Справа № 346/881/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року
м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

У складі: головуючого судді
Димашка В.П.

За участі секретаря
Гайової Г.Ф.

Представників позивача
Легін В.Б., Інкіна В.Б., Савчука В.Р.

Представника відповідачів
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Коломия справу за позовом приватного
підприємства «Карпатресурс» до ОСОБА_5,
фізичних осіб підприємців ОСОБА_6 і
ОСОБА_7 та приватного підприємства
«Фабрика дитячих меблів» про визнання
договорів оренди недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач приватне підприємство
«Карпатресурс» звернувся до суду із
позовною заявою до ОСОБА_5, фізичних
осіб підприємців ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та
приватного підприємства «Фабрика
дитячих меблів» в якій просить
визнати недійсним договір оренди №1
від 01 листопада 2013 року, укладений між
ОСОБА_5 та приватним підприємцем
ОСОБА_6 на 330 кв.м. нежитлових приміщень
за адресою АДРЕСА_1; визнати недійсним
договір оренди №2 від 01 листопада 2013
року, укладений між ОСОБА_5 та
приватним підприємцем ОСОБА_7 на 350
кв.м. нежитлових приміщень за адресою
АДРЕСА_1; визнати недійсним договір
оренди від 01 серпня 2013 року, укладений
між ОСОБА_5 та приватним підприємством
«Фабрика дитячих меблів» на 300 кв.м. та
400 кв.м. нежитлових приміщень за адресою
АДРЕСА_1.

Свої позивач вимоги мотивував тим, що
приватному підприємству
«Карпатресурс» на праві власності
належить 96/100 частин цілісного
майнового комплексу Отинійської
меблевої фабрики. Це майно належить
підприємству на підставі Договору
купівлі-продажу майна
підприємства-банкрута від 30.05.2008р.
реєстровий номер 2842. Опис майна
наведено у вказаному договорі.

25.11.2011р. відповідач ОСОБА_5, будучи
директором підприємства, звернувся з
позовом до ПП «Карпатресурс» про
стягнення 416509,79 грн. боргу. Рішенням
Коломийського міськрайонного суду від
09.12.2011р. позов було задоволено. 10.08.2012
року Коломийським міськрайонним судом
постановлено ухвалу, якою встановлено
наступний спосіб виконання рішення
Коломийського міськрайонного суду від
09.12.2011 року а саме: здійснено стягнення
боргу з відповідача ПП «Карпатресурс»
у розмірі 419 464,79 грн. шляхом передачі у
власність позивача рухомого та
нерухомого майна розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, що належить
підприємству. Додатковим рішенням від
16.11.2012р. судом визначено частку
нерухомого майна, переданого у
власність ОСОБА_5, яке складається з:
експериментальної дільниці літера «Д»;
трансформаторної літера «Г»; цеху;
літера «В»; ремонтно-механічної
майстерні літера «Е»; сушильного
господарства літера «Ц»; прохідної
літера «А»; вбиральні літера «Ш», що
становить 54/100 частин цілісного
майнового комплексу за адресою
АДРЕСА_1.

24.05.2013р. між ОСОБА_5 та іншими
співвласниками було укладено Договір
про поділ майна, що є у спільній
частковій власності, реєстровий номер
2066, посвідчений приватним нотаріусом
Коломийського міського нотаріального
округу ОСОБА_8

Рішенням та ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 29.08.2013р.
було скасовано рішення Коломийського
міськрайонного суду від 09.12.2011р., ухвалу
суду від 10.08.2012р. та додаткове рішення
від 16.11.2012р. Ухвалами касаційної
інстанції від 17.10.2013р. ці рішення
залишені без змін.

ОСОБА_5, достовірно знаючи про
апеляційне оскарження рішень
Коломийського міськрайонного суду
01.08.2013р. укладає з приватним
підприємством «Фабрика дитячих
меблів» оскаржуваний договір оренди та
передає в оренду 300 кв.м. сушильного
господарства літера «Ц» та 400 кв.м. цеху
літера «В» по АДРЕСА_1, вказуючи, що
приміщення належать йому на підставі
договору про поділ майна від 24.05.2013р.

Так само достовірно знаючи про рішення
апеляційної інстанції від 29.08.2013 і
ухвали касаційної інстанції від
17.10.2013р. ОСОБА_5 01.11.2013р. укладає ще два
договори оренди на спірні приміщення.
Договір оренди № 1 на приміщення площею
330 кв.м. з приватним підприємцем ОСОБА_6,
і договір оренди № 2 на приміщення
площею 350 кв.м. з приватним підприємцем
ОСОБА_7.

ПП «Карпратресурс» на підставі рішень
суду апеляційної інстанції від 29.08.2013
року оскаржило дійсність договору про
поділ майна від 24.05.2013 року. Рішенням
Коломийського міськрайонного суду від
25.11.2013 року в задоволенні позову було
відмовлено, однак рішенням
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 28.01.2014 року рішення суду
першої інстанції скасовано, позов ПП
«Карпатресурс» задоволено, визнано
недійсним договір про поділ майна, що є
у спільній частковій власності,
реєстровий номер 2066, посвідчений
приватним нотаріусом Коломийського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
24.05.2013 року.

Статтею 215 ЦК встановлено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 ЦК. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ч. 1 - 3 с. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності, та
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном. А згідно
ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК
України право власності є непорушним,
ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

У зв'язку із скасуванням апеляційною
інстанцією рішення від 09.12.2011 року,
ухвали від 10.08.2012 року та додаткового
рішення від 16.11.2012 року, а також
визнання недійсним Договору про поділ
від 24.05.2013 року відпала правова
підстава набуття у власність ОСОБА_5
рухомого та нерухомого майна, яке
належало ПП «Карпатресурс». Тому
ОСОБА_7 не набув статусу власника цього
майна, не мав права укладати
оскаржувані договори, що є підставою
для визнання недійсними цих договорів
як таких, що не відповідають вимогам
закону.

За наведених обставин та в силу дії
ст.ст. 203, 215, 236 ЦК України оскаржувані
Договори оренди від 01.08.2013р. і від
01.11.2013р., укладені між ОСОБА_5 з одного
боку, та приватним підприємством
«Фабрика дитячих меблів», приватними
підприємцями ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з іншого
боку, є недійсними з моменту його
укладення.

Представники позивача позовні вимоги
підтримали та пояснили, що доказом який
підтверджує право власності позивача є
договір купівлі продажу і нічим не
передбачено необхідність реєстрації
права власності. Підставами набуття
права власності є правочини.
Реєстрація є похідною від підстав
набуття права власності. Згідно ст.ст.
203-215 ЦК договори оренди є недійсними з
моменту укладення.

Представник відповідачів позову не
визнав та пояснив, що у статтях 182 та 334
ЦК вказано порядок реєстрації і момент
набуття права власності на нерухомі
речі. Має бути державна реєстрація.
Позивачі не є юридичними власниками,
згідно державного реєстру. Позивачі не
набули права власності на нежитлові
приміщення. ОСОБА_7 на час укладення
договорів оренди був власником згідно
договору про поділ, зареєстрував за
собою по адресі АДРЕСА_1 і є власником
до поки за ним зареєстровано право у
реєстрі.

У господарському суду слухається
справа за позовом позивача про
скасування рішення реєстратора, про що
свідчить ухвала.

Позивач не правильно обрав спосіб
захисту, оскільки він мав би звертатися
до суду на підставі ст. 396, та глави 29 ЦК,
за захистом своїх речових прав.

Заслухавши пояснення представників
позивача, та представника
відповідачів, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що в задоволенні
позову необхідно відмовити з наступних
підстав.

Встановлено, що 01 листопада 2013 року між
ОСОБА_5 та приватним підприємцем
ОСОБА_6 укладено договір оренди №1 на 330
кв.м. нежитлових приміщень за адресою
АДРЕСА_1;

01 листопада 2013 року, між ОСОБА_5 та
приватним підприємцем ОСОБА_7
укладено договір оренди №2 на 350 кв.м.
нежитлових приміщень за адресою
АДРЕСА_1;

01 серпня 2013 року, укладено між ОСОБА_5 та
приватним підприємством «Фабрика
дитячих меблів» договір оренди №3 на 300
кв.м. та 400 кв.м. нежитлових приміщень за
адресою АДРЕСА_1.

Майно, яке було предметом вказаних
договорів належало орендодавцю ОСОБА_5
на праві власності з 24.05.2013 року на
підставі договору про поділ майна, що
підтверджується витягом з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
серії ЕАВ №925590.

Рішенням Колегії суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду Івано-Франківської
області вказаний договір від 24.05.2013
року про поділ майна між приватним
підприємством «Карпатресурс» та
ОСОБА_5 і ОСОБА_10 визнано недійсним.

Позивач «Карпатресурс» та його
представники вважають, що оскільки
відпала правова підстава набуття у
власність ОСОБА_5 майна позивача, то той
не набув статусу власника цього майна,
а тому не мав права укладати оспорювані
договори оренди, що є підставою для
визнання їх недійсними.

Суд вважає, що сторонами при укладенні
договорів оренди було дотримано
загальних вимог передбачених ст. 203 ЦК
України, додержання яких є необхідним
для чинності правочину. ОСОБА_5 як
вбачається з вище наведеного був, і є на
даний час власником майна по
відношенню до якого ним було укладено
договори оренди, оскільки він у
відповідності до вимог ст.ст. 182 та 334 ЦК
України зареєстрував права не нерухоме
майно.

А тому у відповідності до ст. 215, та 203 ЦК
України відсутні підстави недійсності
правочинів.

У відповідності до п.7 Постанови
Пленуму Верховного суду України №9 від
06.11.2009 року правочин може бути визнано
недійсним лише з підстав, визначених
законом, та із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Згідно практики розгляду судами
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними якщо після
укладення недійсного правочину було
укладено ще декілька, то вбачається
правильним визнавати недійсними не всі
правочини, а лише перший, і заявляти
позов про витребування майна в
останнього набувача.

Також у відповідності до п. 5 Постанови
№5 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, якщо права на нерухоме майно
підлягає державній реєстрації, то
право власності у набувача виникає з
дня такої реєстрації відповідно до
закону (стаття 334 ЦК). До державної
реєстрації права власності за новим
набувачем покупець за договором про
відчуження майна виконаним сторонами
не має права розпоряджатися цим майном,
оскільки право власності на нього
зберігається за продавцем, проте має
право на захист свого володіння на
підставі ст. 396 ЦК.

На підставі наведеного суд вважає, що в
задоволенні позову необхідно
відмовити.

Керуючись ст.ст. 213, 215, 223, 294 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову приватного
підприємства «Карпатресурс» до ОСОБА_5,
фізичних осіб підприємців ОСОБА_6 і
ОСОБА_7 та приватного підприємства
«Фабрика дитячих меблів» про визнання
недійсними договору оренди №1 від 01
листопада 2013 року, укладеного між
ОСОБА_5 та приватним підприємцем
ОСОБА_6 на 330 кв.м. нежитлових приміщень
за адресою АДРЕСА_1, договору оренди №2
від 01 листопада 2013 року, укладеного між
ОСОБА_5 та приватним підприємцем
ОСОБА_7 на 350 кв.м. нежитлових приміщень
за адресою АДРЕСА_1, та договору оренди
від 01 серпня 2013 року, укладеного між
ОСОБА_5 та приватним підприємством
«Фабрика дитячих меблів» на 300 кв.м. та
400 кв.м. нежитлових приміщень за адресою
АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду до
апеляційного суду Івано-Франківської
області може бути подано протягом 10
днів з дня проголошення рішення через
Коломийський міськрайонний суд. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання цього
рішення.

Суддя
Димашок В. П.