Ухвала

іменем україни

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Касьяна О.П.,

Журавель В.І.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного
акціонерного товариства «АІСЕ
Україна» про стягнення коштів на
захист прав споживача, за касаційною
скаргою Приватного акціонерного
товариства «АІСЕ Україна» на рішення
апеляційного суду Тернопільської
області від 09 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у
якому просила стягнути з Приватного
акціонерного товариства «АІСЕ
Україна» (далі -ПрАТ «АІСЕ Україна») на
її користь 1641,1 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 31
серпня 2004 року між нею та ПрАТ «АІСЕ
Україна» було укладено угоду № 74518 на
придбання легкового автомобіля у
системі, що базується на створенні груп
покупців та сплаті вартості автомобіля
авансовими платежами, згідно з якою
вона сплатила 64 платежі на загальну
суму 46 340,39 грн.

На її вимогу про повернення коштів та
розірвання договору відповідач
добровільно повернув 38 382,11 грн замість
40 023,21 грн.

Вважає, що відповідач безпідставно, в
порушення умов угоди та чинного
законодавства, сплатив із зазначеної
вище суми податок з фізичних осіб у
розмірі 1 641,1 грн, у зв'язку з чим просила
задовольнити позов.

Рішенням Збаразького районного суду
Тернопільської області від 28
листопада 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 09 січня
2014 року скасовано рішення суду
першої інстанції та ухвалено нове, яким
з ПрАТ «АІСЕ Україна» на користь ОСОБА_3
стягнуто 1 641,1 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ПрАТ «АІСЕ
Україна» просить скасувати рішення
суду апеляційної інстанції, залишити в
силі рішення місцевого суду від
28 листопада 2013 року, мотивуючи свою
вимогу порушенням норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції встановлено, що 31
серпня 2004 року між Закритим
акціонерним товариством «АІСЕ
Україна» (далі - ЗАТ «АІСЕ Україна»),
правонаступником якого є ПрАТ «АІСЕ
Україна», та ОСОБА_3 було укладено угоду
№ 74518 на придбання легкового
автомобіля у системі, що базується на
створенні груп покупців та сплаті
вартості автомобіля авансовими
платежами, згідно з якою остання
сплатила 58 чистих внесків оплати
вартості автомобіля на загальну суму
29 262,37 грн, що складає 58,2169% від
ціни автомобіля.

Графік внесків групи № 268, до якої
належить ОСОБА_3, закінчився у серпні 2008
року. Ціна автомобіля марки «Daewоо Lanos»
станом на серпень 2011 року склала 71 680
грн.

На вимогу позивачки про повернення
коштів та розірвання договору
відповідач добровільно повернув їй 38
382,11 грн і сплатив до державної бюджету
України податок на доходи фізичних
осіб в розмірі 1 641,1 грн.

З розміром суми, що підлягає
поверненню, позивачка погодилась
30 вересня 2011 року, подавши відповідну
заяву (а.с.13).

Згідно з інформацією, наданою з
центральної бази даних Державного
реєстру фізичних осіб ДПА України, про
суми, виплачені у третьому кварталі 2011
року, ПрАТ «АІСЕ Україна» нараховано
ОСОБА_3 10 760,58 грн доходу за ознакою 127 -
інші доходи, з якого перераховано до
бюджету 1 641,1 грн податку на доходи
фізичних осіб. Дохід виплачено ОСОБА_3 у
четвертому кварталі 2011 року (а.с.159).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
ПрАТ «АІСЕ Україна» як податковим
агентом ОСОБА_3 сплачено податок з
доходів фізичних осіб до Державного
бюджету України відповідно до вимог
податкового законодавства і зазначені
кошти поверненню не підлягають.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
місцевого суду та ухвалюючи рішення
про часткове задоволення позову,
виходив із того, що ПрАТ «АІСЕ Україна»
безпідставно нараховано ОСОБА_3
прибуток, оскільки за умовами
укладеної між ними угоди отримання
прибутків не передбачено.

З такими висновками апеляційного суду
погодитися не можна.

Конституція України у ст. 67 закріпила,
що кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Згідно зі ст. 164.1 Податкового кодексу
України базою оподаткування є
загальний податковий дохід, з
урахуванням особливостей, визначених
цим розділом.

Загальний оподаткований дохід -
будь-який дохід, який підлягає
оподаткуванню, нарахований
(виплачений, наданий) на користь
платника податку протягом звітного
періоду.

Відповідно до ст. 164.2 Податкового
кодексу України до загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу платника податку включаються
доходи у вигляді заробітної плати,
нараховані (виплачені) платнику
податку відповідно до умов трудового
договору (контракту) (ст. 164.2.1),
суми винагород та інших виплат,
нарахованих (виплачених) платнику
податку відповідно до умов
цивільно-правового договору (ст.164.2.2).

Згідно з п. 167.1 ст.167 Податкового кодексу
України ставка податку становить 15 %
бази оподаткування щодо доходів,
нарахованих (виплачених, наданих) (крім
випадків визначених у пунктах 167.2-167.5
цієї статті), у тому числі, але не
виключно у формі заробітної плати
інших заохочувальних та
компенсаційних виплат або інших виплат
і винагород, які нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику у
зв'язку з трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами: виграшу
в державну та недержавну грошову
лотерею, виграш гравця (учасника),
отриманий від організатора азартної
гри.

Відповідно до вимог п. 14.1.180 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий агент щодо податку на
доходи фізичних осіб - юридична особа
(її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), самозайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, інвестор (оператор) за
угодою про розподіл продукції, які
незалежно від організаційно-правового
статусу та способу оподаткування
іншими податками та/або форми
нарахування (виплати, надання) доходу (у
грошовій або негрошовій формі)
зобов'язані нараховувати, утримувати
та сплачувати податок, передбачений
розділом IV цього Кодексу, до бюджету
від імені та за рахунок фізичної особи
з доходів, що виплачуються такій особі,
вести податковий облік, подавати
податкову звітність контролюючим
органам та нести відповідальність за
порушення його норм в порядку,
передбаченому статтею 18 та розділом IV
цього Кодексу.

Згідно зі ст. 168.3 Податкового кодексу
України розрахунок податкових
зобов'язань з оподатковуваного доходу
платника податку, нарахованого у
джерела його виплати, проводиться
податковим агентом (у тому числі
роботодавцем).

Відповідно до ст. 168.4.1 Податкового
Кодексу України податок, утриманий з
доходів резидентів та нерезидентів,
зараховується до бюджету згідно з
Бюджетним кодексом України.

За таких обставин, установивши, що ПрАТ
«АІСЕ Україна» виступило податковим
агентом щодо нарахування, утримання і
перерахування до бюджету податку на
доходи фізичних осіб з ОСОБА_3 в сумі 1
641,1 грн, суд першої інстанції, давши
згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України
належну правову оцінку доказам у їх
сукупності та правильно застосувавши
норми матеріального права у спірних
правовідносинах, дійшов
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Встановлені судом обставини
підтверджуються матеріалами справи та
не спростовані сторонами під час
апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції
вищевказаних обставин та норм чинного
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини, не врахував, залишив
поза увагою висновок Збаразької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області
від 02 липня 2013 року №57/1700, згідно з яким
у третьому кварталі 2011 року ПрАТ «АІСЕ
Україна» нарахувало ОСОБА_3 10 760,58 грн.
доходу за ознакою 127 -інші доходи, з
якого перераховано до бюджету 1641,1 грн
податку на доходи фізичних осіб. Дохід
виплачено ОСОБА_3 у четвертому кварталі
2011 року.

ПрАТ «АІСЕ Ураїна» виступило
податковим агентом щодо податку на
доходи фізичних осіб з ОСОБА_3

Оскільки апеляційний суд безпідставно
скасував законне й обґрунтоване
рішення суду першої інстанції, рішення
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «АІСЕ
Україна» задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Тернопільської області від 09 січня
2014 року скасувати.

Рішення Збаразького районного суду
Тернопільської області від 28
листопада 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

О.П. Касьян

О.М. Ситнік