РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 року Київський
районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Діденко С.А..,

при секретарі - Горічевої К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 по стягнення суми
коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про
стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом
та просили суд стягнути з відповідача
на користь ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 по 48091,72 грн ,кожному .; та
стягнути на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4
по 480,92 грн. сплаченого судового збору;

Свої позовні вимоги вони
обгрунтували тим, що між позивачами та
ОСОБА_5 24.07.2008р. як засіб забезпечення
виконання зобов'язання, що виникло у
відповідності до Договору позики від
24.07.2008р., посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_6 за реєстровим №2914,
було укладено Договір про задоволення
вимог іпотекодержателя, який
посвідчено приватним нотаріусом
ОСОБА_6 24.07.2008р. за реєстровим номером
№2916 (далі Договір). Відповідно до п. 2
Договору в разі невиконання
«Боржниками» зобов'язань за договором
позики визнається виконавчий напис
нотаріуса, після якого право власності
на квартиру АДРЕСА_2, переходить до
«Іпотекодержателя», а саме відповідача
ОСОБА_5 У зв'язку з фінансовою кризою
позивачами зобов'язання до договором
позики у повному обсязі виконані не
були, а саме в строк до 24.07.2009р.
Відповідачу не повернута сума грошових
коштів у розмірі 82000,00грн. У зв'язку з
чим, відповідно до положень п. 2
Договору, у ОСОБА_5 виникло право на
задоволення вимог кредитора шляхом
реєстрації за собою права власності на
предмет іпотеки. Про факт, що
відповідач зареєстрував за собою право
власності на предмет іпотеки, а саме
квартиру АДРЕСА_2, позивачам не було
відомо до 24.05.2011р. коли на запит
адвоката позивачів ОСОБА_7 від 18.05.2011р.
за №15, КП «Харківське районне бюро
технічної інвентаризації» повідомило,
що право власності на квартиру АДРЕСА_2,
зареєстровано за ОСОБА_5 згідно
Договору про задоволення вимог
іпотекодержателя, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_6 24.07.2008 за
№2914. Згідно ст.7 Закону України «Про
іпотеку» за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо
передбачене умовами договору, що
обумовлює основне зобов'язання. За
умовами ст. 37 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.
Іпотекодержатель набуває предмет
іпотеки у власність за вартістю,
визначеною на момент такого набуття на
підставі оцінки предмета іпотеки
суб'єктом оціночної діяльності. У разі
набуття права власності на предмет
іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний
відшкодувати іпотекодавцю перевищення
90 відсотків вартості предмета іпотеки
над розміром забезпечених іпотекою
вимог іпотекодержателя. Відповідачем
15.04.2010р. проведено реєстрацію за собою
права власності на квартиру АДРЕСА_2.
При цьому, відповідач задовольнив свої
вимоги на суму 82000,00грн. Вартість
предмета іпотеки відповідно до довідки
суб'єкта оціночної діяльності ФО-П
ОСОБА_8 складає 295741,00грн. Таким чином,
залишок суми, що перевищує задоволені
вимоги, складає 213741грн., у зв'язку з чим
ОСОБА_5 після проведення реєстрації
права власності на предмет іпотеки,
повинен відшкодувати позивачам 90% від
вказаної суми, а саме 192366,9 грн. На
момент укладення договору іпотеки
квартира АДРЕСА_2, належала позивачам
на праві спільної сумісної власності
на підставі Свідоцтва про право
власності на житло, видане Відділом
приватизації Харківського міжміського
БТІ 18.06.1999р. Відповідно до положень ст.
370 ЦК України вважається, що частки
кожного із співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними,
тому спірна сума повинна бути
відшкодована позивачам у рівних
частих, а саме по 48091,72грн. кожному.

У процесі розгляду справи
представник ОСОБА_5 подав зустрічну
позовну заяву до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_4 та просив суд стягнути на
користь ОСОБА_5 з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_4 завдані ними збитки в сумі 131
900,00грн.; стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
понесені та документально
підтверджені судові витрати.

Свої зустрічні позовні вимоги він
обґрунтував тим, що 24.07.2008р.
відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1.
ОСОБА_4 було взято у позивача ОСОБА_5 у
позику грошові кошти на суму 104 000,00грн.
та укладено відповідний Договір
позики, посвідчений 24.07.2008р. приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 та
зареєстрований нею в реєстрі за № 2914.
Відповідачі із позивачем дійшли згоди
про повернення відповідачами позивачу
позичених у нього коштів частинами (з
розстроченням). Зважаючи на цю
домовленість, відповідачі
зобов'язалися повернути позивачу
позичені кошти не пізніше 24.07.2009р. у
визначеному порядку та строки ,
відповідно до п. 1 Договору позики. В
забезпечення виконання відповідачами
їх зобов'язань з повернення позивачу
боргу за Договором позики сторонами
того ж дня укладено Договір про
задоволення вимог іпотекодержателя,
посвідчений 24.07. 2008р. приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 та
зареєстрований нею в реєстрі за № 2916,
за умовами якого відповідачі передали,
а позивач прийняв в іпотеку квартиру
АДРЕСА_2. Відповідачі зобов'язання за
Договором позики не виконали і борг у
повному обсязі не повернули.
Відповідно до змісту та на виконання
умов укладеного 24.07.2008р. Договору про
задоволення вимог іпотекодержателя, в
рахунок задоволення своїх вимог за
основним зобов'язанням позивачем було
прийняте рішення про звернення
стягнення на передану йому в іпотеку
квартиру в позасудовому порядку шляхом
звернення її у свою власність. На
виконання п. 1.5 Тимчасового положення
про порядок реєстрації прав власності
на нерухоме майно, затвердженого
Наказом Міністерства юстиції України
№ 157/6445 від 18.02.2002р., а також згідно з
нормами та виходячи зі змісту вимог
ст.ст. 182, 210, 334 ЦК України, 15.04.2010р. ОСОБА_5
зареєстрував в КП «Харківське
мыськБТІ» своє право власності на
квартиру АДРЕСА_2 за реєстраційним №
24105503, що підтверджується Витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно за № 25863189. Набувши в рахунок
задоволення своїх вимог за основним
зобов'язанням право власності на
іпотечне майно, ОСОБА_5 мав намір
безперешкодно користуватися квартирою
АДРЕСА_2 та отримувати доходи (прибуток)
від здачі цього нерухомого майна в
оренду. Очікуючи, що відповідачі
добровільно припинять порушувати його
права і виселяться із безпідставно
займаної ними його квартири, у квітні
2010р, позивач знайшов особу, яка бажала
отримати в оплатне строкове
користування двокімнатну квартиру у
селищі Комуніст з орендною платою в
розмірі 3 000,00грн. 19.04.2010р. позивачем із
цією особою (гр. ОСОБА_9) в письмовій
формі був укладений Попередній договір
оренди житлового приміщення, за
умовами якого сторони зобов'язалися в
строк (термін) до 09.07.2010 р. укласти
договір оренди квартири АДРЕСА_2 на
умовах, встановлених цим попереднім
договором. Згідно із умовами п. п. 2.4 і 2.5
Попереднього договору оренди
житлового приміщення основний договір
мав бути укладений на строк до 31.12.2010р.,
але у разі відсутності заперечень
сторін, по закінченні цього строку
вважатиметься пролонгованим на
наступні 365 днів. Орендар
зобов'язується оплачувати оренду
щомісячно у грошовій формі у
готівковому вигляді в сумі 3 000,00 грн.
Починаючи з квітня 2010р. позивач та його
представники неодноразово зверталися
до відповідачів з вимогою висилитися з
квартири, вивезти звідти належні їм
речі та передати ключі від вхідних
дверей. Однак, відповідачі
проігнорували ці вимоги позивача і до
09.07.2010р. з квартири не висилилися. Тому
позивач повідомив ОСОБА_9, що укладання
Основного договору оренди до 09.07.2010р. є
неможливим. У зв'язку з цим, 09.07.2010 р.
ОСОБА_9 із позивачем були змушені
укласти Договір про внесення змін до
попереднього договору оренди
житлового приміщення від 19.04.2010р. За
цим договором сторони домовились, що
вони зобов'язуються укласти Основний
договір в семиденний строк з моменту
добровільного звільнення квартири
АДРЕСА_2 відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а орендодавець
зобов'язується передати орендареві
об'єкт оренди (вказану квартиру)
протягом 3 днів з моменту добровільного
звільнення зазначеної квартири, але
відповідачі не тільки не звільнили
квартиру протягом наступного року, але
ще й подали в жовтня 2011р. в Харківський
районний суд Харківської області
завідомо для них незаконну та
безпідставну позовну заяву про
визнання недійсним іпотечного
договору, за яким ОСОБА_5 набув право
власності на квартиру. За результатами
розгляду цього позову Харківський
районний суд Харківської області
ухвалив рішення від 12.07.2012р., яким в
задоволенні позовних вимог було
відмовлено в повному обсязі.Ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 15.09.2012р. рішення суду першої
інстанції залишене без змін, у зв'язку з
чим воно набрало законної сили. Не
зважаючи на те, що правомірність
набуття позивачем права власності на
квартиру була підтверджена судовими
рішеннями, які набрали законної сили,
відповідачі все одно не визнали за
ОСОБА_5 прав володіння та користування
квартирою і добровільно висилитися з
неї відмовилися. Задля отримання
підтвердження факту звернення
позивача до відповідачів з вимогою про
звільнення належної йому квартири, він
змушений був звернутися до
відповідачів з цією вимогою письмово. У
зв'язку з цим, 11.09.2013р. кожному з
відповідачів за їхньою адресою від
імені позивача його представником було
направлено письмову Вимогу про
добровільне звільнення квартири, яка є
предметом іпотеки і на яку
Іпотекодержателем звернуто стягнення
(на виконання ст. 40 Закону України «Про
іпотеку»). З метою зафіксувати не лише
факт направлення Відповідачам та/або
отримання ними листа із зазначеною
Вимогою, але ще й зміст вкладення до
цього листа, на адресу відповідачів цю
Вимогу було направлено представником
позивача цінними листами з оголошеною
цінністю і з описом вкладення.
Відповідачі отримали надісланий їм на
їхню адресу рекомендований лист із
Вимогою, а відповідач ОСОБА_4 отримав ще
й цінний лист. проте спірну квартиру
відповідачі не звільнили. У жовтні 2013р.
Позивач звернувся в Харківський
районний суд Харківської області із
позовом до відповідачів про примусове
виселення з квартири. Обставини, що
перешкоджали і досі перешкоджають
передачі квартири в оренду, змусили
представника позивача звернутися до
ОСОБА_9 з проханням переглянути
досягнуті між ними домовленості і
внести відповідні зміни до укладеного
ними Попереднього договору оренди
житлового приміщення, і 15.10.2013р. ним був
укладений Договір № 2 про внесення змін
до Попереднього договору оренди
житлового приміщення від 19.04.2010р., за
яким сторони дійшли згоди, що вони
зобов'язуються укласти основний
договір протягом 10 днів з моменту
набрання законної сили рішення про
виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_2, а
орендодавець в день укладення
основного договору Зобов'язується
Передати Орендареві Об'єкт Оренди.
Починаючи з 15.04.10 р. до моменту подання
цього позову своїми протиправними
діями із безпідставного проживання в
належній ОСОБА_5 квартирі відповідачі
завдають позивачеві збитки у вигляді
упущеної ним за цей період вигоди у
вигляді доходу від здавання цієї
квартири в оренду з оплатою в розмірі 3
000,00грн. щомісячно.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.22 ЦК України,
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками, зокрема, є доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
умов, якби її право не було порушене
(упущена вигода).

Відповідно до ч. З ст. 623 ЦК України, при
визначенні неодержаних доходів
(упущеної вигоди) враховуються заходи,
вжиті кредитором щодо їх одержання.

Завдані відповідачами позивачу збитки
полягають у неотриманих ним доходів
від здачі квартири в оренду із
щомісячною оплатою в розмірі 3 000,00грн.
Основний договір оренди житлового
приміщення мав бути укладений
позивачем із ОСОБА_9 09.07.2010 р. З цієї дати
протягом 1319 днів до моменту подання
цього позову ОСОБА_5 міг отримувати
прибуток в розмірі 3 000,00грн. щомісяця.
Тому, завдані відповідачами збитки
обраховані позивачем наступним чином:
З 000,00 грн. (орендна плата) / 30 днів (в
місяці) х 1 319 днів (безпідставного
проживання) = 131 900,00 грн. В результаті
порушення відповідачами права
позивача на безперешкодне
користування та розпорядження його
власністю, вони завдали йому збитки у
вигляді недоотриманих доходів
(упущеної вигоди) в розмірі 131 900,00грн.

У судовому засіданні позивачі за
основним позовом свої позивні вимоги
підтримали, у задоволенні зустрічного
позову просили відмовити. Не
заперечували того що продовжують
займати спірну квартиру, але, зважаючи
на те, що не отримали належних 90
відсотків від суми перевищення
вартості предмета іпотеки над розміром
забезпечених предметом іпотекою вимог,
вони не мали можливості придбати собі
інше житло. Попередній договір оренди
житлового приміщення ОСОБА_5 укладено
на час коли спірна квартира не була
вільна і можливості реально передати
її в оренду він не міг, договір був
формальний. Будь яких дій, щоб
запобігти виникненню можливих збитків
він не вчиняв, до 2013р. з позовом про
виселення відповідачів за зустрічним
позовом не звертався..

Представник відповідача за
основним позовом у судовому засіданні
проти задоволення основного позову
заперечував, зустрічний позов
підтримав.

Суд, вислухавши пояснення сторін по
справі, вчинивши дослідження
матеріалів справи, вважає, що в
задоволенні основного і зустрічного
позову слід відмовити з наступних
підстав.

За договором позики від 24.07.2008р. ОСОБА_5
передав ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
кошти у розмірі 104000,00грн. зі строком
повернення 24.07.2009 р. (а.с.10).

В забезпечення виконання забов'язань
за Договором позики сторонами 24.07.2008р.
укладено Договір про задоволення
вимог іпотеко держателя , відповідно до
умов якого, у разі невиконання ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 їх зобов'язань за
договором позики, право власності на
квартиру АДРЕСА_2 переходить до ОСОБА_5
(а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 18.06.1999р.
відповідне нерухоме майно належить
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на праві
спільної сумісної власності

(а.с.12).

У визначений Договором позики строк
позивачі забов'язання з повернення
позики не виконали. Відповідних
обставин позивачі не заперечують.

Згідно до ст.7 Закону України «Про
іпотеку» за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо
передбачене умовами договору, що
обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.
Іпотекодержатель набуває предмет
іпотеки у власність за вартістю,
визначеною на момент такого набуття на
підставі оцінки предмета іпотеки
суб'єктом оціночної діяльності. У разі
набуття права власності на предмет
іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний
відшкодувати іпотекодавцю перевищення
90 відсотків вартості предмета іпотеки
над розміром забезпечених іпотекою
вимог іпотекодержателя.

15.04.2010 року право власності на
квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за
ОСОБА_5 згідно договору про задоволення
вимог іпотеко держателя, посвідченого
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6
24.07.2008р.
(а.с.13).

Відповідні обставини сторонами не
заперечуються .

Позивачі вимагають відшкодування
різниці між вартістю квартири за
оцінкою ФОП ОСОБА_8 та сумою
задоволених забов'язань за договором
позики яку вони обраховують в розмірі
192366 грн.

Проте, оцінка ринкової вартості
спірної квартири на момент оформлення
права власності за ОСОБА_5 позивачами
не проводилася.

Оцінка вартості квартири на підставі
довідки ФОП ОСОБА_8 судом не може
бути прийнято в якості належного
доказу по справі, бо за текстом самого
документу дана довідка немає
юридичної сили і попередній висновок
без повного звіту про оцінку майна є
недійсним. ( а.с.14 ) До того орієнтовна
ринкова вартість однокімнатної
квартири визначалася станом на 26.09.2013
року.

За п.5 Договору про задоволення вимог
іпотекодержателя сторони оцінювали
предмет іпотеки в суму 63800,00 грн.

За таких обставин вимоги позивачів є
недоведеними і в їх задоволенні суд
відмовляє.

Що стосується зустрічного позову
ОСОБА_5 до відповідачів про стягнення
суми збитків у вигляді упущеної вигоди
, то відповідні вимоги суд вважає також
не доведеними і такими що задоволенню
не підлягають .

Попередній договір оренди житлового
приміщення від 19.04.2010 року та Договір
про внесення змін до попереднього
договору оренди від 09.07.2010 року
містять дані про відсутність
можливості у позивача на день їх
укладення передати майно в
користування орендарю і не містять
визначення точної дати з якої майно
може реально бути передано в
користування, що свідчить про
невизначеність основних їх умов .
Представлені суду копій договорів з
підписом та реквізитами особи, яка
судом не встановлена не можуть бути
прийняті судом як належні докази , щодо
вчинення нею правочину як такого, що
дійсно був спрямований на реальне
настання наслідків передбачених ним.

Розрахунки позивача щодо неотримання
упущеної вигоди є теоретичними,
побудовані на можливих очікуваннях
отримання певного доходу та не
підтверджені належними документами, що
свідчили б про наміри сторін в
правочині на настання відповідних
наслідків передбачених договором.

Тому , зустрічний позов є таким , що
недоведений і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 11,57- 60, 208-218 ЦПК
України, ст.623, 625 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
-відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 -відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом 10 днів після його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час його проголошення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

СУДДЯ