УХВАЛА

іменем україни

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика
П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Журавель В.І.,

Касьяна О.П.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
поділ майна подружжя, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 29 листопада 2013 року та
рішення апеляційного суду Харківської
області від 08 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року позивач ОСОБА_3, у
зв'язку з подачею її чоловіком ОСОБА_4
позову про розірвання шлюбу,
звернулась до суду із зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя, набутого за
час шлюбу, яка ухвалою Дзержинського
районного суду м. Харкова від 11 вересня
2013 року була виділена в самостійне
провадження для її окремого розгляду
по суті.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3
зазначала, що з 18 серпня 2001 року вони з
ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому
шлюбі, від якого мають спільну дитину -
доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У період їхнього шлюбу у 2003 році за
спільні кошти було придбано
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 43,3 кв. м, у якій до
сьогодні зареєстровані ОСОБА_4 та їхня
малолітня донька ОСОБА_5. Крім того,
придбано два автомобіля: марки «Daewoo
Lanos», 2006 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1 та марки «Honda Civic»,
2008 року випуску, державний номерний
знак НОМЕР_2.

Їхнє з відповідачем подружнє життя не
склалося, в зв'язку з чим у квітні 2012
року вони фактично припинили шлюбні
відносини. При цьому внаслідок
агресивної поведінки та неодноразових
погроз свого чоловіка вона разом із
донькою у квітні 2012 року була вимушена
залишити їхню квартиру та переїхати
жити до своїх батьків. З того часу
відповідач своїх батьківських
обов'язків не виконує, жодним чином
участі у вихованні дитини не бере,
матеріальної допомоги на її утримання
не надає, забороняє своїм батькам
спілкуватися з онукою та взагалі не має
бажання бачитись з донькою.

Посилаючись на вказані обставини, а
також на те, що позасудовим шляхом
вирішити спір між подружжям не
вдається, крім того, вважаючи, що факт
проживання з нею малолітньої доньки
надає їй відповідні преференції,
ОСОБА_3 просила на підставі ст. ст. 60, 69,
70, 71 СК України в порядку поділу
спільного сумісного майна подружжя,
набутого за час шлюбу, визнати за нею
право власності у цілому на квартиру
АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4 право
власності на автомобілі марки «Daewoo
Lanos», 2006 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1 та марки «Honda Civic»,
2008 року випуску, державний номерний
знак НОМЕР_2.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 29 листопада 2013 року позов
задоволено частково.

Поділено майно, що знаходиться у
спільній сумісній власності подружжя.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в
порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя на автомобіль «Daewoo Lanos»,
державний номерний знак НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в
порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя на автомобіль «Honda Civic»,
державний номерний знак НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
грошову компенсацію в розмірі 40 750 грн.

У задоволенні позову в частині
визнання за ОСОБА_3 права власності на
квартиру АДРЕСА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 08 квітня 2014
року зазначене судове рішення в
частині відмови в позові про поділ
квартири АДРЕСА_1 як об'єкта права
спільної сумісної власності подружжя
скасовано та позов задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, право
власності на 15/100 частини квартири
АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, право
власності на 85/100 частини квартири
АДРЕСА_1.

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4
просить рішення апеляційного суду
скасувати в повному обсязі; рішення
суду першої інстанції скасувати в
частині стягнення з нього на користь
ОСОБА_3 грошової компенсації в розмірі
40 750 грн, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення, яким в порядку поділу
спільного сумісного майна подружжя
визнати за ОСОБА_3 право власності на
автомобіль «Daewoo Lanos», державний
номерний знак НОМЕР_1, та визнати за ним
право власності на автомобіль «Honda Civic»,
державний номерний знак НОМЕР_2;
визнати квартиру АДРЕСА_1 його
особистою власністю.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення, виходив із наступного.

Згідно з вимогами ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

З долучених до матеріалів справи копій
договорів купівлі-продажу нерухомого
майна вбачається, що 06 квітня 2003 року
відповідач та його мати продали
належну їм на праві спільної сумісної
власності двокімнатну квартиру
АДРЕСА_2 (продаж вчинено за 101 300 грн).
Цього ж дня мати відповідача придбала
на своє ім'я двокімнатну квартиру
АДРЕСА_3 вартістю 54 600 грн, а
відповідачем 07 квітня 2003 року було
придбано однокімнатну квартиру
АДРЕСА_4 вартістю 37 450 грн.

Сторони в даній квартирі не проживали.

01 листопада 2003 року ОСОБА_4 продав
вказану квартиру за 50 640 грн. Його
батьком ОСОБА_6 цього ж дня було продано
однокімнатну квартиру АДРЕСА_5
вартістю 55 970 грн.

Цього ж дня, 01 листопада 2003 року, ОСОБА_4
було придбано квартиру АДРЕСА_1
вартістю 71 960 грн.

Відповідно до вимог ст. 57 СК України
майном, що є особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є майно,
набуте за час шлюбу, але на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування та майно, набуте за кошти,
які належали особисто.

Убачається, що квартира, яка є
предметом поділу відповідно до
заявлених позовних вимог, придбана за
рахунок коштів, отриманих ОСОБА_4 від
продажу належної йому на праві
особистої приватної власності
квартири. Відтак, квартира АДРЕСА_1 не
відноситься до спільного майна
подружжя та не підлягає поділу.

На замовлення позивача універсальною
біржею «Україна» видано довідки про
ринкову вартість автомобіля марки «Daewoo
Lanos», 2006 року випуску, яка станом на 28
листопада 2013 року становила 34 500 грн,
автомобіля марки «Honda civic», 2008 року
випуску, - 116 тис. грн.

Суд не взяв до уваги твердження
відповідача про те, що вказані
автомобілі також не є предметом поділу,
оскільки не є спільним сумісним майном
подружжя, а були придбані за кредитні
кошти. Кредитні договори було укладено
між ним та банком, він самостійно
виплачує грошові кошти, виконуючи
прийняті на себе зобов'язання за
умовами вказаних договорів.

Разом із тим судом установлено, що
вказані автомобілі було придбано під
час перебування сторін у шлюбі.

Автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2006 року
випуску, знаходиться в розпорядженні
позивача, відповідач на нього не
претендує. Умови кредитного договору
відповідачем виконані, кредит
погашений, що знайшло своє
підтвердження в процесі розгляду
справи. Суд дійшов висновку, що є
законні підстави для визнання за
позивачем права власності в порядку
поділу спільного сумісного майна
подружжя на автомобіль «Daewoo Lanos».

Автомобіль марки «Honda Сivic» знаходиться
в користуванні відповідача; наявні
законні підстави для визнання за
відповідачем права власності в порядку
поділу спільного сумісного майна
подружжя на автомобіль «Honda Сivic».

Апеляційний суд, скасовуючи зазначене
судове рішення в частині відмови в
позові про поділ квартири АДРЕСА_1 як
об'єкта права спільної сумісної
власності подружжя та визнаючи за
ОСОБА_3 право власності на 15/100 частини
квартири, а за ОСОБА_4 - на 85/100 частини
квартири, виходив із того, що будь-яких
об'єктивних доказів на підтвердження
того, що доплата за придбану на своє
ім'я спірну квартиру була здійснена
ОСОБА_4 за особисті кошти чи кошти його
батьків (договору дарування грошей
тощо), ОСОБА_4 суду не представлено, в
зв'язку з чим апеляційний суд визнав, що
доплата в сумі 21 320 грн була здійснена
за спільні кошти сім'ї.

Проте з таким висновком судів у повному
обсязі погодитися не можна з таких
підстав.

Згідно з вимогами ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

З долучених до матеріалів справи копій
договорів купівлі-продажу нерухомого
майна вбачається, що 06 квітня 2003 року
відповідач та його мати продали
належну їм на праві спільної сумісної
власності двокімнатну квартиру
АДРЕСА_2 (продаж вчинено за 101 300 грн).
Цього ж дня мати відповідача придбала
на своє ім'я двокімнатну квартиру
АДРЕСА_3 вартістю 54 600 грн, а
відповідачем 07 квітня 2003 року було
придбано однокімнатну квартиру
АДРЕСА_4 вартістю 37 450 грн.

Сторони в даній квартирі не проживали.

01 листопада 2003 року ОСОБА_4 продав
вказану квартиру за 50 640 грн. Його
батьком ОСОБА_6 цього ж дня було продано
однокімнатну квартиру АДРЕСА_5
вартістю 55 970 грн. ОСОБА_4 01 листопада 2003
року було придбано квартиру АДРЕСА_1
вартістю 71 960 грн.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині вимог щодо спірної
квартири, апеляційний суд наведеним
обставинам належної оцінки не надав,
висновків суду першої інстанції щодо
придбання квартири позивачем за
особисті кошти, враховуючи вчинення в
один день та в одного нотаріуса
купівлі-продажу трьох квартир, не
спростував та висновку про те, що
квартира є спільним майном подружжя та
підлягає поділу дійшов помилково.

Разом із тим помилкових висновків щодо
поділу транспортних засобів та
стягнення з відповідача на користь
позивача компенсації в розмірі 40 750 грн
дійшли суди як першої, так і
апеляційної інстанції, припустившись
порушень процесуального закону.

Згідно зі ст. 71 СК України якщо дружина
та чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

Заявляючи вимоги щодо транспортних
засобів, позивач просила в порядку їх
поділу, як спільного сумісного майна
подружжя, визнати право власності на
автомобілі марки «Daewoo Lanos», 2006 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1 та марки «Honda Civic», 2008 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_2 за ОСОБА_4

Між тим, визнаючи за позивачем в
порядку поділу право власності на
автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2006 року
випуску, суд на порушення вимог ст. ст.
214, 215 ЦПК України на зазначене уваги не
звернув, не врахував, що такої вимоги
позивач не заявляла, чи була між
сторонами домовленість щодо поділу
транспортних засобів, не перевірив.

З матеріалів справи, зокрема копій
реєстраційного посвідчення на
автомобіль «Daewoo Lanos» та довідки ДАІ
щодо автомобіля «Honda Civic», вбачається,
що транспортні засоби придбані в
кредит (ПАТ «Укрсиббанк» та ЗАТ «ПУМБ»),
докази сплати кредитів, в тому числі до
розірвання шлюбу, в матеріалах справи
відсутні.

Переглядаючи в цій частині рішення
суду першої інстанції, апеляційний суд
на наведене також уваги не звернув,
доводів апеляційної скарги
відповідача щодо придбання обох
транспортних засобів за кредитні кошти
не перевірив та, розглянувши
апеляційну скаргу відповідача у
першому засіданні, за його відсутності
та наявності клопотання про
відкладення у зв'язку з перебуванням за
межами області, помилково залишив
рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин рішення апеляційного
суду та рішення суду першої інстанції в
частині поділу автомобіля марки «Daewoo
Lanos», 2006 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, автомобіля марки
«Honda Civic», 2008 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_2 та в частині
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
грошової компенсації в розмірі 40 750 грн
підлягає скасуванню з передачею справи
в цій частині на новий розгляд до суду
першої інстанції.

У частині позову про визнання за ОСОБА_3
права власності на 15/100 частини
квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_4 - на 85/100
частини цієї квартири, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням в силі в цій частині
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 08 квітня 2014 року та рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 29 листопада 2013 року в
частині поділу автомобіля марки «Daewoo
Lanos», 2006 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, автомобіля марки
«Honda Civic», 2008 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_2 та в частині
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
грошової компенсації в розмірі 40 750 грн
скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 08 квітня 2014 року в частині
визнання за ОСОБА_3 права власності на
15/100 частини квартири АДРЕСА_1, а за
ОСОБА_4 - на 85/100 частини цієї квартири
скасувати, залишивши в силі в цій
частині рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 29
листопада 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді: Є.П.
Євграфова

В.І.
Журавель

О.П. Касьян

О.М. Ситнік