КОМПАНІЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 391/745/14-ц
Провадження № 2/391/222/14
У Х В А Л А

24.07.2014 р. селище
Компаніївка

Суддя Компаніївського районного суду
Кіровоградської області Ревякіна О.В.,
розглянувши матеріали позовної заяви
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення змісту
заповіту

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2 про тлумачення змісту заповіту.

При вирішенні питання про відкриття
провадження у справі встановлено, що
дана позовна заява не відповідає
вимогам ст.119 ЦПК України.

Зокрема, в порушення п.5 ч.2 ст.119 ЦПК
України, позивачем не у повному обсязі
викладено обставини в обґрунтування
позовних вимог, а саме не вказано чи
наявний спір між спадкоємцями щодо
самостійного тлумачення заповіту,
тлумачення якого в разі наявності
спору здійснюється відповідно до ст.213
ЦК України. Посилаючись на обставини
визначення кола спадкоємців, позивач
не посилається на докази, що
підтверджують викладені обставини.
Відповідно до позовних вимог, позивач
просить при тлумаченні заповіту
визначити частку спадкоємця ОСОБА_1 за
заповітом у спадковому майні, зокрема,
що земельна ділянка розміром 9,62 га
являє собою 2/3 частини земельної
ділянки розміром 14,24 га, яка належала
спадкодавцю, не обґрунтовуючи такі
висновки жодними аргументами та не
застосовуючи жодних розрахунків,
зокрема інструкції щодо проведення,
поділу, виділу та розрахунку часток
об'єктів нерухомого майна, що діє із 2007
року.

Згідно ст. 1256 ЦК України якщо заповіт
містить суперечливі положення, за
вимогою заінтересованих осіб
застосовується тлумачення заповіту за
умови, якщо відсутні підстави визнання
заповіту недійсним, тобто тлумаченню
підлягає лише дійсний заповіт. Для
тлумачення змісту заповіту
застосовуються також загальні правила
тлумачення змісту правочинів
встановлені ст. 213 ЦК.

Як вбачається із копій заповітів від
14.10.2013 р., ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2
земельну ділянку площею 4,62 га, а в
іншому заповіті заповіла ОСОБА_1
земельну ділянку площею 9,62 га, що
належала померлій на підставі одного
Державного акта на право приватної
власності на землю серії І-КР № 023768 від
24.12.2001 року, відповідно до якого ОСОБА_3
належала земельна ділянка загальною
площею 14,24 га, розташована на території
Софіївської сільської ради. Тобто
зміст заповіту не містить будь-яких
суперечностей чи неясності, оскільки
містить чітко визначений перелік
майна та його розмір.

З постанови нотаріуса про відмову у
видачі свідоцтва про право на спадщину
від 12.06.2014 р. вбачається, що у видачі
свідоцтва відмовлено, оскільки
нотаріус вважає, що в заповіті мало б
бути вказано в яких частках одна й таж
земельна ділянка заповідається двом
особам. При цьому нотаріус не наводить
обґрунтування своєї думки, не зазначає,
яким нормативним актам суперечать
вказані заповіти та чому він
позбавлений можливості видати
свідоцтво про право на спадщину з
визначенням розміру земельної ділянки
не в частках, а в гектарах.

Відповідно до ст. 49 Закон України «Про
нотаріат» на вимогу особи, якій
відмовлено у вчиненні нотаріальної
дії, нотаріус або посадова особа, яка
вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані
викласти причини відмови в письмовій
формі і роз'яснити порядок її
оскарження. Про відмову у вчиненні
нотаріальної дії нотаріус протягом
трьох робочих днів виносить відповідну
постанову, яка також підлягає
оскарженню.

Таким чином, позивачу необхідно
визначитися чи наявний спір між
спадкоємцями щодо самостійного
тлумачення заповіту, чітко викласти
обставини, якими він обґрунтовує свої
вимоги, з зазначенням доказів, що
підтверджують кожну обставину та
надати до суду належним чином
викладену позовну заяву з зазначенням
суперечливих положень заповіту,
розрахунку часток земельної ділянки,
або звернутись окремо з іншою заявою
відповідно до викладеного.

Відповідно до ст.121 ЦПК України заява,
подана без додержання вимог,
викладених у статтях 119-120 ЦПК України,
підлягає залишенню без руху з наданням
строку для усунення недоліків, який не
може перевищувати п'яти днів з дня
отримання заявником ухвали.

Вищий Спецiалiзований Суд України з
розгляду цивiльних i кримiнальних справ
неодноразово наголошував, що однією з
підстав затягування розгляду
цивільних справ є прийняття до
провадження позовних заяв, що не
відповідають вимогам ст. 119, 120 ЦПК
України, оскільки усунення недоліків
позовної заяви під час розгляду справи
призводить до неодноразових перерв і
як наслідок збільшення судових
засідань, а безпідставне задоволення
клопотань про витребування доказів
перетворює суд на збирача цих доказів,
що також негативно позначається на
термінах розгляду справи та підміняє
цей обов'язок сторін у справі.

Керуючись ч. 1 ст. 121 Цивільного
процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
тлумачення змісту заповіту - залишити
без руху.

Запропонувати позивачу усунути
недоліки позовної заяви відповідно до
змісту даної ухвали.

Повідомити позивача про необхідність
виправити зазначені недоліки позовної
заяви, вказані в мотивувальній частині
ухвали у строк 3 (три) дні з дня
отримання копії ухвали.

Роз'яснити позивачу, що в разі
виконання вимог у встановлений судом
термін, заява буде вважатись поданою в
день першого пред'явлення в суд.

В разі не виконання вимог суду у
встановлений термін заява буде
вважатись не поданою і повернута
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Компаніївського районного суду

Кіровоградської області
О.В. Ревякіна