Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Дроботі В.В., Бисаги Т.Ю.

при секретарі - Савариній Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційними скаргами Коритнянської
сільської ради, в інтересах якої
прийняли участь у справі прокурори
Закарпатської обласної та
Ужгородської міжрайонної прокуратур,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
31 березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до Коритнянської сільради,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, третіх осіб, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, Ужгородської
міжрайонної прокуратури, управління
Держземагентства в Ужгородському
районі, Державної інспекції сільського
господарства в Ужгородському районі,
Реєстраційної служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції
Закарпатської області про визнання
недійсними державного акту, рішень,
договору купівлі-продажу та скасування
запису ,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до
Коритнянської сільської ради
Ужгородського району, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_5, за участю третіх осіб -
Ужгородської міжрайонної прокуратури,
управління Держземагенства в
Ужгородському районі, Державної
інспекції сільського господарства в
Закарпатській області, Реєстраційної
служби Ужгородського міськрайонного
управління юстиції Закарпатської
області, який після скасування судових
рішень судом касаційної інстанції
змінила і на вирішення суду були
поставлені питання про визнання
недійсними державного акту на право
власності на земельну ділянку в
АДРЕСА_2 серії 1У-зк № 038481 від 04.09.2002 р,
виданого ОСОБА_2 та державного акту на
право приватної власності на цю
земельну ділянку серії ВК № 856676 від
24.10.2012 р., виданого ОСОБА_3, договору
купівлі-продажу цієї земельної
ділянки, укладеного між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 07.09.2012 р.; рішення Коритнянської
сільради від 27.10.2004 р. про надання
ОСОБА_4 земельної ділянки для
завершення будівництва будинку;
рішення від 06.05.2011 р. про відмову у
передачі позивачці у приватну
власність земельної ділянки площею 0,25
га.; скасування запису в у поземельній
книзі та державну реєстрацію спірної
земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 06.07.2004
року ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_7 будинок
69% готовності, що знаходиться в АДРЕСА_1.
Рішенням Коритнянської сільської ради
Ужгородського району від 18.02.1992 року
ОСОБА_5 було передано у довічне
успадковане володіння земельну
ділянку площею 0,25 га по вказані адресі,
яка відносилась до купленого нею
будинку. На земельній ділянці площею 0,25
га проведене відмежування з боку
сусідів, з АДРЕСА_1 та протилежного боку
АДРЕСА_2, споруджений позивачкою
паркан. Після завершення будівництва
остання звернулась з письмовою заявою
до Коритнянської сільської ради про
приватизацію земельної ділянки площею
0,25 га, але 30.05.2006 р. отримала відповідь, в
якій позивачці запропоновано
приватизувати лише 0,12 га. На запит від
03.10.2006 року вх. №263 ОСОБА_4 отримала від
голови Коритнянської сільської ради
відповідь за №496/02-24 з підтвердженням
про надання дозволу ОСОБА_5 на
будівництво житлового будинку на
виділеній земельній ділянці (площа не
вказана), відповідно до якої згідно
плану забудови вулиць Квіткова, Садова,
Вишнева, розміри земельних ділянок під
будівництво становлять 0,12-0.15 га. 30.08.2007
року Коритнянська сільська рада
рішенням «Про внесення змін в рішення
сільської ради» внесла зміни в рішення
11 сесії 21 скликання сільської ради від
18.02.1992 року «Про надання земельної
ділянки під будівництво ОСОБА_5 площею
0,25 га по АДРЕСА_1 у довічне успадковане
володіння» та надала йому земельну
ділянку площею 0,12 га для будівництва га
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд за
зазначеною адресою, скасувала своє
попереднє рішення, мотивуючи тим, що
сільською радою 15 років тому була
допущена помилка, зміст якої в тому, що
на той період не було розроблено
генерального плану забудови даного
кварталу. У відповідності до рішення
від 06.05.2011 року було внесено зміни у
рішення 11 сесії 21 скликання
Коритнянської сільської ради від 18.02.1992
року та зменшено розмір земельної
ділянки, яка була виділена ОСОБА_5 до 0,12
га на підставі нібито припущеної
помилки та відсутністю на той момент
генерального плану забудови даного
кварталу. Про наявність такого рішення
позивачці не було відомо під час його
прийняття. Оскільки Коритнянською
сільською радою, як органом місцевого
самоврядування, було порушено вимоги
Конституції України, земельного
законодавства та законодавства у сфері
місцевого самоврядування, що призвело
до порушення прав позивачки щодо
володіння земельною ділянкою, просила
суд задовольнити даний позов в повному
обсязі.

Рішенням суду першої інстанції
задоволено в повному обсязі.

З цим рішенням не погодились
відповідачі, порушили питання про його
скасування та ухвалення нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Апеляційні скарги мотивовані
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні апелянти та їх
представники, а також прокурори
Закарпатської обласної та
Ужгородської міжрайонної прокуратури
та представник Держземагенства в
Ужгородському районі скарги з
наведених підстав підтримали.

Представник позивачки вважав, що
підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції свій висновок
обґрунтовував належністю ОСОБА_5
земельної ділянки розміром 0.25 га на
підставі рішення Коритнянської
сільради від 18.02.1992 р. і право на цю
ділянку перейшло до ОСОБА_4 після
покупки булинку; змінюючи зазначене
рішення 30.08.2007 р. в частині зменшення
площі земельної ділянки з 0.25 га до 0.12
га. Коритнянська сільрада не врахувала,
що користувачем цієї земельної ділянки
є ОСОБА_4 і не повідомила останню про
внесення таких змін; Коритнянська
сільрада не вилучала у встановленому
законом порядку частину земельної
ділянки від позивачки; у справі
відсутнє рішення Коритнянської
сільради від 26.07.1997 р. про виділення
ОСОБА_2 земельної ділянки, відповідно,
видача їй державного акту про право
власності на землю є неправомірним, що
в свою чергу є підставою для
констатації неправомірності продажу
цієї земельної ділянки ОСОБА_3,
наслідком чого є визнання
неправомірним договору-купівлі
продажі цієї земельної ділянки.

Апеляційна скарга Коритнянської
сільради містить такі доводи, як не
перевірення судом договору про надання
у користування земельної ділянки
розміром 0.25 га, про який зазначено в
договорі купівлі-продажу будинку;
судом не враховано, що ОСОБА_5
користувався з 1992р. по 1994 р. земельною
ділянкою розміром лише 0.12 га, ця
земельна ділянка перебувала лише у
його володінні і саме за ділянку такого
розміру ним сплачувалось земельний
податок; рішення Коритнянської
сільради про виділення ОСОБА_2
земельної ділянки є в наявності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
зводяться до твердження незаконності
прийнятого судом першої інстанції
рішення на підставі того, що рішення
Коритнянської сільради про надання
ОСОБА_5 1992 р. не містить відомостей про
розмір земельної ділянки; в матеріалах
справи є рішення Коритнянської
сільради від 26 червня 1997 р. про надання
ОСОБА_2 земельної ділянки; судом
безпідставно не взято до уваги акт
передачі у приватну власність ЛТЗТ
«Софора» ОСОБА_7 незавершеного
будівництва будинку від 16.02.1995 р.;
позивачкою не надано жодного доказу
того, що земельна ділянка ОСОБА_2
повинна належати ОСОБА_5 або їй;
будівельний паспорт не є
правовстановлюючим документом, що
посвідчує право власності на земельну
ділянку.

Апеляційна скарга ОСОБА_3
аргументована тим, що він, придбаваючи
земельну ділянку у ОСОБА_2 був
добросовісним набувачем, не
застосовано строк позовної давності;
представник позивачки не праві був
змінювати позовні вимоги.

Заслухавши осіб, які приймали участь у
справі, та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до договору купівлі-продажу
незавершеного будівництвом житлового
будинку від 6 липня 2004 р., укладеного між
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 останньою було
куплено незавершений будівництвом
будинок в АДРЕСА_1. В цьому договорі
зазначено про земельну ділянку площею
0.25 га, яка належить продавцю на
підставі договору про надання у
безстрокове користування /а.с.20/. Однак
такого договору позивачем не надано і в
судовому засіданні представником
позивачки пояснено, що такого договору
у позивача немає. Більш цього, навіть
при наявності такого договору останнім
не підтверджується право власності на
земельну ділянку. Ця земельна ділянка
не була взагалі предметом
купівлі-продажу і вона не належала на
праві приватної власності ОСОБА_5:
земельна ділянка по вказаній адресі
надавалась ОСОБА_5 відповідно до
рішення Коритнянської сільради від 18
лютого 1992 р. у довічне успадковане
володіння без вказівки на площу цієї
земельної ділянки /а.с.15 т.1/. Саме по цій
причині не може бути прийнято до уваги
рішення виконавчого комітету
Ужгородської районної ради від 8.04.1992 р.
про надання права на будівництво
ОСОБА_5 в частині визначення площі
земельної ділянки: в ньому
зазначається площа земельної ділянки
розміром 0.25 га з посиланням на вказане
рішення Коритнянської сільради, що не
відповідає дійсності.

Більш цього, по справі встановлено, що
ОСОБА_5 користувався земельною
ділянкою площею 0.12 га, за цю площу ним
сплачувались податки, що не
заперечувалось представником
позивачки, а в 1994 році поряд з цією
земельною ділянкою було виділено
земельна ділянка такою ж площею - 0.12 га -
ОСОБА_2, яка останньою була
приватизована відповідно рішення
Коритнянської сільради від 1997 р., а у 2002
р. нею було виготовлено державний акт
на право приватної власності на землю.
Тобто, до придбання у 2004 р. позивачкою
будинку ОСОБА_5 останній та ОСОБА_2
безконфліктно користувались
земельними ділянками розміром 0.12 га.
Саме такого розміру земельна ділянка
відноситься до купленого позивачкою у
ОСОБА_5 будинку і лише такою земельною
ділянкою до теперішнього часу
користується позивачка. Тому вилучати
у ОСОБА_4 частини земельної ділянки не
було необхідності по причині
відсутності такої ділянки.

Зміни до рішення про виділення ОСОБА_5
земельної ділянки були здійснені
Коритнянською сільрадою по причині
виникнення конфліктної ситуації між
сторонами по справі з метою припинення
такої ситуації. Прийняття рішення від
30.08.2007 р. про внесення змін до рішення
від 10.02.1992 р. не суперечить діючому
законодавству та рішенню
Конституційного Суду України від 16
квітня 2009 р. № 7-рп/2009, оскільки жодних
правовідносин по отриманню ОСОБА_5
земельної ділянки площею 0.25 га не
виникло: як вказано, такої площі
земельна ділянка йому не надавалась,
він користувався земельною ділянкою
площею 0.12 га з 1992 р. до продажі будинку
позивачці в 2004 р.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України в
редакції, яка діяла на час укладення
договору купівлі-продажу будинку, при
переході права власності на будівлю і
споруду право власності на земельну
ділянку або її частину може переходити
на підставі цивільно-правових угод, а
право користування - на підставі
договору оренди.

Таким чином, купуючи незавершений
будівництвом будинок в 2004 р., позивачка
не набула ні права власності на спірну
земельну ділянку ні право
користування, оскільки таких угод
немає; не користувалась вона фактично
такою площею земельної ділянки. Станом
та теперішній час вона вправі
приватизувати земельну ділянку в
порядку та розмірах, встановлених
діючим законодавством.

Акт погодження меж земельної ділянки,
яка передавалась у власність ОСОБА_2
від 12.04 2012 р. дійсно не підписаний
позивачкою /а.с.40 т.1/. Але в такому
випадку відповідно до ч.3 ст.158 ЗК
України це питання вирішує орган
місцевого самоврядування: органи
місцевого самоврядування вирішують
земельні спори у межах населених
пунктів щодо меж земельних ділянок, що
перебувають у власності і користуванні
громадян, та додержання громадянами
правил добросусідства, а також спори
щодо розмежування меж районів у містах.

Утвореною органом місцевого
самоврядування земельною комісією с.
Коритняни, якій делеговано відповідні
повноваження, було вирішено надати
дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі /на місцевості/ без
погодження з ОСОБА_4/а.с.42 т.1/. Більш
цього, акт погодження меж у 2012 р. був
необхідним для виготовлення
кадастрової документації та
присвоєння кадастрового номеру
земельної ділянки на яку ОСОБА_2 вже
мала державний акт на право власності
на землю взірця, який був у 2002 р. Тобто,
межі цієї земельної ділянки вже були
погоджені при виготовлені необхідної
документації для отримання державного
акту ОСОБА_2 в 2002 р.

Згідно рішення Коритнянської сільради
від 13 травня 1994 р. ОСОБА_2 було надано у
довічне спадкове користування
земельну ділянку площею 0.12 га під
будівництво та обслуговування
житлового будинку в АДРЕСА_2 /а/с.169 т.2/.
Відповідно до додатку до рішення 7
сесії 12 скликання Коритнянської
сільради від 26 червня 1997 р. цю земельну
ділянку передано ОСОБА_2 у приватну
власність і на підставі цього рішення 4
вересня 2002 р. нею було виготовлено
державний акт на право приватної
власності на землю /а.с.189,193/. Таким
чином, ОСОБА_2 в установленому законом
порядку приватизувала виділену їй
земельну ділянку, яку в 2012 р. продала
ОСОБА_3, що підтверджено відповідним
договором, який являється
добросовісним набувачем цієї
земельної ділянки і якою ОСОБА_2
користувалась з 1994 р. до продажі її в 2012
р./ а.с. 22-23 т.2/.

Враховуючи зазначені обставини, суд
констатує, що оскаржуваними рішеннями
Коритнянської сільради, держаним
актами, договором купівлі-продажу,
записом в поземельній книзі та
державною реєстрацією спірної
земельної ділянки жодних прав
позивачки стосовно цієї земельної
ділянки не порушено і вважає, що в
задоволенні заявлених позовних вимог
слід відмовити повністю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи.

Керуючись ст.307, 309, 314 ЦПК України,
судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги Коритнянської
сільської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 31 березня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до Коритнянської
сільради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору Ужгородської
міжрайонної прокуратури, управління
Держземагентства в Ужгородському
районі, Державної інспекції сільського
господарства в Ужгородському районі,
Реєстраційної служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції
Закарпатської області про визнання
недійсними державних актів, рішень,
договору купівлі-продажу та скасування
запису скасувати і у задоволенні цих
позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: