У х в а л а

21 липня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Касьяна О.П.,
Остапчука Д.О.,

Ситнік О.М.,
Ступак О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа - Головне управління
юстиції у м. Києві, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_4, в якому
просила усунути перешкоди в
користуванні власністю шляхом
виселення та зняття з реєстраційного
обліку ОСОБА_4 з квартири
АДРЕСА_1. На обґрунтування заявлених
вимог зазначила, що 19 березня
2009 року на підставі договору
купівлі-продажу вона придбала у
ОСОБА_4 вказану квартиру, проте
остання не виконала умови договору у
частині зняття з реєстраційного
обліку, що порушує її права як власника
квартири.

У січні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зустрічним позовом про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що в момент
укладення договору знаходилася у
такому стані, коли не розуміла значення
своїх дій і не могла керувати ними, а
правочин не відповідав її внутрішній
волі.

Ухвалою Святошинського районного суду
м. Києві від 19 червня 2013 року
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні власністю та
зняття з реєстраційного обліку
залишено без розгляду.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києві від 19 червня 2013
року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 19 березня 2009 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
04 грудня 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову у задоволені
позову.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 лютого 2014 року касаційну
скаргу представника ОСОБА_4 -ОСОБА_5
задоволено, рішення апеляційного суду
м. Києва від 04 грудня 2013 року скасовано,
рішення Святошинського районного суду
м. Києві від 19 червня 2013 року залишено в
силі.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3, яка у подальшому уточнена, про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 лютого 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, зокрема, ч. 1
ст. 225 ЦК України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що, на
думку ОСОБА_3, потягло ухвалення різних
за змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, вона надала наступні
судові рішення: ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 березня 2014 року у справі №
6-4421св14 за позовом про визнання
недійсним заповіту; ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 серпня 2012 року у справі
№ 6-27642св12 за позовом про
визнання договору купівлі-продажу
частини квартири недійсним; ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 січня 2012 року у справі
№ 6-2048зп12 за позовом про визнання
заповіту недійсним.

Перевіривши матеріали провадження за
заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 лютого 2014 року, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
справа підлягає допуску до провадження
Верховного Суду України з наступних
підстав.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно з постановою пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Зі змісту ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 березня 2014 року та від 17
серпня 2012 року вбачається, що наведені
заявником доводи містять ознаки, які
згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України є підставою для перегляду
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 лютого 2014 року щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме - ч. 1
ст. 225 ЦК України, тому колегія суддів
дійшла висновку про те, що справу
необхідно допустити до провадження
Верховного Суду України.

Разом з тим, відповідно до п. 9 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 вересня 2011
року № 11 «Про судову практику
застосування статей 353-360 Цивільного
процесуального кодексу України»
судовими рішеннями, на які заявник
посилається на підтвердження підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК, можуть бути рішення:
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ; Вищого адміністративного суду
України; Вищого господарського суду
України; Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,
ухвалені як судом касаційної
інстанції; апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року №
697-V.

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним.

Обов'язковою є умова, щоб цими
рішеннями, які набрали законної сили,
вирішено спір по суті, та в них судом
(судами) касаційної інстанції
неоднаково застосовано одні й ті самі
норми матеріального права.

З огляду на вищевикладене, ухвала
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 січня 2012 року у справі №
6-2048зп12, якою постановлено допустити
справу до провадження Верховного Суду
України у порядку ст. ст. 353-360 ЦПК
України, не є тим судовим рішенням, на
яке може здійснюватися посилається на
підтвердження підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа - Головне управління
юстиції у м. Києві, про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
допустити до провадження Верховного
Суду України.

Ухвалу про допуск справи до
провадження разом із заявою про
перегляд судового рішення та доданими
до неї матеріалами надіслати до
Верховного Суду України протягом п'яти
днів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.П. Касьян

Д.О. Остапчук

О.М. Ситнік

О.В. Ступак