Перша Київська обласна державна
Справа № 369/4198/13-ц
провадження 2/369/395/14
РІШЕННЯ

Іменем України

15.08.2014 року Києво - Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого судді Пінкевич
Н.С.,

за участю секретаря Сохань
Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа - Перша Київська
обласна державна нотаріальна контора,
ОСОБА_5 про зміну черговості у
спадкуванні, визнання права власності
на частку у спільному майні, визнання
права власності на спадкове майно та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Перша
Київська обласна державна нотаріальна
контора про визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

У травні 2013 року позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із
позовом до ОСОБА_4, третя особа - Перша
Київська обласна державна нотаріальна
контора про зміну черговості у
спадкуванні, визнання права власності
на частку у спільному майні, визнання
права власності на спадкове майно. Свої
вимоги позивачі мотивували тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6, мати
позивачки ОСОБА_1 Після її смерті
залишилося спадкове майно, яке
складалося с домоволодіння АДРЕСА_1,
розташованого на земельній ділянці
площею 0,250 га. Спадкоємцем померлої за
заповітом став її син, ОСОБА_7 (брат
позивачки у цій справі ОСОБА_1). ОСОБА_7
прийняв спадщину, про що йому державним
нотаріусом було видане свідоцтво про
право на спадщину за заповітом. За
вказаним свідоцтвом про право на
спадщину за заповітом ОСОБА_7 став
власником домоволодіння АДРЕСА_1, яке
на час видачі свідоцтва складалося з:
дерев'яного житлового будинку літ. "А"
жилою площею 55,9 кв. м., загальною площею
60 кв. м.; літньої кухні - сараю - "Б";
гаражу "В"; погребу "Г"; сараю "Д"; навісів
"Ж", "З"; вбиральні "К", альтанки "М",
замощення І, свердловини II, огорожі №1-2.
Інвентарна оцінка успадкованого
ОСОБА_7 будинку з надвірними побудовами
на час видачі свідоцтва складала 36 784
грн. Вказали, що останні роки життя
ОСОБА_6 дуже хворіла і за віком та
станом здоров'я потребувала постійної
сторонньої допомоги та догляду. Її син
ОСОБА_7 самостійно забезпечити такий
догляд не міг оскільки сам перебував у
безпорадному стані та потребував
такого ж догляду. Тому у лютому 2002 року
ОСОБА_1 з чоловіком переїхали в с.
Білогородка і почали проживати разом з
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 однією сім'єю у
будинку АДРЕСА_1. На підтвердження
факту хвороби ОСОБА_6 позивачі
посилались на копію медичної
документації останньої, а також
довідку Вишнівської міської лікарні
від 16.04.2013 року №639. Обставину, що з
лютого 2002 року позивачі почали
проживати в АДРЕСА_1, вони
обґрунтовували актом депутата
сільської ради Кожушко О.В. від 25.04.2013
року та довідкою Білогородської
сільської ради від 12.03.03.2013 року № 281, а
також показами свідків. Як зазначають
позивачі, після смерті і похорон ОСОБА_6
подружжя ОСОБА_1, їх син ОСОБА_3 і ОСОБА_7
продовжували спільно проживати у
вказаному будинку однією сім'єю і вести
спільне господарство. ОСОБА_7 не міг
самостійно забезпечувати умови свого
життя і потребував постійної
сторонньої допомоги. Подружжя ОСОБА_2
та їх син ОСОБА_3 надавали йому постійну
допомогу, здійснювали за ним
необхідний догляд, створювали
необхідні умови для життя. Ця
обставина, на думку позивачів, може
бути підтверджена, крім наявних у
справі документів, показами свідків.
Крім того, зі слів позивачів, улітку 2004
року подружжя ОСОБА_2, їх син ОСОБА_3 та
ОСОБА_7 вирішили за спільні кошти,
спільними зусиллями, діючи в міру
можливостей кожного, обкласти
дерев'яний житловий будинок цеглою,
побудувати прибудову до будинку,
зробити реконструкцію вже існуючої
частини будинку, провести ремонт та
реконструкцію систем опалення,
водопостачання та водовідведення.
Позивачі вказували, що всі вищевказані
будівельні, монтажно-будівельні та
інші роботи були проведені за спільні
кошти подружжя ОСОБА_2 та їх сина ОСОБА_3
та за невеликою фінансовою та
особистою участю ОСОБА_7

Станом на 2012 рік будинок вже складався
з: дерев'яного обкладеного цеглою
житлового будинку літ. "А" жилою площею
87,8 кв. м., загальною площею 123,5 кв. м.;
літньої кухні - сараю - "Б"; гаражу "В";
погребу "Г"; сараю "Д"; альтанки "М",
замощення І, свердловини II, огорожі №1-2.
В житловому будинку було
реконструйовано системи опалення,
електромережі, проведено до будинку
воду. Будинок став впорядкований -
облаштований туалетом і ванною. Як
інвентарна так і ринкова вартість
будинку внаслідок проведених
будівельних і будівельно-монтажних
робіт значно збільшилася. Збільшилася
як житлова, так і корисна площа
житлового будинку. Усвідомлюючи, що
потребує постійної сторонньої
допомоги та намагаючись переоформити
житловий будинок, що зареєстрований на
нього на праві власності, на свого
племінника ОСОБА_3, у жовтні - листопаді
2012 року ОСОБА_7 звертався до
Києво-Святошинського районного центру
соціальних служб для сім'ї, дітей і
молоді за отриманням консультацій з
приводу оформлення ним договору його
довічного утримання племінником,
ОСОБА_3. Ця обставина підтверджується
копією довідки Києво-Святошинського
районного центру соціальних служб для
сім'ї, дітей і молоді №251 від 16.04.2013 року.
Однак, укласти такий договір, як і
оформити належним чином проведену
реконструкцію житлового будинку
ОСОБА_7 не встиг. ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок
травм, отриманих під час ДТП, ОСОБА_7
помер. Позивачі за власний рахунок
поховали його, відбули всі необхідні
обряди. Як стверджують позивачі, після
смерті ОСОБА_7 вони і далі проживають у
будинку, обслуговують його. Оскільки до
недавнього часу про існування
спадкоємців першої черги відомо не
було, ОСОБА_1, як спадкоємиця другої
черги за законом, звернулась в
нотаріальну контору із заявою про
прийняття спадщини після померлого
брата.

Зазначили, що у лютому місяці 2013 року до
них приїхав чоловік, який назвався
ОСОБА_4 і повідомив, що він є сином
померлого ОСОБА_7 і подав заяву в
нотаріальну контору про прийняття
спадщини як спадкоємець першої черги
за законом. ОСОБА_4 також почав вимагати
від позивачів віддати ключі і
виселитись з домоволодіння, оскільки,
на його думку, права на нього ОСОБА_1 не
мають.

До лютого 2013 року ОСОБА_4 ніколи в
будинку АДРЕСА_1 не з'являвся. Життям
свого батька (якщо ОСОБА_7 дійсно є його
батьком) ОСОБА_7 ніколи не цікавився.
Про його існування померлий ОСОБА_7
ніколи не згадував. Будь-якого
спілкування між ОСОБА_7 і відповідачем
ніколи не було. За викладених обставин
ОСОБА_1 вважає, що має право на зміну
черговості у спадкуванні після смерті
свого брата ОСОБА_7 разом із
спадкоємцем першої черги. Крім того, у
них виникла необхідність захисту своїх
права власності на здійснені
реконструкцію, переобладнання та
добудову будинковолодіння АДРЕСА_1.

Позивачі стверджували, що ОСОБА_7
тривалий час в останні роки життя
перебував у безпорадному стані
внаслідок свого стану здоров'я - у нього
мало місце випадіння дисків хребта, що
є дуже злісною і не передбачуваною
хворобою (він не міг нормально
рухатись, потребував періодичних
"вправлянь" дисків, які випадали, не міг
нагинатися, не міг нічого піднімати і
хоча б кілька хвилин втримати у руках).
У ОСОБА_7 був дуже поганий зір (на обох
очах була катаракта. Операційне
лікування одного ока не дало
результатів, тому друге око ОСОБА_7
навіть відмовився оперувати). Крім
того, він був хворий на діабет та
виразку дванадцятиперстної кишки.

Наявність таких хвороб в сукупності
зумовило безпорадний стан ОСОБА_7,
неможливість просто "обслужити" самого
себе самостійно - забезпечити
харчуванням, створити нормальні умови
свого життя, попрати, попрасувати та ін.
Позивачі вказали, що такий стан ОСОБА_7
був тривалим і постійним (не
періодичним). Належні умови життя і
догляд за ОСОБА_7 з лютого 2002 року
забезпечувала ОСОБА_1, позивачка у цій
справі, а також її чоловік. Отже,
ОСОБА_1, її чоловік та син, тривалий час
проживали з померлим однією сім'єю.
ОСОБА_1 піклувалася про свого брата,
разом із чоловіком і сином створювала
йому належні умови проживання та
надавала як матеріальну, так і іншу
необхідну допомогу, якої він
потребував.

За таких обставин, позивачі вважали, що
ОСОБА_1, яка є сестрою померлого ОСОБА_7
та є спадкоємицею другої черги за
законом, має право на спадкування після
свого брата разом із сином померлого
ОСОБА_4, який є спадкоємцем першої черги
за законом.

У випадку визнання за ОСОБА_1 права на
спадкування разом із сином померлого
ОСОБА_4, у відповідності до ст. 1218, ч. 2 ст.
1259 ЦК України, на переконання
позивачів, вона матиме право на
визнання за нею права на 1/2 частину
домоволодіння АДРЕСА_1 та на 1/2 частину
земельної ділянки площею 0,250 га,
розташованої за тією ж адресою.

Крім того, як позивачі вже вказували, за
час спільного проживання із ОСОБА_7
подружжя ОСОБА_1 разом із ОСОБА_7
спільними зусиллями та за спільні
кошти здійснили реконструкцію
житлового будинку та переобладнання
мереж газо- та водопостачання будинку.
Орієнтовна вартість виконаних робіт,
витрачених матеріалів і обладнання
становить, на думку позивачів, 259 886 грн.
29 коп. (за цінами на час виконання
робіт).

Позивачі надали відомості про їх
доходи, а також про доходи ОСОБА_7 Також
стверджували, що, крім заробітної плати
і пенсій, сім'я ОСОБА_7 і ОСОБА_1 мала
прибутки від особистого сільського
господарства.

Оскільки за життя ОСОБА_7 приміщення, що
були добудовані та перебудовані в
період з 2004 року по 2012 рік, не були
належним чином здані в експлуатацію і
зареєстровані в БТІ, позивачі
переконані, що вони на підставі вище
наведеного та правових норм, мають
право на визнання за ними права на 3/4
частини матеріалів, робіт обладнання,
які були використані в процесі
реконструкції і переобладнання
житлового будинку по АДРЕСА_1.

Інша 1/4 частина використаних
матеріалів, робіт обладнання тощо у
складі спадкової маси, як вважають
позивачі, підлягає спадкуванню після
померлого ОСОБА_7

Позивачі стверджували, що у випадку
задоволення судом вимоги про зміну
черговості у спадкуванні після ОСОБА_7,
ОСОБА_1 в порядку спадкування матиме
право на половину від 1/4 частини, тобто
1/8 частину матеріалів, обладнання тощо,
використаних при реконструкції і
переобладнанні житлового будинку по
АДРЕСА_1.

Таким чином, враховуючи викладене, у
випадку задоволення позовних вимог про
зміну черговості спадкування, визнання
права на спадкове майно, визнання права
власності на матеріали та обладнання,
використаних при реконструкції та
переобладнанні житлового будинку.
ОСОБА_1 матиме право на: 1/2 частину
домоволодіння АДРЕСА_1 орієнтовною
інвентарною вартістю 18 392 грн. в порядку
спадкування; 1/2 частину земельної
ділянки площею 0, 250 га розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 орієнтовною вартістю
200 000 грн. 00 коп. в порядку спадкування; 1/8
частину матеріалів, обладнання тощо,
використаних при реконструкції та
переобладнанні житлового будинку по
АДРЕСА_1 в порядку спадкування
(орієнтовною вартістю 29 755 грн. 49 коп.); а
разом із чоловіком, ОСОБА_2 та сином
ОСОБА_3 на 3/4 (6/8) частин матеріалів,
обладнання тощо (орієнтовною вартістю
в 532 грн. 92 коп.) використаних при
реконструкції та переобладнанні
житлового будинку по АДРЕСА_1, як особа,
що проживала з ОСОБА_7 однією сім'єю,
мала спільний бюджет, вела спільне
господарство та створила майно, що є
спільною сумісною власністю членів
сім'ї.

Посилаючись на викладене вище та норми
закону, позивачі просили суд: змінити
черговість права на спадкування після
смерті ОСОБА_7 та визнати за ОСОБА_1
право на спадкування за законом після
смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
разом із спадкоємцем першої черги
ОСОБА_4; визнати за ОСОБА_1 в порядку
спадкування право власності на: 1/2
частину домоволодіння АДРЕСА_1
орієнтовною інвентарною вартістю 18 392
вісімнадцять тисяч триста дев'яносто
дві) грн. 00 коп.; 1/2 частину земельної
ділянки площею 0,250 га. з цільовим
призначенням для будівництва,
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1
орієнтовною вартістю 200 000 (двісті
тисяч) грн.; 1/8 частину матеріалів,
обладнання тощо, використаних при
реконструкції та переобладнанні
житлового будинку по АДРЕСА_1
орієнтовною вартістю 29 755 (двадцять
дев'ять сімсот п'ятдесят п'ять) грн. 00
коп.; взнати за ОСОБА_1, її чоловіком
ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 право власності
на 6/8 частини спільного майна:
матеріалів, обладнання тощо,
використаних при реконструкції та
переобладнанні житлового будинку по
АДРЕСА_1 орієнтовною вартістю 178 532 (сто
сімдесят вісім п'ятсот тридцять два)
грн. 92 коп.

У подальшому позивачі уточнили свої
позовні вимоги у частині матеріалів та
обладнання, на яке просили визнати за
ними право власності, зазначивши їх
перелік та обсяги.

Не погоджуючись з позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, у 29.06.2013 року ОСОБА_4
звернувся до суд із зустрічним позовом
до них, третя особа - Перша Київська
обласна державна нотаріальна контора,
про визнання права власності. Свій
зустрічний позов ОСОБА_4 обґрунтував
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Він, ОСОБА_4, є сином ОСОБА_7
та єдиним спадкоємцем першої черги по
закону. Зазначене позивач за
зустрічним позовом підтвердив
рішенням Києво-Святошинського
районного народного суду Київської
області від 04.12.1980р. у справі № 2-617-а-1980
та свідоцтвом про встановлення
батьківства від 20.02.1981 року. Як
стверджував ОСОБА_4, заповіт ОСОБА_7 не
складався. На думку позивача за
зустрічним позовом, до складу спадщини
ОСОБА_7 входить: земельна ділянка
площею 0,250 га з цільовим призначенням
для будівництва, обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, розташована за адресою: АДРЕСА_1
(кадастровий номер земельної ділянки
02 002 0104); домоволодіння - житловий
будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1
(сорок чотири). 19.02.2013 року він звернувся
до Першої Київської обласної державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини. Як стверджує
ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ніколи
не проживали з ОСОБА_7 за адресою:
АДРЕСА_1. Вказав, що за вказаною адресою
ОСОБА_7 проживав один у своєму будинку.
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постійно
проживають однією сім'єю за адресою:
АДРЕСА_2, - що підтверджується
паспортними даними ОСОБА_1, ОСОБА_2,
відомостями з центральної бази даних
Державного реєстру фізичних осіб ДПА
України про суми виплачених доходів №
51723 від 03.04.2013 року, № 51728 від 03.04.2013 року,
довідками Управління Пенсійного фонду
у Києво-Святошинському районі від
03.04.2013 року № 652-659. Як вважає ОСОБА_4,
хвороби, які начебто були у ОСОБА_7 та на
які посилаються ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
не мають наслідком перебування особи у
безпорадному стані. Також позивач за
зустрічним позовом зазначив, що ОСОБА_7
за життя був дієздатною та
працездатною людиною, самостійно
займався технічним обслуговуванням
транспортних засобів, працював,
обробляв город, надавав допомогу в
побутових справах сусідам. Крім того,
ОСОБА_7 володів транспортним засобом
марки «Ланос», 2006 року випуску, та
самостійно, без сторонньої допомоги,
керував цим автомобілем, їздив ним у
власних потребах, надавав допомогу
сусідам та мешканцям с. Білогородка у
особистому перевезенні та перевезенні
вантажів тощо. Як вважає ОСОБА_4, ОСОБА_1
ніколи матеріально не забезпечували
ОСОБА_7 та не надавала йому жодної
допомоги, оскільки, як зазначалось
вище, вона постійно проживає у м.
Вишневе. ОСОБА_7 матеріально
забезпечував себе самостійно, оскільки
отримував пенсію, вів особисте домашнє
господарство, мав городину.

Таким чином, позивач за зустрічним
позовом стверджував, що ОСОБА_7 за життя
був цілком дієздатною та працездатною
людиною, працював, отримував доходи від
своєї діяльності, за власні кошти
купував будівельні матеріали та
здійснював будівельні роботи по
облаштуванню належного йому на праві
особистої приватної власності будинку
за адресою: АДРЕСА_1, - в якому проживав
лише він один та вів особисто своє
домашнє господарство без будь-якої
матеріальної та іншої допомоги з боку
гр. ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які
перебували з ОСОБА_7 у неприязних
стосунках, не підтримували з ним
спілкування та у вказаному будинку
взагалі не мешкали.

Стосовно визнання права власності за
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 права власності
на 6/8 частини спільного майна:
матеріалів, обладнання тощо,
використаних при реконструкції та
переобладнанні будинку по АДРЕСА_1,
орієнтовною вартістю 178 532,92 грн. ОСОБА_4
зазначив, що надані ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 копії документів, які начебто
підтверджують проведення будівельних,
монтажно-будівельних та інших робіт не
є належними та допустимими доказами їх
виконання.

Посилаючись на викладене вище та норми
закону, ОСОБА_4 просив суд: визнати за
ним право власності на земельну
ділянку площею 0,250 га з цільовим
призначенням для будівництва,
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :02:002:0104; визнати
за ним право власності на
домоволодіння - житловий будинок, що
знаходиться в АДРЕСА_1.

У ході судового розгляду до участі у
справі за первісним позовом у якості
третьої особи було притягнуто ОСОБА_5.

Позивачі за первісний позовом та
відповідачі за зустрічним позовом та
їх представник у судовому засіданні
первісний позов підтримали, просили
задовольнити його в повному обсязі,
зустрічний позов не визнали, просили
відмовити у його задоволенні,
посилаючись на викладене у первісній
позовній заяві, надані суду докази та
покази свідків.

Відповідач за первісний позовом та
позивач за зустрічним позовом в судове
засідання направив свого представника,
який первісний позов не визнав, просив
відмовити у його задоволенні,
зустрічний позов підтримав, просив
його задовольнити з підстав,
зазначених у зустрічній позовній
заяві.

Третя особа за первісним та зустрічним
позовами Перша Київська обласна
державна нотаріальна контора свого
представника в судове засідання не
направила, звернулась до суду із заявою
про слухання справи у відсутність
свого представника та вирішення спору
згідно з вимогами законодавства.

Третя особа за первісним позовом
ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився,
про день, час та місце розгляду справи
був повідомлений належним чином.
причини своєї неявки та позицію щодо
позову суду не повідомив.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні
03.02.2014 року суду пояснив, що померлого
ОСОБА_7 знав з дитинства, разом із
ОСОБА_7 ходив в один клас, однак,
оскільки ОСОБА_7 був хворобливим, то він
багато пропускав і школу закінчив
пізніше. ОСОБА_12 також пояснив, що
взимку у 2002 році перевозив меблі з м.
Вишневе до села Білогородка на
прохання ОСОБА_2. З того часу ОСОБА_2 в
АДРЕСА_1 постійно проживали і до
теперішнього часу проживають. Вони
придбали господарство, купили козу для
того, щоб хворий ОСОБА_7 пив молоко, за
що останній був вдячний. ОСОБА_12 також
пояснив, що бував в гостях у ОСОБА_2 і
ОСОБА_7, бачив, що проживали однією
сім'єю. ОСОБА_7 казав йому, що ОСОБА_1 все
йому купує, якби не ОСОБА_1, то було б
дуже погано жити самому. Також свідок
вказував, що ремонт, опалення,
водопостачання в спадковому будинку
робили ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні
03.02.2014 року суду пояснила, що вона
костоправ. ОСОБА_7 її знав, у нього
хребет був слабий. Інколи на день 2 рази
приїжджав. 4-5 диски у нього випадали.
Всі її сусіди знали його. ОСОБА_7 відро
води не міг підняти. Ще у нього була
катаракта, операцію зробили, але
невдачно, за ним треба було доглядати.
ОСОБА_1 йому оплачувала операцію. В хаті
нічого не міг робити. Коли ОСОБА_1
захворіла, то город я та інші
допомагали обробляти. Він не міг
обробляти"

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні
03.02.2014 року суду пояснила, що в останні
роки ОСОБА_7 сильно хворів, в нього була
язва, диски випадали, ноги хворіли, очі
погано бачили. Нічого він сам не робив,
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 робили. Також свідок
зазначала, що позивачі за первісним
позовом переробили кришу, добудували
кімнати та побудували сарай.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні
20.03.2014 року суду пояснила, що як мати
ОСОБА_1 захворіла, вони із чоловіком
переїхали в с. Білогородка. Мати була
після інсульту, ОСОБА_1 їй допомагала по
господарству. Свідок їх відвідувала.
Після смерті мами вони продовжили там
жити. Як в сім'ї проживали, харчувалися
спільно, готовила їсти ОСОБА_1. Тримали
козу, щоб ОСОБА_7 забезпечити козиним
молоком. На момент смерті ОСОБА_7
ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 жили разом в
Білогородці, ОСОБА_7 ОСОБА_1 у всьому
допомагала. Купувала йому одяг. ОСОБА_7
дуже любив племінників, щось їм
дарував.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні
20.03.2014 року суду пояснила, що на момент
смерті ОСОБА_6, матері ОСОБА_1, ОСОБА_7,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 проживали разом
в будинку АДРЕСА_1. Після смерті матері
вони то забори робили, то хату
добудовували, сарай, літню кухню
робили. Робітників наймали ОСОБА_1 і
ОСОБА_3. ОСОБА_7 був слабенький,
маленький ростом, у нього боліли ноги,
відносини між ними були хороші. ОСОБА_1
готувала на всіх. Як стверджує свідок,
ОСОБА_1 у Білогородці постійно
проживають років з 10 десять. Також
свідок наголошувала, що позивачі за
первісним позовом після смерті матері
переробили забор, хату добудували,
сарай переробили, літню кухню зробили.
Робітників наймали ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні
20.03.2014 року суду пояснила, що ОСОБА_1 з
чоловіком переїхали жити до
Білогородки ще за життя її матері, там
проживав ОСОБА_7 Після смерті матері
ОСОБА_1 з чоловіком залишились
проживати разом з її братом, допомагали
йому по господарству, обробляли город.
Зі слів ОСОБА_7, сестра готувала йому
їжу. ОСОБА_7 хворів, був слабким, йому
потрібна була допомога, йому важко було
себе обслуговувати.

Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні
08.04.2014 року суду пояснила, що в 2010 році
прийшла до ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на квартиру. ОСОБА_7 і ОСОБА_1
брат і сестра. Відносини між ними дуже
добрі, теплі. ОСОБА_1 у всьому
підтримувала ОСОБА_7. Він сам себе не
міг обходити, йому потрібна була
допомога ОСОБА_1. ОСОБА_1 поводилася у
будинку як господиня. Харчувалися вони
разом. Готувала ОСОБА_1. ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_1, ОСОБА_7 проживали як господарі у
будинку. Тримали господарство: кури,
качки, козу. Козу тримали саме для
ОСОБА_7, щоб молоко пив. ОСОБА_7 їсти
варити не міг, попрати сам він не міг,
цим займалася ОСОБА_1. Свідок вказувала,
що був такий випадок: з 2011 року на 2012
рік, коли вже морози були, не стало
світла і прорвало від морозу труби,
батареї, котел пошкодило, ми всі були на
кухні, її в цій сім'ї приймали як за
свою. Потрібні були чималі кошти на
ремонт. ОСОБА_2 запропонував, що є кошти
на картці і їх можна витратити на
ремонт. Так і вирішили і за 2-3 дні все
відремонтували. Стан здоров'я у ОСОБА_7
був не дуже, зі слів свідка, він їй
розповідав, що йому робили операцію на
очах, але вона не допомогла. Він
звертався до лікарів, йому прописували
краплі, ОСОБА_1 йому їх купувала,
закапувала йому очі. У ОСОБА_7 була
виразка шлунку, їсти йому потрібно було
все дієтичне. ОСОБА_1 йому постійно
готувала, купувала таблетки. Важкого
він піднімати не міг, у нього випадали
диски. Тяжкого він підняти не міг, на
городі він не був, він не міг зігнутися.
Кухні в хаті немає, їжа готувалась в
літній кухні. ОСОБА_2 рубав дрова,
пропалював там зранку. Як вказувала
свідок, ОСОБА_7 любив до дев'яти
полежати, бо він знав, що про нього
подбають. З першого разу кошти за
проживання вона сплачувала ОСОБА_1. У
всіх питаннях вони радилися. Без сестри
і її чоловіка ОСОБА_7 нічого не
вирішував. Коли свідку порадили зняти
житло за Києвом, я прийшла вдень до
ОСОБА_7, але він їй сказав, що буде
ввечері сестра, щоб її зачекали. Коли
вона прийшла ввечері, були вже і ОСОБА_1,
і ОСОБА_7 і ОСОБА_2, і ОСОБА_3 вдома. Вони
порадились і вирішили. У ОСОБА_7 своєї
родини не було, про сина свідок
дізналася лише після смерті ОСОБА_7. Зі
слів свідка, він приходив, вимагав
ключі від будинку, бо він спадкоємець.
Ключі йому не дали.

Аналогічні покази з питання спільного
проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_7 надав суду й
свідок ОСОБА_26 у судовому засіданні
13.05.2014 року. Також свідок вказував, що
позивачі за зустрічним позовом зробили
нову веранду, перекрили кришу, зробили
хол іншої конфігурації, добудували 2
кімнати.

Свідок ОСОБА_27 у судовому засіданні
08.04.2014 року суду пояснив, що ОСОБА_7 все
забував. Господарством він не займався.
Ноги та руки у нього були на місці, але
слабкий був. По господарству нічого не
робив, на думку свідка, за станом
здоров'я. Також свідок зазначив, що коли
до спадкового будинку вселилась
позивач ОСОБА_1, то будинок
розвалювався. Позивачі за первісним
позовом зробили капітальний ремонт,
виконали прибудову до будинку та
побудували літню кухню.

Свідок ОСОБА_28 у судовому засіданні
13.05.2014 року суду пояснила, що у ОСОБА_7
була язва, у нього був поганий зір.
Також у нього випадали диски. Він дуже
часто хворів. Він був немічний, мав
слабеньке здоров'я. також свідок
зазначав, що у 2004 році померла мати,
позивачі за первісним позовом
продовжували жити у спадковому
будинку. Вони поставили нові вікна,
двері, труби, батареї, зробили сучасний
ремонт.

Свідок ОСОБА_29 у судовому засіданні
13.05.2014 року суду пояснила, що є
соціальним працівником
Територіального центру по
обслуговуванню одиноких громадян та
інвалідів Києво-Святошинського району.
У 2009 році до неї звернувся ОСОБА_7 з
проханням взяти його на облік як
одинокого чоловіка, проте йому було
відмовлено, оскільки він на той час
працював. У 2010 році ОСОБА_7 повторно
звернувся до неї, вказав, що проживає
самостійно, має сестру, але вона
проживає у Вишневому. Було прийнято
рішення про постановку ОСОБА_7 на облік
у відділенні матеріальної
гуманітарної допомоги як одинокого
проживаючого.

Допитана у якості свідка у судовому
засіданні 29.07.2014 року позивач ОСОБА_1
суду дала пояснення у підтвердження
обґрунтування вимог первісного позову.

Вислухавши пояснення сторін, покази
свідків, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, письмові докази у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що як первісний, так і зустрічні позови
слід залишити без задоволення, з
наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії
НОМЕР_1 від 20.02.1980 року, рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 04.12.1980 року та
свідоцтва про встановлення
батьківства серії НОМЕР_2 від 20.02.1981
року ОСОБА_7 був визнаний батьком
ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
НОМЕР_3 від 18.04.2004 року. Після її смерті
спадщину прийняв її син ОСОБА_7
(родинний зв'язок підтверджується
посвідкою про народження), внаслідок
чого йому державним нотаріусом Першої
Київської обласної державної
нотаріальної контори було видано 29.10.2004
року свідоцтво про право на спадщину за
заповітом за реєстровим № 1-2445 на
житловий будинок з надвірними
спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.
Згідно з вказаним свідоцтвом про право
на спадщину за заповітом було
успадковано: житловий будинок під
літерою «А» - дерев'яний, жилою площею
55,9 кв.м, загальною площею 60,0 кв.м, літню
кухню-сарай «Б», гараж «В», погріб «Г»,
сарай «Д», навіси «Ж», «З», вбиральню
«К», альтанку «М», замощення І,
свердловину ІІ, огорожу № 1-2,
розташовані на земельній ділянці.

01 липня 2004 року ОСОБА_1 уклала з
Будівельно-монтажним акціонерним
товариством закритого типу «Гарант»
договір підряду № 1/07 на виконання
робіт по добудові приватного житлового
будинку в АДРЕСА_1 на суму 90 019,26 грн.

03 вересня 2004 року ОСОБА_1 та
Будівельно-монтажним акціонерним
товариством закритого типу «Гарант»
було підписано акт здачі-приймання
робіт (надання послуг) за вказаним
договором підряду на загальну суму 90
019,26 грн.

З огляду на наявні у справі квитанції
до прибуткового касового ордеру у
період з 05.07.2004 року по 30.09.2004 року
ОСОБА_1 було сплачено
Будівельно-монтажному акціонерному
товариству закритого типу «Гарант» 90
019,26 грн.

Згідно з витягом про реєстрацію права
власності на нерухоме майно № 5748270 від
08.12.2004 року право власності на
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, було
зареєстровано за ОСОБА_7.

15 березня 2007 року на ім'я ОСОБА_7 було
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,25 га, кадастровий номер :02:002:0104,
надану для будівництва, обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд, за адресою: АДРЕСА_1.

06 серпня 2008 року ОСОБА_1 уклала з ФОП
ОСОБА_31 договір № 12/08 на виготовлення,
доставку та установку
металопластикових конструкцій зі
склопакетами за невідомою адресою на
суму 20 370 грн. Відповідно до накладної №
17/08 від 17.08.2008 року ОСОБА_1 вказані
послуги були оплачені у повному обсязі.

У 2009 році ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_32 було
підписано акт виконаних робіт по
ремонту літньої кухні житлового
будинку в АДРЕСА_1 на суму 12 102 грн.

06 липня 2009 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ
«Енергоблокмонтаж» договір № 06/07-09 на
виконання робіт по об'єкту: «Ремонт
систем опалення, водопостачання та
водовідведення житлового будинку в
АДРЕСА_1» на суму 50 506,80 грн.

З огляду на наявні у справі квитанції
до прибуткового касового ордеру у
липні-серпні 2009 року ОСОБА_1 було
сплачено ТОВ «Енергоблокмонтаж» 50 506,80
грн.

Відповідно до технічного паспорту від
21.09.2004 року на житловий будинок по
АДРЕСА_1 загальна площа будинку 91,6 кв.м,
житлова площа - 55,9 кв.м, площа приміщень,
що не увійшли у загальну - 31,9 кв.м. Також
технічний паспорт містить відмітку, що
приміщення будинку 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, веранда
І, гараж «Л» є самочинними.

Як вбачається з інвентаризаційної
справи на житловий будинок по АДРЕСА_1,
станом на 19 серпня 1991 рік самочинні
приміщення будинку 1-1, 1-2, 1-3, 1-4 вже
існували.

Згідно з накладними від 05.09.2010 року,
11.05.2011 року, 16.02.2012 року ОСОБА_1 було
сплачено ФОП ОСОБА_33 33 500 грн. за дверні
блоки без визначення місця їх
установки.

Також у матеріалах справи наявні
платіжні документи (видаткові
накладні, квитанції тощо) на ім'я ОСОБА_1
на суму 4 223,46 грн. без вказівки адреси
доставки товарів та виконання послуг.

У відповідності до даних картки
медичного огляду одинокого
непрацездатного громадянина, який
оформлюється на надомне
соціально-побутове обслуговування, від
15.04.2010 року, оформленої дільничним
лікарем Білогородської дільничної
лікарні, ОСОБА_4 мав поганий зір,
незначно занижену групу рухомої
активності, його здатність до
самообслуговування була знижена, він
підлягав надомному обслуговуванню
відділенням соціальної допомоги.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_4 від 15.01.2013 року.

Як вбачається з медичної картки ОСОБА_7
за життя він хворів та відвідував
лікарів щодо лікування виразки,
катаракти тощо.

28.11.2012 року ОСОБА_2 було через
Приватбанк сплачено 1 336,20 грн. за
судово-медичну експертизу трупа, що
підтверджується відповідним
дублікатом квитанції.

Зважаючи на товарні чеки від 28.11.2012
року, 29.11.2012 року, 04.12.2012 року, 05.01.2013 року,
на поховання ОСОБА_7 та поминальні
обіди по ньому було сплачено 20 400 грн.,
належних та допустимих доказів, які б
безсумнівно вказували на джерело даних
коштів, встановити у ході розгляду
справи не виявилось за можливе.

19 лютого 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
Київської обласної державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті його
батька ОСОБА_7

Відповідно до довідки виконкому
Білогородської сільської ради № 281 від
12.03.2013 року ОСОБА_7 до дня своєї смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований і
проживав в АДРЕСА_1, разом з ним був
зареєстрований та проживав ОСОБА_3.

Згідно з довідкою виконкому
Білогородської сільської ради № 282 від
12.03.2013 року на момент смерті ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_3 з ним без реєстрації в
АДРЕСА_1 проживала його сестра ОСОБА_1
та ОСОБА_2.

З урахуванням даних посвідки про
народження ОСОБА_7, свідоцтва про
одруження ОСОБА_1, свідоцтва про її
народження ОСОБА_7 та ОСОБА_1 являються
рідними братом і сестрою.

Зважаючи на дані посвідки про
народження ОСОБА_7, та свідоцтва про
народження ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_5
являються рідними братами.

15.03.2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5
звернулися до Київської обласної
державної нотаріальної контори із
заявами про прийняття спадщини після
смерті їх дядька та брата ОСОБА_7

Як вбачається з листа
Києво-Святошинського районного центру
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді за вих. № 251 від 14.04.2013 року,
ОСОБА_7 у жовтні-листопаді 2012 року
звертався до фахівця з соціальної
роботи для отримання консультації щодо
оформлення ним договору довічного
утримання племінником ОСОБА_3.

Відповідно до довідки № 13/79 від 18.06.2013
року ОСОБА_7 працював сторожем ТОВ
«Трансбуд-ХХІ» з 11.06.2011 року по 02.04.2012
року.

Згідно з листом Києво-Святошинського
територіального центру соціального
обслуговування (надання соціальних
послуг) за вих. № 227 від 01.10.2013 року
ОСОБА_7 перебував на обліку у центрі як
особа, яка відповідно до заяви та акту
обстеження матеріально-побутових умов
потребує натуральної чи грошової
допомоги, з 15.04.2010 року по день смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Копії медичних документів відносно
стану здоров'я ОСОБА_6 суд не бере до
уваги як такі, що являються в силу ч. 3
ст. 58 ЦПК України неналежними, оскільки
не стосуються предмета доказування.

Наявні у справі копії актів депутата
Білогородської сільської ради Кожушко
О.В. від 04.03.2013 року та 25.04.2013 року суд теж
не може прийняти до уваги як такий, що в
силу ч. 1 ст. 59 ЦПК України являється
недопустимим доказом, оскільки
відповідно до вимог ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а законодавством України не
надано право та можливість депутату
місцевої ради складати акти, якими
фіксуються конкретні факти, що мають
юридичне значення та які виникли
задовго до дати складання такого акта.

Зважаючи на встановлені обставини, суд
вважає за необхідне проаналізувати
наступні правові норми.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Відповідно до ст. 13 Конституції України
держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності і
господарювання, соціальну
спрямованість економіки. Усі суб'єкти
права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України
проголошено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Громадяни для
задоволення своїх потреб можуть
користуватися об'єктами права
державної та комунальної власності
відповідно до закону. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Примусове відчуження
об'єктів права приватної власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності, на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього і
повного відшкодування їх вартості.
Примусове відчуження таких об'єктів з
наступним повним відшкодуванням їх
вартості допускається лише в умовах
воєнного чи надзвичайного стану.
Конфіскація майна може бути
застосована виключно за рішенням суду
у випадках, обсязі та порядку,
встановлених законом. Використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі.

У ст. 3 ЦК України передбачено, що
загальними засадами цивільного
законодавства є: 1) неприпустимість
свавільного втручання у сферу
особистого життя людини; 2)
неприпустимість позбавлення права
власності, крім випадків, встановлених
Конституцією України та законом; 3)
свобода договору; 4) свобода
підприємницької діяльності, яка не
заборонена законом; 5) судовий захист
цивільного права та інтересу; 6)
справедливість, добросовісність та
розумність.

Статтею 15 ЦК України визначено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

У абз. 1 ч. 3 ст. 331 ЦК України вказано, що
до завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Частиною 2 ст. 332 ЦК України передбачено,
що особа, яка самочинно переробила чужу
річ, не набуває право власності на нову
річ і зобов'язана відшкодувати
власникові матеріалу його вартість.

Відповідно до ч. 4 ст. 368 ЦК України
майно, набуте в результаті спільної
праці та за спільні грошові кошти
членів сім'ї, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором, укладеним у
письмовій формі.

З урахуванням ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою. Часом відкриття спадщини є
день смерті особи або день, з якого вона
оголошується померлою (частина третя
статті 46 цього Кодексу).

Частиною 1 ст. 1221 ЦК України
передбачено, що місцем відкриття
спадщини є останнє місце проживання
спадкодавця.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України,
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення. До спадкоємців житлового
будинку, інших будівель та споруд
переходить право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені. До спадкоємців
житлового будинку, інших будівель та
споруд переходить право власності або
право користування земельною ділянкою,
яка необхідна для їх обслуговування,
якщо інший її розмір не визначений
заповітом.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці
за законом одержують право на
спадкування почергово. Кожна наступна
черга спадкоємців за законом одержує
право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу

З огляду на ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична
особа, яка є спадкоємцем за законом
наступних черг, може за рішенням суду
одержати право на спадкування разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має право
на спадкування, за умови, що вона
протягом тривалого часу опікувалася,
матеріально забезпечувала, надавала
іншу допомогу спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилами ст. 1262 ЦК України у другу
чергу право на спадкування за законом
мають рідні брати та сестри
спадкодавця, його баба та дід як з боку
батька, так і з боку матері.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину. Відсутність свідоцтва про
право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України
передбачено, що свідоцтво про право на
спадщину видається спадкоємцям після
закінчення шести місяців з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

З огляду на рекомендації, викладені у
абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного
суду України «Про судову практику у
справах про спадкування» від 30.05.2008
року №7, безпорадним слід розуміти стан
особи, зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

Згідно з роз'ясненнями, зазначеними у
абз. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного
суду України «Про судову практику у
справах про спадкування» від 30.05.2008
року №7, якщо спадкодавцем було
здійснене самочинне будівництво
(частина перша статті 376 ЦК України), до
спадкоємців переходить право
власності на будівельні матеріали,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва.

Як рекомендовано у п. 1 Листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування» від
16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, главою 86 ЦК, а
також спеціальним законодавством,
зокрема, Законом України «Про
нотаріат», підзаконними нормативними
актами, визначено нотаріальний порядок
оформлення права на спадщину, що
відповідає встановленій
законодавством сукупності функцій
притаманній юрисдикційній діяльності
судів та нотаріусів. Це знайшло також
підтвердження у п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику в справах
про спадкування» (далі - ППВСУ від 30
травня 2008 року № 7). У разі якщо
відсутність умов для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину не підтверджена
належними доказами, а саме відмовою
нотаріуса у видачі свідоцтва про право
на спадщину, це може бути підставою для
відмови у позові.

З огляду на позицію, висвітлену у п. 5.2
Листа Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13,
судовий порядок зміни черговості
застосовується на підставі
задоволення позову спадкоємця
наступних черг до спадкоємців тієї
черги, які безпосередньо закликаються
до спадкування. Право на пред'явлення
позову про зміну черговості
спадкування мають лише спадкоємці за
законом. Підставами для задоволення
такого позову є сукупність наступних
юридичних фактів, встановлених у
судовому порядку: 1) здійснення опіки
над спадкодавцем, тобто надання йому
нематеріальних послуг (спілкування,
поради та консультації, поздоровлення
зі святами); 2) матеріальне забезпечення
спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої
допомоги спадкодавцеві, тобто такої
допомоги, яка має матеріалізоване
вираження, - прибирання приміщення,
приготування їжі, ремонт квартири; 4)
тривалий час здійснення дій,
визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний
стан спадкодавця, тобто такий стан, під
час якого особа неспроможна самостійно
забезпечувати свої потреби, викликаний
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом. Для задоволення позову
необхідна наявність всіх п'яти
вищезазначених обставин. В зазначеній
категорії справ підлягає встановленню
судом також факт належності сторін до
спадкоємців за законом різних черг.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням проаналізованих
правових норм в розрізі встановлених
обставин у справі суд приходить до
наступних висновків.

Для доведення своїх вимог щодо зміни
черговості права на спадкування після
смерті ОСОБА_7 ОСОБА_1 повинна була
довести одночасну наявність наступних
п'яти обставин: 1) здійснення опіки над
спадкодавцем, тобто надання йому
нематеріальних послуг (спілкування,
поради та консультації, поздоровлення
зі святами); 2) матеріальне забезпечення
спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої
допомоги спадкодавцеві, тобто такої
допомоги, яка має матеріалізоване
вираження, - прибирання приміщення,
приготування їжі, ремонт квартири; 4)
тривалий час здійснення дій,
визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний
стан спадкодавця, тобто такий стан, під
час якого особа неспроможна самостійно
забезпечувати свої потреби, викликаний
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом.

Однак, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК
України ОСОБА_1 не надала суду належних
та допустимих доказів того, що вона
тривалий час здійснювала матеріальне
забезпечення свого померлого брата, а
також що він мав безпорадний стан.

Покази свідків, викликаних з боку
ОСОБА_1, суд розцінює як такі, що носять
суб'єктивний та неконкретний характер,
у більшості випадків без вказівки на
джерело інформації, іноді мають
суперечності, оскільки свідки вказують
на безпорадність стану померлого, але
повідомляють, що він міг робити дрібну
побутову роботу (посмажити м'ясо,
розкидати по лункам картоплю на городі
тощо), прийти до них у гості й
розмовляти.

Більш того, визначення безпорадного
стану фізичної особи можливе лише за
наявності відповідного висновку
спеціаліста у галузі медицини, якого ні
матеріали даної справи, ні медична
документація не містить.

Навпаки, у матеріалах справи наявні
докази того, що ОСОБА_7 працював у
період, у який, як вказують позивачі за
первісним позовом та їх свідки, він мав
безпорадний стан. До того ж, він за
власною заявою перебував на обліку у
районній службі як одинокий чоловік,
який потребує гуманітарної допомоги,
що вказує на те, що ним ніхто не
опікувався як фізично, так і фінансово.
Медична картка, яка оформлялась на
нього при взятті його на облік як
одинокого чоловіка, містить відомості,
що вказують лише на обмеження життєвих
можливостей ОСОБА_7, проте не їх втрату.

Отож, суд не вбачає доведення ОСОБА_1
тих обставин, які б давали підстави
змінити черговість спадкування.

З огляду на те, що ОСОБА_1 є спадкоємицею
другої черги після смерті її брата
ОСОБА_7, а ОСОБА_4 відноситься до
спадкоємців першої черги, підстав
змінити черговість спадкування суд не
знаходить, а тому слід відмовити ОСОБА_1
у задоволенні її вимог щодо визнання за
нею права власності на частину
спадкового майна після смерті ОСОБА_7

Щодо вимог ОСОБА_1 про визнання за ними
права власності на 6/8 частин спільного
майна - матеріалів та обладнання, то суд
бере до уваги, що задоволення даних
вимог може мати місце лише у разі
доведення факту їх спільного
проживання сім'єю разом з ОСОБА_7 та
прагнення разом з ним створити спільне
майно за рахунок спільної праці та
коштів або факту надання дозволу
ОСОБА_7 на будівництво ОСОБА_2
нерухомого майна на його земельній
ділянці, перебудови його будинку або
укладання між ними правочину стосовно
будівництва, ремонту та реконструкції
його житла.

Проте, в ході судового розгляду не було
доведено той факт, що позивачі за
первісним позовом та померлий
проживали саме сім'єю у розумінні ст. 3
СК України, тобто не просто перебували
під одним дахом, а були пов'язані
спільним побутом, мали взаємні права та
обов'язки.

З показів свідків вбачаються лише
приязні родинні відносини між братом
та сестрою і її сім'єю.

Поруч з цим, той факт, що ОСОБА_7 з
власної ініціативи став на облік як
одинокий чоловік, а також ходив
консультувався щодо укладання зі своїм
племінником договору довічного
утримання, свідчить про те, що ніяких
сімейних стосунків між ним та ОСОБА_2,
або будь-ким іншим не склалось. Тобто,
померлий позиціонував себе як самотня
людина, прагнув отримати турботу та
опіку через зобов'язання.

Також суду не було доведено наявність
дозволів та погоджень з боку ОСОБА_7 на
перебудову та ремонт його
домоволодіння ОСОБА_2 або таких
домовленостей між ними, які б свідчили
про створення спільного майна.

Більш того, дані інвентаризаційної
справи на спадковий будинок
спростовують як пояснення позивачів за
первісним позовом, так і свідків,
оскільки з неї вбачається, що більшість
самочинного будівництва мала місце ще
до 1991 року, а інше - ще до реєстрації
права власності на спірний будинок у
грудні 2004 року за померлим ОСОБА_7. У
зв'язку з цим суд не може прийняти
твердження ОСОБА_2, що вони спільно з
ОСОБА_7 добудовували та реконструювали
його будинок, цим самим створюючи
об'єкт спільного сумісного майна.

Тобто, у задоволенні вимог про визнання
за позивачами за первісним позовом
права власності на 6/8 частин спільного
майна: матеріалів та обладнання - слід
теж відмовити.

Стосовно зустрічного позову, то суд, з
огляду на те, що у матеріалах даної
справи та спадкової справи відсутня
вмотивована постанова нотаріуса про
відмову у видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом, вважає його
передчасним, оскільки ОСОБА_4 не
вичерпав можливість оформити свої
спадкові права в органах нотаріату.

А отже, суд приходить до висновку про
необхідність залишити як первісний,
так і зустрічний позови без
задоволення.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи
рекомендації, викладені у Постанові
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику у справах про
спадкування» від 30.05.2008 року №7 та у
Листі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13,
ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, ст.ст. 13, 19, 41 Конституції
України, ст.ст. 3, 15, 16, 321, 331, 332, 368, 376,
1217-1218, 1220-1223, 1225, 1258, 1259. 1261, 1262, 1269, 1296, 1297,
1298 ЦК України, ст. 3 СК України, ст.ст. 3, 10,
11, 15, 60, 114, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Перша
Київська обласна державна нотаріальна
контора, ОСОБА_5 про зміну черговості у
спадкуванні, визнання права власності
на частку у спільному майні, визнання
права власності на спадкове майно -
відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа - Перша Київська обласна державна
нотаріальна контора про визнання права
власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Н.С.Пінкевич