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 13 червня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання однією сім"єю та розподіл
майна подружжя та зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна
особистою власністю.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1
звернулася до суду із вказаним
позовом, просила встановити факт
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу між нею та ОСОБА_2 в
період з 2005 року по дату офіційної
реєстрації шлюбу, а саме до 26 липня 2007
року. Визнати житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 -
об'єктом спільної сумісної власності
та визнати за нею право власності на 1/2
частину цього житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим,
що вона з 2005 року проживала разом з
відповідачем однією сім"єю, у зв'язку з
чим спірний будинок є їхньою спільною
сумісною власністю.

У травні 2014 року ОСОБА_2
звернувся до суду з зустрічним позовом,
просив визнати будинок в АДРЕСА_1 таким,
що придбаний за його власні кошти,
заперечуючи факт проживання однією
сім'єю із ОСОБА_1 до липня 2007 року,
наполягав, що спірний будинок
куплений за його особисті кошти та
кошти його батьків.

Рішенням Полтавського
районного суду Полтавської області від
13 червня 2014 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовлено за
недоведеністю. Позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено в повному обсязі: визнано
будинок, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1 особистою приватною власністю
ОСОБА_2 Скасовано заходи забезпечення
позову накладені ухвалою Полтавського
районного суду від 23 квітня 2014 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати, постановити нове, яким
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі та відмовити в
задоволенні зустрічного позову.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на те,
що суд першої інстанції при вирішенні
питання по суті не в повному обсязі
з"ясував обставини, що мають значення
для справи, дав неправильну оцінку
поданим доказам.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених в
суді першої інстанції, заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь в
справі, дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити з наступних
підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК
України апеляційний суд за
результатами розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції вправі відхилити апеляційну
скаргу та залишити рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 27 липня 2007 року по 22 липня 2011 року
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у
зареєстрованому шлюбі.

22 листопада 2006 року ОСОБА_2 продав
ОСОБА_3 належну йому на праві власності
нежитлову будівлю у АДРЕСА_2 за 64 412 грн.

12 липня 2007 року Абазівське споживче
товариство Полтавської
райспоживспілки продало, а ОСОБА_2
купив 2/100 торгового комплексу контори
по АДРЕСА_1. Продаж вчинено за 15 600 грн.

Рішенням Полтавського районного суду
Полтавської області від 24 грудня 2010
року самочинно реконструйована
будівля в АДРЕСА_1 визнана жилим
будинком; за ОСОБА_2 визнане право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1. У
вересні 2011 року вказаний будинок
підключений до системи
електропостачання, а у вересні 2012 року -
до системи газопостачання.

Суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив надані сторонами докази,
належно їх оцінив, дав правильну
юридичну оцінку встановленим
обставинам і дійшов обґрунтованого
висновку про недоведеність факту
проживання сторін однією сім'єю без
реєстрації шлюбу у період з 2005 року по
липень 2007 року.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги
щодо оцінки судом першої інстанції
наданих у справу доказів колегія
суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюється положення глави 8 цього
Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави
для висновку, що ст. 74 СК України
поширюється на правовідносини між
чоловіком та жінкою, які проживають у
фактичних шлюбних відносинах, і для
визнання майна, придбаного під час
фактичних шлюбних відносин, спільною
сумісною власністю необхідні докази:
ведення спільного господарства,
наявності у сторін спільного бюджету,
проведення спільних витрат, придбання
іншого майна в інтересах сім'ї.

Згідно ч. 3 ст.212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Аналізуючи докази, на які
зроблено посилання в апеляційній
скарзі, колегія суддів робить висновок,
що суд першої інстанції правомірно
визнав їх недостатніми для
підтвердження факту ведення спільного
господарства, наявності у сторін
спільного бюджету, проведення спільних
витрат, придбання іншого майна в
інтересах сім'ї, тощо.

Та обставина, що спірний об'єкт
нерухомого майна придбаний за 14 днів до
реєстрації шлюбу між сторонами, не може
свідчити про існування до цього
моменту сталих сімейних відносин та
витрачання на придбання спірної
нерухомості спільних коштів з
урахуванням, зокрема того, що у
листопаді 2006 року ОСОБА_2 виручив від
продажу належного йому нежитлового
приміщення кошти у сумі, яка у чотири
рази перевищує вартість нового
придбаного нежитлового приміщення.
Показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 є
поясненнями зацікавлених осіб.
Письмові пояснення сусідів батьків
ОСОБА_1 підтверджують лише те, що ОСОБА_1
не проживала за місцем реєстрації у
батьків. Наведені докази разом із
показаннями свідка ОСОБА_6, долученими
до справи фотографіями, копіями
кредитних договорів, договору про
проходження виробничої практики
достовірно посвідчують те, що
напередодні офіційної реєстрації
шлюбу між сторонами склалися близькі
стосунки і вони готувалися до
створення сім'ї у розумінні положень ч.2
ст.3 СК України.

Посилання апеляційної скарги на
те, що право власності на спірний об'єкт
нерухомості виникло у ОСОБА_2 лише 24
грудня 2010 року на підставі рішення
суду, тобто під час перебування у
зареєстрованому шлюбі є хибним,
оскільки рішенням суду на підставі
ст.376 ЦК України по суті узаконена
самочинна реконструкція ОСОБА_2
придбаного ним за особисті кошти
нежитлового приміщення і змінений
статус цього приміщення з нежитлового
на житлове.

Апеляційна скарга не містить
нових засобів доказування, її доводи не
спростовують висновків суду першої
інстанції, у зв'язку з чим колегія
суддів робить висновок про відсутність
підстав для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308, ст.314,
ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 13 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
його проголошення і може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
О. А.Лобов

Судді:
В.І. Акопян

О.В. Прядкіна

З оригіналом згідно

Суддя
О.А.Лобов