Провадження № 760/9118/14
Справа № 2-о-146/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 червня 2014 року Солом`янський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді-Лозинської М.І.,

за участі секретаря- Панченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за заявою
ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Головне
управління юстиції у м.Києві про
встановлення факту, що має юридичне
значення,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із
заявою у якій просить встановити факт,
що має юридичне значення, а саме
належність свідоцтва про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 від 16
листопада 1993 року, виданого згідно з
розпорядженням № 205 від 22.10.1993 року
заводом « РАДАР» на ім`я « ОСОБА_2» ,
заповіту від 12.01.1996 року, посвідченого
Державним нотаріусом Другої Київської
державної нотаріальної контори та
зареєстрованому у реєстрі за № 7-124 від
імені « ОСОБА_2», померлому ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заяву мотивував тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2, який був йому
рідним дядьком, після смерті якого
відкрилась спадщина.

Вказує, що ОСОБА_2 за життя був
неодруженим, рідних дітей та
усиновлених він не мав. За життя ним був
складений заповіт , який посвідчений
Державним нотаріусом Другої Київської
державної нотаріальної контори , що
зареєстрований у реєстрі за № 7-124
відповідно до якого належну йому
квартиру по АДРЕСА_1 він заповів на його
ім`я.

Заявник посилається на те, що
після смерті ОСОБА_2 він є єдиним його
спадкоємцем та у строк встановлений
законом, він звернувся до Другої
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини.

Проте, постановою від 19.09.2013 року
державним нотаріусом Другої державної
нотаріальної контори Ткач О.А. у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом йому було відмовлено у
зв`язку із розбіжністю в прізвищах
заповідача, а саме у свідоцтві про
право власності на квартиру та у
заповіті, де зазначено прізвище «
ОСОБА_2» та паспорту та свідоцтві про
смерті, у якому прізвище померлого
значиться як « ОСОБА_2».

У зв`язку із тим, що вказані
розбіжності унеможливлюють видачу
заявнику свідоцтва про право на
спадщину та в позасудовому порядку
вирішити дане питання є неможливим, він
звернувся до суду із заявою у якій
просить суд встановити факт належності
заповіту та правовстановлюючого
документу особі померлого.

В судове засідання представник
заявника не з`явився, подавши через
канцелярію суду заяву у якій просив
проводити судовий розгляд справи у
його відсутність.

Зацікавлена особа- Головне
управління юстиції у м.Києві, будучи
повідомленим належним чином про місце,
день та час судового розгляду, в судове
засідання не свого представника не
направило, про причини неявки суд не
повідомили, у зв`язку із чим судом
ухвалено про проведення судового
розгляду у їх відсутність.

Зважаючи на відсутність згоди
представника заявника щодо проведення
заочного розгляду справи, судом
ухвалено про проведення розгляду
справи у загальному порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає,що позов є обґрунтованим та
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Встановлено, що 19.01.1996 року ОСОБА_2
на ім`я заявника ОСОБА_1 був складений
заповіт , посвідчений державним
нотаріусом Другої Київської державної
нотаріальної контори, реєстровий номер
7-127 відповідно до якого ОСОБА_2 заповів
належну йому квартиру АДРЕСА_1
заявнику.

З матеріалів справи вбачається,
що дана квартира належала ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого 26 листопада 1993 року
заводом « Радар».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
останнього виданого 16.03.2010 року
Відділом реєстрації смерті у м.Києві,
серія НОМЕР_1.

15 червня 2010 року в установлений
законом шестимісячний строк із заявою
про прийняття спадщини звернувся
заявник ОСОБА_1

Матеріали спадкової справи
свідчать що будь-які інші особи із
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_2 не звертались.

Відповідно до постанови від 19.09.2013
року державним нотаріусом Другої
державної нотаріальної контори Ткач
О.А. заявнику відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом з підстав невідповідності
прізвища померлого у свідоцтві про
смерть та у заповіті , а також у
свідоцтві про право власності на
квартиру, що була заповідана заявнику,
а саме у свідоцтві померлого його
прізвище значиться як « ОСОБА_2», проте,
у заповіті та свідоцтві прізвище
вказано « ОСОБА_2».

З довідки форми № 3, виданої 11.06.2008
ТОВ « Житловик-Плюс» вбачається, що
ОСОБА_2 з 03.02.1972 року був зареєстрований
по АДРЕСА_1, тобто у квартирі ,що
заповідана заявнику. Вказані відомості
збігаються з даними паспорту померлого
, який був виданий на прізвище «
ОСОБА_2».

Відповідно до свідоцтва про
народження померлого вказано його
прізвище як « ОСОБА_2», місце народження
якого село БоевоЗолотухинського
району Курської області.

Матеріали справи свідчать ,що
особисті документи видані при житті
померлого також містили розбіжності у
написанні його прізвища.

Так, посвідчення інваліда 1 групи
видано на ім`я ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2;
копія посвідчення до медалі « За
перемогу над Германією у Великій
Вітчизняній війні» від 1946 року видане
на прізвище « ОСОБА_2»; копія
нагородження медаллю Жукова від імені
Президента України від 1998 року видане
померлому з прізвищем « ОСОБА_2»; копія
диплому № НОМЕР_2 про закінчення
померлим Харківського інституту
радянської торгівлі видане в
російському варіанті з прізвищем «
ОСОБА_2», в українському варіанті «
ОСОБА_2».

Аналогічні розбіжності в
написанні прізвища померлого
значаться також в його трудовій книжці
та довідці про отримання
ідентифікаційного номеру, що містяться
в матеріалах справи.

Відповідно до Експертного
висновку від 09.09.2013 року № 056/569-d,
наданого Українським бюро
лінгвістичних експертиз українські
записи прізвища ОСОБА_2( свідоцтво про
смерть, запис ОСОБА_2) і ОСОБА_2
(свідоцтво про право власності, запис
російською мовою ОСОБА_2) є ідентичними.

Відповідно до частини 2 статті 256
ЦПК України у судовому порядку можуть
бути встановлені факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб , якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Враховуючи, що встановлення факту
,відповідності правовстановлюючого
документу на квартиру що була
заповідана заявнику, та заповіту
складеного ОСОБА_2 особі померлого, не
суперечить вимогам закону ,та такий
факт є безспірним, беручи до уваги
відсутність підстав для відмови у
встановленні такого факту, суд вважає ,
що заява підлягає задоволенню,
оскільки підтвердити даний факт в
позасудовому порядку не є можливим.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.256,210,294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа:
Головне управління юстиції у м.Києві
про встановлення факту, що має юридичне
значення задовольнити.

Встановити факт належності
свідоцтва про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 від 16 листопада 1993
року, виданого згідно з розпорядженням
№ 205 від 22.10.1993 року заводом « РАДАР» на
ім`я « ОСОБА_2» , заповіту від 12.01.1996 року,
посвідченого Державним нотаріусом
Другої Київської державної
нотаріальної контори та
зареєстрованому у реєстрі за № 7-124 від
імені « ОСОБА_2», особі померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м.Києва через
районний суд протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя: