Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в
складі:головуючого судді:- Ковальчук
Н.М.,

суддів - Оніпко О.В., Рожина
Ю.М.,

секретар судового засідання -
Демчук Ю.Ю.,

з участю відповідачки - ОСОБА_2,

представника ОСОБА_2- ОСОБА_3,

позивачки - ОСОБА_4,

представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2,
ОСОБА_7 на рішення Здолбунівського
районного суду Рівненської області від
13 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Здолбунівської
міської ради Рівненської області,
ОСОБА_2, ОСОБА_7 про визнання
протиправними і скасування рішень
органу місцевого самоврядування та
свідоцтва про право власності на
земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Здолбунівського районного
суду Рівненської області від 13 травня
2014 року задоволено вказаний
позов.Визнано протиправним та
скасовано рішення Здолбунівської
міської ради № 1437 від 16 грудня 2009 року
про надання дозволу громадянам на
розроблення технічної документації із
землеустрою по складанню державного
акту на земельні ділянки щодо
передачі їх у спільну часткову
власність ОСОБА_2 та ОСОБА_7 для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд.
Визнано протиправним та скасовано
рішення Здолбунівської міської ради №
303 від 05 жовтня 2011 року про затвердження
проектів відведення та технічних
документацій із землеустрою по
складанню державних актів на право
власності на земельні ділянки та
передачу земельних ділянок у власність
ОСОБА_2 та ОСОБА_7.Визнано недійсним
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно № 4523023 від 06 червня 2013
року на земельну ділянку кадастровий
номер :00:010:0288 для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,0476 га за адресою: АДРЕСА_1, видане
ОСОБА_2 та ОСОБА_7 Вирішено питання про
судові витрати.

Вважаючи рішення суду незаконним,
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, ОСОБА_2 та ОСОБА_7
оскаржили його в апеляційному порядку.
В поданій апеляційній скарзі
зазначають, що спосіб захисту прав,
обраний позивачами, не передбачений
нормами цивільного та земельного
законодавства. В позовній заяві не
обгрунтовано їх право на звернення до
суду, не заначено в чому полягає
порушення їх прав та інтересів. Суд
задовольнив незаконні позовні вимоги,
порушивши право відповідачів на
приватизацію земельної діялнки,
прилеглої до їх частини будинку.
Вказують, що суд безпідставно відхилив
їх клопотання про долучення письмових
доказів з санепідемстанціїї,
БТІ,технічної документаціїї із
землеустрою, допит свідків-
спеціалістів, чим допустив

________________________________________________________________________
___________________________________________

Справа №562/3207/13-ц
Головуючий у 1 інстанції -
Ємельянова Л.В.

Провадження № 22-ц 787/1377/2014
Доповідач -
Ковальчук Н.М.

неповноту судового розгляду. Доводять,
що позивачі не є власниками або
користувачами земельної ділянки у
зв'язку з відсутністю державної
реєстрації цих прав. Пояснює, що
будинок АДРЕСА_1 відноситься до
будинків садибного типу, ніколи не був
багатоквартирним житловим будиноком,
як зазначив суд у своєму рішенні, а
відповідно до Державного
класифікатора будівель та споруд ДК
018-2000, затвердженого Наказом
Держстандарту України від 17.08.2000 № 507
за кодом 1110 відноситься до спарених
або зблокованих будинків із
квартирами, що мають свої власні входи
з вулиці. Садибний будинок АДРЕСА_1
поділений на три квартири, які мають
свій окремий вхід з вулиці і прилегла
до будинку територія не має площ
загального користування і не підпадає
під ознаки прибудинкової території
навколо багатоквартирного будинку, що
визначена на підставі містобудівної
та землевпорядної документаціїї і яка
необхідна для обслуговування
багатоквартирного будинку із
забезпеченням житлових, соціальних і
побутових потреб власників та наймачів
квартир, а також нежитлових приміщень
загального користування, розташованих
у будинку. Позивачі і відповідачі є
окремими власниками окремої частини
будинку і посилання суду на належність
будинку сторонам на праві спільної
часткової власності є помилковим. В
силу цього є безпідставним посилання
суду на ст. 382 ЦК України, ст.42,120 ЗК
України. Ці норми встановлюють режими
спільної сумісної власності приміщень
загального користування власників
квартир багатоквартирних будинків і
не можуть бути застосовані до
користування земельною ділянкою, на
якій розміщений будинок АДРЕСА_1, що є
будинком садибного типу. Безпідставне
посилання суду на лист Державної
інспекціїї сільського господарства в
Рівненській області, оскільки Державна
інспекціїя сільського господарства
не наділена повноваженнями визнавати
незаконними акти органів виконавчої
влади. Стверджують, що спірна земельна
ділянка була передана їм у власність
згідно рішення Здолбунівської міської
ради № 1437 від 16.12.2009 року правомірно. З
цих підстав просять оскаржуване
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову, а також скасувати заходи
забезпечення позову, вжиті ухвалою
суду від 30 грудня 2013 року.

В поданих на апеляційну скаргу
запереченнях позивачі зазначають, що
доводи апеляційної скарги є
безпідставними, рішення суду є
законним обгрунтованим, прийнятим без
порушень норм процесуального та
матеріального права.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, беручи до уваги
пояснення учасників процесу, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанціі дійшов висновку, що передача
земельної ділянка для обслуговування
квартири АДРЕСА_1 суперечить ч.ч.3,4 ст.42
ЗК України, де зазначено, що порядок
використання земельних ділянок на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинку, а також належні до них будівлі
та споруди, визначаються
співвласниками. Передача у приватну
власність земельної діялнки
відповідачам порушила права та
інтереси позивачів, а тому,
оскаржувані рішення підлягають
скасуванню і є недійсним свідоцтво
про право власності, видане на підставі
незаконних рішень.

Колегія суддів апеляційного суду з
таким висновком не погоджується.

Судом встановлено: ОСОБА_7, ОСОБА_2 на
праві спільної часткової власності
належить квартира АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування № 878 від 18.08.2004 року
та свідоцтва про право на спадщину
АДРЕСА_3-467 від 17.08.2004 року(а.с.89,90).

ОСОБА_5 належить квартира АДРЕСА_3 в
цьому будинку на підставі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом №
1-557 ві 10.06.2000 року(а.с.127,128).

ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_4
відповідно до договору дарування від
28.12.2001 року(а.с.129).

Відповідно до плану забудови кварталу
№16, затвердженого рішенням
виконавчого комітету Здолбунівської
міської ради від 11.01.1979 р. №22, за
будинком АДРЕСА_1 закріплена земельна
ділянка площею 1358 кв.м., що
стверджується листом №265-02/9 від 16.08.2013
року Здолбунівської міської ради та
матеріалами інвентаризації земель
міста Здолбунів, проведеної
Рівненським МБТІ в 1978 році(а.с.137).

Рішенням Здолбунівської міської ради
№1437 від 16 грудня 2009 року ОСОБА_7, ОСОБА_2
надано дозвіл на розроблення технічної
документації із землеустрою по
складанню державного акту на земельну
ділянку щодо передачі їм у спільну
часткову власність для обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
та споруд по АДРЕСА_1 за рахунок земель,
що перебували в їх користуванні(а.с.84).

Приватним підприємством «Рівне
Азимут» на підставі рішення
Здолбунівської міської ради № 1437 від
16.12.2009 року про надання дозволу на
розроблення технічної документаціїї
по складанню державного акту на
земельну діялянку щодо передачі у
спільну часткову власність для
обслуговування жилих будинків
виготовлено технічну
документацію.(а.с.77-108,166-182).

Рішенням №303 від 05 жовтня 2011 року
Здолбунівська міська рада затвердила
проект відведення та технічну
документацію із землеустрою по
складанню державного акту на право
власності на земельну ділянку та
передачу у власність ОСОБА_7, ОСОБА_2
земельної ділянки загальною площею 0,0476
га для обслуговування житлового
будинку - квартири АДРЕСА_1(а.с.6,303).

З матеріалів, що є в справі,
встановлено, що три окремі квартири в
житловому будинку АДРЕСА_1 є окремими
ізольованими об»єктами нерухомого
майна, не пов»язаними об»єктами
приміщень загального користування,
механічним, електричним, сантехнічним
та іншим обладнання а також спорудами
та будівелями, які призначені для
забезпечення потреб усіх власників
квартир.

Такі обставини в судовому засіданні
апеляційного суду підтвердили
позивачі, які пояснили, що
комунікаційні споруди підведені до
будинку, і загальнобудинкових мереж в
середині будинку не має.

З огляду на вищевказані обставини,
колегія суддів вважає, що будинок
АДРЕСА_1, не відноситься до
багатоквартирного будинку в розумінні
ч.2 ст.382 ЦК України.

Обгрунтовуюючи позовні вимоги про
скасування рішень та свідоцтва про
право власності на землю, позивачі
зазначали, що передача у власність
земельної діялнки ОСОБА_2, ОСОБА_7
позбавляє їх можливості вільно
користуватись належними їм
господарськими будівлями, заїздом до
квартир.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанціїї в оскаржуваному рішенні
прийшов до висновку, що приватизація
спірної земельної ділянки
відповідачами порушила права та
інтереси позивачів.

Разом з тим, суд не звернув уваги, що
позивачі на підтвердження своїх
позовних вимог до матеріалів справи не
долучили жодних доказів.

Позивачі не подали документів
відповідно до яких можна було б дійти
висновку, що на приватизованій
земельній ділянці розміщені їх
господарські приміщення, або є місця
загального користування.

Нічим не спроставанні докази про те, що
на переданій їм у власність земельній
діялнці, об»єкти нерухомості, належні
позивачам, відсутні.

Основою для визначення меж земельної
ділянки є дані земельно-кадастрової
документації (ст. 107 ЗК України), які
носять офіційний характер і набувають
юридичного значення внаслідок
затвердження за встановленою
законодавством процедурою.

Матеріали технічної документаціїї по
складанню державного акту на земельну
ділянку містять викопіювання з плану
територіїї Здолбунівської міської
ради з нанесенням земельної ділянки,
що передається відповідачам, площею
0,0476 га., акт про встановленні та
погордження меж земельної ділянки, акт
передачі на збереження межових знаків,
ситуаційна схема, кадастровий план
земельної діялнки.

З Переліку обмежень у використанні
спірної земельної ділянки, складеного
управлінням Держземагенства України в
Рівненській області, вбачається, що на
спірній земельній ділянці будь-які
обмеження відсутні(а.с.176).

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанціїї невірно послався на ч. 4 ст.
120 ЗК України від 25.10.2001 року, яка
визначає право на земельну ділянку у
разі набуття права власності на жилий
будинок кількома особами.

Разом з тим, суд першої інстанціїї не
врахував, що на час передачі у
власність земельної ділянки
відповідачам діяв Земельний кодекс
України від 18.12.1990 року. В ст.30 цього
Кодексу зазначено, що при переході
права власності на будівлю і споруду
разом з цими об'єктами переходить у
розмірах, передбачених статтею 67 цього
Кодексу, і право власності або право
користування земельною ділянкою без
зміни її цільового призначення і, якщо
інше не передбачено у договорі
відчуження - будівлі та споруди. У разі
зміни цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або
користування здійснюється в порядку
відведення.

Позивачі належними та допустимими
доказами мали, перш за все, довести
фактичне місцезнаходження земельної
ділянки, якою вони користуються, та
місцезнаходження належних їм на праві
власності об»єктів нерухомого майна,
наявність накладання спірної
земельної ділянки на земельну ділянку
де знаходяться їх господарські
приміщення, або заїзд до їх квартир.

Суд першої інстанцій не врахував
вищевикладеного, взяв до уваги тільки
пояснення позивачів, не взявши до
уваги документи щодо перенесення меж
спірної земельної ділянки в натурі,
технічної документації із землеустрою.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до переконання про
недоведеність позовних вимог, доводи
апеляційної скарги є переконливими,
такі, що спростовують висновки суду
першої інстанції, в зв'язку із чим
рішення підлягає скасуванню із
ухвалення нового рішення про відмову в
позові.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_7
задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного
суду Рівненської області від 13 травня
2014 року скасувати.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до Здолбунівської міської ради
Рівненської області, ОСОБА_2, ОСОБА_7 про
визнання протиправними і скасування
рішень органу місцевого
самоврядування та свідоцтва про право
власності на земельну ділянку.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий суддя
Ковальчук Н.М.

Судді :
Оніпко О.В.

Рожин Ю.М.