Ухвала

іменем україни

16 липня 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Касьяна О.П.,

Журавель В.І.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Український інноваційний банк», треті
особи: Приватне науково-комерційне
підприємство «УкрПромСкло», приватний
нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, Другий
Приморський відділ державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Міністерства
юстиції України про визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню, за касаційними
скаргами приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та Публічного
акціонерного товариства «Український
інноваційний банк» на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 31 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
12 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом, у якому
просили визнати таким, що не підлягає
виконанню виконавчий напис, вчинений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5 12
травня 2011 року за № 2828, щодо
звернення стягнення на квартиру
АДРЕСА_1, в якій 2/3 частини належить
ОСОБА_3, а 1/3 частина - ОСОБА_4

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 30
липня 2008 року між Публічним
акціонерним товариством «Український
інноваційний банк» (далі - ПАТ
«Укріебанк») (правонаступником
Акціонерного товариства «Український
Інноваційний банк») та Приватним
науково-комерційним підприємством
«УкрПромСкло» (далі - ПНКП
«УкрПромСкло») була укладена кредитна
угода № 95, згідно з якою останньому
надано кредитне зобов'язання у формі
поновлюваної кредитної лінії з
максимальним лімітом в сумі 500 000 грн
під 20 % річних та строком повернення до
29 липня 2009 року.

На забезпечення виконання зазначеного
кредитного договору між ОСОБА_3, який
діяв від свого імені та від імені
ОСОБА_4 на підставі довіреності, та ПАТ
«Український Інноваційний банк» було
укладено договір іпотеки квартири від
30 липня 2008 року.

12 травня 2011 року приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 вчинено виконавчий
напис № 2828, на підставі якого за
рахунок коштів, виручених від
реалізації зазначеного вище
нерухомого майна, запропоновано
задовольнити вимогу банку про
стягнення з них (позивачів) 711 363,91 грн.

Вважають, що нотаріус у порушення вимог
Закону України «Про нотаріат»,
переліку документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
вчинення виконавчих написів
нотаріусів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 29
червня 1999 року № 1172, Інструкції «Про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України», не пересвідчився
у наявності чи відсутності спору щодо
заборгованості за угодами та кредитним
договором.

Також посилалися на те, що не
отримували з банку будь-яких
листів-вимог щодо усунення порушень
умов угод кредитного та іпотечного
договору, в яких зазначалися б
розрахунки станом з липня 2009 року до 01
грудня 2010 року із загальною сумою до
погашення 711 363,91 грн.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 31 жовтня 2013 року,
залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
12 березня 2014 року, позовні вимоги
задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню
виконавчий напис № 2828,
вчинений 12 травня 2011 року приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5

У касаційних скаргах приватний
нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та ПАТ
«Український інноваційний банк»
просить скасувати рішення та ухвалу
судів попередніх інстанцій, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням норм процесуального
права і неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що при вчиненні виконавчого
напису нотаріус не перевірив
безспірності заборгованості за
кредитним договором, не переконався в
одержанні ОСОБА_4 та ОСОБА_3
повідомлення про виникнення
заборгованості у розмірі 711 363,91 грн,
розрахованої станом на 01 грудня 2010
року.

З такими висновками погодитись не
можна, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 30 липня 2008 року
між ПАТ «Український інноваційний
банк» та ПНКП «УкрПромСкло» укладена
кредитна угода № 95 у формі кредитної
лінії з лімітом 500 000 грн під 20 %
річних та строком повернення до 29 липня
2009 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ПАТ «Укрінбанк» укладено
договір іпотеки квартири від 30 липня
2008 року.

12 травня 2011 року приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 за заявою банку вчинено
виконавчий напис № 2828 про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

За рахунок коштів, виручених від
реалізації іпотечного майна, були
задоволені вимоги банку на загальну
суму 711 363,91 грн, з яких - 483 000 грн -
заборгованість за кредитом, 96 599,99 грн -
заборгованість за процентами, 122 432,35
грн - пеня, 7 631,57 грн - пеня за процентами,
1 700 грн - витрати за виконавчий напис.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про
нотаріат» для стягнення грошових сум
або витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Здійснення виконавчого напису
нотаріусом регулюється
ст. ст. 87, 88 Закону України «Про
нотаріат», постановою Кабінету
Міністрів України від 29 червня 1999 року
№ 1172 «Про затвердження переліку
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів», а
також Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України від 03 березня
2004 року № 20/5 (далі - Інструкція).

Згідно з ч. 2 п. 283 Інструкції, вчинення
виконавчого напису в разі порушення
основного зобов'язання здійснюється
нотаріусом після спливу тридцяти днів
з моменту одержання боржником
письмової вимоги про усунення
порушень.

За змістом ч. 2 п. 284 Інструкції та ст. 87
Закону України «Про нотаріат»
заборгованість або інша
відповідальність боржника визнається
безспірною і не потребує додаткового
доказування у випадках, якщо подані для
вчинення виконавчого напису документи
передбачені наведеним вище Переліком
документів, за якими стягнення
заборгованості проводиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів, а дії
нотаріуса при вчиненні виконавчого
напису мають бути спрямовані на
перевірку безспірності
заборгованості.

Відповідно до п. 1 Переліку документів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29 червня 1999 року
№ 1172, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів, для
одержання виконавчого напису
подаються: а) оригінал нотаріально
посвідченої угоди, що передбачає
сплату грошових сум, передачу або
повернення майна, а також право
звернення стягнення на заставлене
майно; б) документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язання.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі
зазначали, що не отримували письмових
вимог банку про виникнення
заборгованості у розмірі 711 363,91 грн,
розрахованих станом на 01 грудня 2010
року.

З матеріалів справи вбачається, що 17
лютого 2010 pоку ОСОБА_3 отримав
претензію банку від 12 лютого 2010 року
№ 10-244 із розрахунком
заборгованості за кредитною угодою від
30 липня 2008 року № 95 станом на
01 лютого 2010 року на загальну суму 550 488,13
грн, про що свідчить оригінал
повідомлення про вручення поштового
відправлення з підписом отримувача та
відбитком поштового штампу, датованого
18 лютого 2010 року.

11 грудня 2010 року на адресу ОСОБА_3
направлена претензія банку від 10
грудня 2010 року №10-1652 із розрахунком
заборгованості за кредитною угодою від
30 липня 2008 року № 95 станом на 01 грудня
2010 року на загальну суму 709 663,99 грн, що
підтверджується реєстром поштових
відправлень Одеської філії AT
«Укрінбанк» із МОЗ № 44 відбитком
поштового штаму, датованого 11 грудня 2010
року.

25 грудня 2010 року ОСОБА_4 отримав
претензію банку № 10-1652 від 10
грудня 2010 року із розрахунком
заборгованості за кредитною угодою від
30 липня 2008 року № 95 станом на 01 грудня
2010 року на загальну суму 709 663,99 грн, що
підтверджується оригіналом
повідомлення про вручення поштового
відправлення з підписом отримувача.

Отримавши претензію з вимогою погасити
заборгованість за кредитною угодою,
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у встановленому
законом порядку не було оспорено вище
згаданий розрахунок заборгованості.

Також вбачається, що для вчинення
виконавчого напису банк надав
нотаріусу разом з іншими документами,
які вимагає чинне законодавство, і
копію претензії від 10 грудня 2010 року №
10-1652 з копією повідомлення про вручення
поштового відправлення, як доказ
відправлення та отримання позивачами
претензій з вимогами щодо погашення
заборгованості.

Проте суд апеляційної інстанції,
перевіряючи доводи апеляційної скарги,
на зазначені обставини не звернув
уваги й безпідставно погодився з
висновком про те, що у нотаріуса на день
вчинення виконавчого напису були
відсутні належні докази щодо отримання
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 письмових вимог банку
про виникнення заборгованості на суму
711 363,91 грн, розрахованої станом на 01
грудня 2010 року.

Дійшовши висновку, що заборгованість
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не є безспірною
і застосувавши положення ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність», суд помилково
виходив з того, що вказана стаття
регулює спірні правовідносини, а сума у
розмірі 711 363,91 грн, зазначена до
стягнення у виконавчому написі № 2828
від 12 травня 2011 року, складається із
заборгованості за кредитною угодою від
30 липня 2008 року № 95 в розмірі 709 663,91 грн
та витрат на здійснення виконавчого
напису у розмірі 1 700 грн.

Пославшись на те, що розрахунок боргу
за кредитною угодою від 30 липня
2008 року № 95 станом на 01 грудня 2010 року
не відповідає вимогам ст. 258 ЦК України
при визначенні пені, яка нарахована з
порушенням строку давності, суди не
врахували правовий висновок
Верховного Суду України, який
викладено у постанові від 06
листопада 2013 року (справа № 6-116 цс 13),
який є обов'язковим для застосування
судами України відповідно до ч. 1 ст. 360-7
ЦПК України.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає, що апеляційний суд не виконав
своїх обов'язків, визначених законом,
всебічно, повно й об'єктивно не з'ясував
обставини справи та не надав їм
належної оцінки, не звернув увагу на
невідповідність висновків суду першої
інстанції обставинам справи, ухвалив
судове рішення, що не відповідає
вимогам законності і обґрунтованості,
у зв'язку з чим таке рішення підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та Публічного
акціонерного товариства «Український
інноваційний банк» задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 12 березня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

О.П. Касьян

О.М. Ситнік