22-ц/775/981/2014(м)
Головуючий в 1 інстанції:
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Баркової Л.Л.

суддів
Гаврилової Г.Л., Сорока Г.П.

при секретарі
Одінцові Е.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» про стягнення
індексації та компенсації по
заробітній платі, середнього заробітку
за час затримки виплати заробітної
плати при звільненні

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» на рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
Донецької області від 02 червня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «ММК ім. Ілліча»
про стягнення індексації та
компенсації по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати при
звільненні, в якому зазначив, що у
період з 12.07.1999 р. до 03.08.2007 р. перебував у
трудових відносинах з ПАТ «ММК ім.
Ілліча». Під час трудової діяльності на
підприємстві при нарахуванні та
виплаті заробітної плати не
проводилась її індексація, передбачена
Законом України «Про індексацію
грошових доходів населення», внаслідок
чого порушено її право на оплату праці.
Тому, після уточнення позовних вимог
просив стягнути з відповідача
індексацію заробітної плати за період
з 01 березня 2003 року по 03.08.2007 року з
компенсацією в розмірі 1070,60 грн.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні за період з 03
серпня 2007 року по 03 травня 2014 року в
сумі 131882,24 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 02
червня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Стягнуто з ПАТ «ММК ім.
Ілліча» на користь ОСОБА_1 індексацію
заробітної плати з компенсацією за
період з 01 березня 2003 року по 03.08.2007 року
з компенсацією в розмірі 1070,60 грн., з
утриманням ПАТ «ММК ім. Ілліча» з цієї
суми передбачених законом податків та
обов'язкових платежів при її виплаті,
131635,20 грн. середнього заробітку за час
затримки виплати заробітної плати при
звільненні та 243,60 грн. судового збору.
Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на
користь держави судовий збір в розмірі
1083,45 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ
«ММК ім. Ілліча», посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

У відповідності до положень ч.2
ст.305 ЦПК України апеляційний суд
розглядає справу у відсутності
позивача ОСОБА_1, який належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи через представника ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача ПАТ «ММК ім.
Ілліча» Новгородської В.В., яка
підтримала доводи апеляційної скарги,
представника позивача ОСОБА_2, яка
заперечувала проти скарги, дослідивши
письмові матеріали справи і
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
рішення суду зміні, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 12.07.1999 р.
до 03.08.2007 р. перебував у трудових
відносинах з ПАТ «ММК ім. Ілліча». За
період з 01 березня 2003 року по 03.08.2007 року
йому не виплачувались суми індексації
заробітної плати. За розрахунком
відповідача сума індексації
заробітної плати з компенсацією втрати
її частини у зв'язку з несвоєчасною
виплатою за цей період становить в
загальній сумі 1070,60 грн. (а.с.31).

Згідно ст. 1 Закону України «Про
індексацію грошових доходів громадян»,
індексація грошових доходів населення
- встановлений законами та іншими
нормативно-правовими актами України
механізм підвищення грошових доходів
населення, що дає можливість частково
або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів і
послуг.

Індексація заробітної плати
здійснюється на підставі Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення» та Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 липня 2003 р. N 1078, що дає можливість
частково або повністю відшкодувати
подорожчання споживачів товарів та
послуг. Об'єктом індексації грошових
доходів населення є оплата праці як
грошовий дохід громадян, одержаний
ними в гривнях на території України і
який не має разового характеру.

Структуру заробітної плати визначено
ст. 2 Закону України «Про оплату праці»,
якою передбачено існування основної
заробітної плати, додаткової
заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат.

Додаткова заробітна плата - винагорода
за працю понад установлені норми, за
трудові успіхи та винахідливість та за
особливі умови праці. Вона включає
доплати, надбавки, гарантійні та
компенсаційні виплати, передбачені
чинним законодавством, премії,
пов'язані з виконанням виробничих
завдань і функцій.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати працівників, входять
до складу фонду додаткової заробітної
плати згідно з підпунктом 2.2.7
Інструкції із статистики заробітної
плати, затвердженої наказом
Держкомстату України від 13 січня 2004
року № 5, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 27 січня 2004 року за №
114/8713.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати», підприємства, установи і
організації всіх форм власності та
господарювання здійснюють компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
випадку порушення встановлених
строків їх виплати, у тому числі з вини
власника або уповноваженого ним органу
(особи).

Статтею 2 цього Закону передбачено, що
компенсація громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати (далі - компенсація)
провадиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
доходів, нарахованих громадянам за
період починаючи з дня набрання
чинності цим Законом. Під доходами у
цьому Законі слід розуміти грошові
доходи громадян, які вони одержують на
території України і які не мають
разового характеру: пенсії; соціальні
виплати; стипендії; заробітна плата
(грошове забезпечення) та інші.

Згідно ст. 3 Закону компенсації
обчислюється шляхом множення суми
нарахованого, але не виплаченого
громадянину доходу за відповідний
місяць (після утримання податків і
обов'язкових платежів) на індекс
інфляції в період невиплати доходу
(інфляція місяця, за який виплачується
доход, до уваги не береться.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у
разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду із позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, індексація є складовою
частиною заробітної плати і у разі
порушення законодавства про її
виплату, працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому індексації
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

В судовому засіданні представник
відповідача не заперечувала, що
позивачу з 2003 року по липень 2006 року
сума індексації заробітної плати не
сплачувалась.

Посилання представника
відповідача на те, що підприємством
приймались заходи щодо підвищення
заробітної плати працівників
випереджаючим шляхом з урахуванням
прогнозного рівня інфляції, а тому
заробітна плата не підлягала
індексації, є безпідставними, оскільки
належними і допустимими доказами не
доведені.

З урахуванням наведеного і приймаючи
до уваги, що позивач погодився з
розрахунком відповідача щодо розміру
несплачених йому сум індексації з
компенсацією в зазначений період, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
стягнення на його користь 1070,60 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позов підлягає частковому задоволенню
є неспроможними, оскільки позивач
зменшив позовні вимоги про стягнення
індексації з компенсацією до
визначеного відповідачем періоду з
березня 2003 року по липень 2007 року
включно. Помилкове зазначення в
рішенні періоду до 03 серпня 2007 року на
висновок суду щодо визначеного розміру
індексації з компенсацією та права
позивача на стягнення середнього
заробітку за час затримки не впливає.

Таким чином встановлено, що відповідач
фактично не розрахувався у повному
розмірі перед позивачем при його
звільненні, і строки для звернення до
суду з вимогою про стягнення
середнього заробітку за затримку в
розрахунку для позивача не спливли.

Між тим, з визначеним судом розміром
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, що підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача, а також з розрахунками,
наданими суду позивачем і
відповідачем, погодитися не можна.

Згідно із положеннями ст. 117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Статтею 233 КЗпП України
передбачено, що працівник може
звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

У відповідності із роз'ясненнями,
викладеними у п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року N 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
, установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у
зв'язку із виникненням спору про розмір
належних до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Такі ж положення викладені і у Правових
позиціях Постанов Верховного Суду
України від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-39
цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі
№ 6-60 цс11.

Як вбачається з групового наряду №36
цеху 609 Слябінг - 1150 за серпень 2007 року
позивач ОСОБА_1 працював у день свого
звільнення 03 серпня 2007 року (а.с. 79-81).

Переглядаючи судове рішення в частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
судова колегія виходить з наступного.

Згідно позовної заяви, ОСОБА_1 просив
стягнути середній заробіток за період
з 03 серпня 2007 року по 03 травня 2014 року в
розмірі 131882,34 грн., виходячи з
середньомісячної заробітної плати
1608,32 грн..

Однак, середньоденна заробітна плата
позивача перед звільненням,
відповідно до правил, передбачених
Порядком обчислення середньої
заробітної плати, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 року № 100, становила 76,80
грн., що підтверджується довідкою ПАТ
«ММК ім. Ілліча» та не заперечувалося
представноком позивача при розгляді
справи в апеляційному суді (а.с. 32).

З урахуванням цих обставин та меж
позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення
середнього заробітку з 03 серпня 2007
року по 03 травня 2014 року, апеляційний
суд визначає середній заробіток за
час затримки виплати, з урахуванням
вимог ст.11 ЦПК України, в сумі 131635,20
гривень. ( 1714 днів х 76,80 грн.) за період з
04 серпня 2007 року по 02 червня 2014 року
(день ухвалення рішення).

Як встановлено судом при звільненні
ОСОБА_1 підприємство не виплатило
частину заробітної плати у вигляді
індексації у розмірі 527 грн.04 грн., що
разом із компенсацією становить 1070
гривні 60 копійок., яка в даному випадку
є спірною.

Разом з цим, за цей же період позивачу
було нараховано та сплачено суму
заробітної плати у розмірі 33369
гривень. ( а.с.31, 84 )

Отже, при загальній виплаченій
заробітній платі за спірний період 33369
грн., та невиплаченій суми заробітної
плати у вигляді індексації з
компенсацією 1070,60 грн., співвідношення
між ними складатиме 3,20 відсотка
невиплаченої заробітної плати.( 1070,60
х100% : 33369 )

З урахуванням наведеного,
визначеного розміру середнього
заробітку за час затримки виплати
131635,20 гривен та відсотку невиплаченої
позивачеві заробітної плати, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню заробітна плата за
час затримки розрахунку в розмірі 4225
гривень за період з 04 серпня 2007 року
по 02 червня 2014 року. (131635,20 гривень х 3,20%)

Таким чином, апеляційна скарга
відповідача підлягає частковому
задоволенню, а оскаржуване судове
рішення в частині визначення розміру
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку зміні.

Інші доводи апеляційної скарги не
приводять судову колегію до висновку
щодо наявності підстав для скасування
оскаржуваного рішення та відмови у
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 02
червня 2014 року в частині стягнення суми
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»
на користь ОСОБА_1 середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні за період з 04 серпня 2007
року по 02 червня 2014 року чотири тисячі
двісті двадцять п'ять гривень.

В решті частині рішення суду залишити
без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Судді