АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2091/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 47 Калашник С. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
Ювшин В. І. УХВАЛА
29 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоЮвшина В. І.суддівВишні Н. В.
, Пономаренка В. В. при секретаріЯремич
В.І. представника позивачів
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу представника позивачів ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, - ОСОБА_6 на рішення
Чорнобаївського районного суду
Черкаської області від 19 червня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 до ТОВ «Силікат-1» про визнання
недійсним договірів оренди земельної
ділянки, стягнення понесених при
зверненні до суду судових витрат,-
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 звернулися до
суду з позовом до ТОВ «Силікат-1» про
визнання недійсним договорів оренди
земельної ділянки, стягнення понесених
при зверненні до суду судових витрат,
мотивуючи свої вимоги тим, що вони
являються власниками земельних
ділянок для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва, а
саме: ОСОБА_10 площею 2,45 га, ОСОБА_8
площею 2,4694 га, ОСОБА_9 площею 2,46 га
розташованих на території
Чорнобаївської селищної ради. В 2007 та
2009 р. позивачі уклали з ТОВ «Силікат-1»
договори оренди земельних ділянок
терміном на 10 років.
У 2014 р. їм стало відомо про те, що
укладені між ними договори оренди не
містять всіх істотних умов визначених
ст.15 Закону України «Про оренду землі»
в редакції 2011 та 2012 р.
Представник ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
просив суд визнати недійсним договір
оренди землі від 10.07.2007 р. укладений між
ОСОБА_8 та відповідачем, скасувати
державну реєстрацію та зобов'язати
повернути земельну ділянку. Визнати
недійсним договір оренди землі від
17.10.2007 р. укладений між ОСОБА_9 та ТОВ
«Силікат-1», скасувати державну
реєстрацію та зобов'язати повернути
земельну ділянку. Визнати недійсним
договір оренди землі від 30.09.2009 р.
укладений між ОСОБА_10 та ТОВ
«Силікат-1», скасувати державну
реєстрацію та зобов'язати повернути
Рішенням Чорнобаївського
районного суду Черкаської області від
19 червня 2014 року в задоволенні позову
представнику ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням ОСОБА_6 подав апеляційну
скаргу, вважаючи що рішення суду першої
інстанції ухвалено з порушенням норм
матеріального права та просять
скасувати рішення Чорнобаївського
районного суду Черкаської області від
19 червня 2014 року і ухвалити нове
рішення, яким заявлені ним позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши учасників процесу,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про
судове рішення у цивільній справі",
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції
повністю відповідає зазначеним
вимогам, оскільки ґрунтується на
повному і об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи
в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ТОВ
«Силікат-1» про визнання недійсним
договорів оренди земельної ділянки,
стягнення понесених при зверненні до
суду судових витрат, суд першої
інстанції прийшов до висновку про те,
що договори укладені на підставі
волевиявлення сторін, з дотриманням
форми правочину та відповідною
державною їх реєстрацією у
відповідності до законодавства, що
діяло на момент укладання даних
договорів.

Встановлено, що ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 являються власниками земельних
ділянок для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва, а
саме: ОСОБА_10 площею 2,45 га, ОСОБА_8
площею 2,4694 га, ОСОБА_9 площею 2,46 га
розташованих на території
Чорнобаївської селищної ради. В 2007 р.
ОСОБА_9, ОСОБА_8 та в 2009 р. ОСОБА_10 уклали
з ТОВ «Силікат-1» договір оренди землі
терміном на 10 років.

Статтею 792 ЦК України передбачено, що
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

В силу частини першої статті 638 ЦК
України, договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є, в тому
числі і умови, що визначені законом, як
істотні.

Істотні умови договору оренди
землі встановлені статтею 15 Закону
України "Про оренду землі".

Відповідно до частини 1 статті 210
ЦК України та частини першої статті 20
Закону України "Про оренду землі",
договір оренди землі підлягає
державній реєстрації і, виходячи із
змісту статей 210, 640 ЦК України та статті
18 Закону України "Про оренду землі", є
укладеним з моменту його державної
реєстрації.

Укладений договір визнається
недійсним на підставі статті 215 ЦК
України при недодержанні сторонами
вимог, встановлених частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 15 Закону України "Про
оренду землі", істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін;
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону (ч. 2 ст. 15 Закону
України "Про оренду землі").

Позивачі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зазначили, що
в укладених ними в липні та жовтні 2007
року договорах оренди відсутні
необхідні істотні умови, визначені ст.
15 Закону України «Про оренду землі» як
об'єкт оренди (кадастровий номер, місце
розташування та розмір земельної
ділянки) - в договорах не зазначено
кадастрових номерів орендованих
ділянок ; орендна плата із зазначенням
її розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату - в договорах не визначено
відповідальність за несплату та умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Позивачка ОСОБА_10 зазначила, що в
укладеному нею договорі оренди
відсутні необхідні істотні умови,
визначені ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» як об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки) в договорі
не зазначено кадастровий номер
ділянки; орендна плата із зазначенням
її розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату - в договорі не визначено
відповідальність за несплату.

Дані доводи апелянтів являються
безпідставними, так як така істотна
умова договору, як зазначення
кадастрового номеру ділянки було
внесено в ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» Законом України від
07.07.2011 р. N 3613-VI, а така істотна умова
договору оренди як умови передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки
були внесені в ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» Законом України від
16.09.2008 р. N 509-VI. Таким чином, на момент
укладення оспорюваних договорів, в
Законі України «Про оренду землі» не
малося таких істотних умов, а тому вони
і не могли бути зазначені в договорах
оренди землі.

Відповідно до статті 15 Закону України
"Про оренду землі" (у редакції, яка була
чинною на момент виникнення спірних
правовідносин) істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін. Відсутність у
договорі оренди землі однієї з
істотних умов, передбачених цією
статтею, та порушення вимог статей 4 - 6,
11, 17, 19 цього Закону є підставою для
відмови в державній реєстрації
договору оренди, а також для визнання
договору недійсним відповідно до
закону. За згодою сторін у договорі
оренди землі можуть зазначатися інші
умови, зокрема якісний стан земельних
угідь, порядок виконання зобов'язань
сторін, порядок страхування об'єкта
оренди, порядок відшкодування витрат
на здійснення заходів щодо охорони і
поліпшення об'єкта оренди, проведення
меліоративних робіт, а також обставини,
що можуть вплинути на зміну або
припинення дії договору оренди, тощо.

Вирішуючи спір про визнання договору
оренди землі недійсним у зв'язку з
відсутністю в ньому передбаченої ч. 1
ст. 15 Закону України від 6 жовтня 1998 р. N
161-XIV "Про оренду землі" істотної умови,
суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що
застосуванню підлягає ст. 15 цього
Закону в редакції, яка була чинною на
момент укладення договору оренди, а не
на момент його державної реєстрації
(постанова Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 19
лютого 2014 р. у справі N 6-162цс13).

Вказані апелянтами як відсутні в
договорах оренди істотних умов, які не
були передбачені частиною першою
статті 15 Закону України "Про оренду
землі" на момент виникнення спірних
правовідносин, а тому необхідності
узгоджувати й зазначати такі умови в
договорі не було обов'язковим. Позивачі
після внесення змін в статтю 15 Закону
України «Про оренду землі» не
звертались до відповідача з
пропозицією про внесення відповідних
змін в договори оренди землі.

Невідповідність спірного договору
Типовому договору оренди землі,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України від 3 березня 2004 року
N 220, та відсутність акта визначення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) не є підставою для визнання
цього договору недійсним відповідно до
частини другої статті 15 Закону України
"Про оренду землі".

Що стосується доводів апелянтів про
невизначеність відповідальності в
договорах за несплату орендної плати,
її розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду - то п. 14 договорів
передбачено справляння пені за
порушення строків виплати орендної
плати, але відсутній в договорі розмір
даної пені.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України й
ст. 15 ЦК України в порядку цивільного
судочинства підлягає захисту порушене
право, а тому при розгляді даної справи
про визнання недійсними договорів
оренди землі з підстав відсутності у
договорі передбаченої ст. 15 Закону
України "Про оренду землі" такої
істотної умови, як розміру пені за
порушення строку виплати орендної
плати не порушило права орендодавців
відсутністю такої умови, так як орендар
в визначені в договорі строки
виплачував орендну плату, а тому
відсутні правові підстави для
стягнення пені.

Відсутність в договорах оренди інших
даних зазначених в апеляційній скарзі
не передбачено законом, так як вони є
додатками до договору (невід'ємною
частиною договору оренди землі), якими
являються: план або схема земельної
ділянки, яка передається в оренду;
кадастровий план земельної ділянки з
відображенням обмежень (обтяжень) у її
використанні та встановлених
земельних сервітутів; акт визначення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості); акт приймання-передачі
об'єкта оренди; проект відведення
земельної ділянки у випадках,
передбачених цим Законом.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що оскаржуване судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновку
суду не спростовують, що відповідно до
ст. 308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Вірно встановивши факти і
відповідно їм правовідносини,
постановивши рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права на підставі наявних та наданих
сторонами належних та допустимих
доказів, суд першої інстанції ухвалив
правильне та справедливе рішення, яким
відмовив в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_8, ОСОБА_9та ОСОБА_10 про визнання
недійсними договорів оренди земельних
ділянок за недоведеністю позову.

Доводи апеляційної скарги ретельно
перевірені судом апеляційної
інстанції є безпідставними та не
спростовують висновків суду першої
інстанції і не містять підстав для
скасування чи зміни правильного
рішення.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_8, ОСОБА_9та ОСОБА_10 про
визнання недійсними договорів оренди
земельних ділянок за недоведеністю
позову, суд першої інстанції вказав ще
і підставою для відмови в задоволенні
позову і пропуск позивачами строку
позовної давності.

Відповідно до роз'яснення п.11 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №14 від
18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній
справі» згідно яких встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявленого стороною
у спорі, зробленого до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

За таких обставин колегія суддів
вважає за необхідне виключити з
мотивувальної частини рішення суду
першої інстанції підставу для відмови
в задоволенні позову, як пропуск
позивачами строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати,
-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 на
рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 19 червня 2014
року відхилити, а рішення
Чорнобаївського районного суду
Черкаської області від 19 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно після його
проголошення, але може бути оскаржено
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів, починаючи з дня
його проголошення.

Головуючий :

Судді :