АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/2323/13-ц 22-ц/774/1715/К/14
Справа № 210/2323/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1715/К/14
суддя Сільченко В.Є.
Категорія - 59 ( ІІІ )
Суддя - доповідач - Турік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді - Турік В.П.,

суддів - Братіщева Л.А.,
Грищенко Н.М.

при секретарі - Булах К.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі
відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без
фіксації судового засідання
технічними засобами апеляційну скаргу
позивача ОСОБА_1 на рішення
Дзержинського районного суду
м.Кривого Рогу від 01 квітня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Ужгородське
міськрайонне управління районного
відділу державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Закарпатській області, про звільнення
від сплати аліментів.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з`явилися про час
та місце розгляду справи належним
чином повідомлені.

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про
звільнення від сплати аліментів
посилаючись на ч.2, 3 ст. 197 СК України.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що в лютому 2013 року на його
адресу надійшло повідомлення від
Ужгородського міськрайонного
управління районного відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області (надалі - Ужгородське
міжрайонне управління районного ВДВС
ГУЮ у Закарпатській області) про
відкриття виконавчого провадження на
підставі виконавчого листа виданого
судом 27.07.2011 року, та одночасно було
наданий розрахунок заборгованості по
аліментам. Він знав про рішення суду
про стягнення з нього аліментів на
утримання неповнолітньої дитини та не
заперечував проти його виконання,
однак ОСОБА_2 не здійснила жодних дій
щодо відкриття карткового рахунку для
переказу аліментів, у зв'язку з чим
заборгованість по аліментам
утворилася не з його вини, а з вини
відповідачки, яка своєчасно не
пред'явила до виконання виконавчий
лист. У період з 01.08.2011 року по 01.02.2013
року, за який державним виконавцем було
нараховано заборгованість по
аліментам, відповідачка не пред'являла
жодної претензії, щодо їх стягнення.
Позивач умисно не уникав та не уникає
від сплати аліментів, не переховується
та не знаходиться у розшуку, постійно
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, про
що було достаменно відомо ОСОБА_2, однак
виконавчий лист про стягнення
аліментів відповідачка надала в
державну виконавчу службу лише 18
лютого 2013 року, що є підставою для
звільнення його від сплати
заборгованості по аліментах.

Крім того, позивач зазначив, що вже
протягом року не працює та має
заборгованість за кредитним договором,
тобто його матеріальний стан є
незадовільний і він не має можливості
виплатити заборгованість по аліментам,
яка виникла не через його вину.

Просив суд звільнити його від сплати
аліментів на користь ОСОБА_2 у сумі 10
460,76 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду
м.Кривого Рогу від 01 квітня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм процесуального
права та невірне застосування норм
матеріального права.

Порушення норм процесуального права
полягає в тому, що судом фактично було
проігноровано позовні вимоги щодо
звільнення позивача від сплати
заборгованості по аліментам на
підставі ч. 3 ст. 197 СК України та навіть
не враховано положення цієї норми
права. Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог у зв'язку з відсутністю
підстав для звільнення позивача від
сплати заборгованості по аліментам на
підставі ч.ч. 1, 2 ст. 197 СК України суд
фактично самовільно змінив підстави
позову, що є недопустимим.

Судом не враховано, що виконавчий лист
було видано 27.07.2011 року, а до виконання
пред'явлено його лише у лютому 2013 року.
Жодних поважних причин ненадання
виконавчого листа до виконання
протягом тривалого часу відповідачем
не надано, а тому він має бути
звільнений від сплати аліментів за
минулий час, однак не заперечує
сплачувати аліменти у подальшому та
вже навіть направив на адресу
відповідача 400,00 грн.

Також, суд не з'ясував у повній мірі всі
обставин справи та не дослідив його
тяжкий матеріальний став (наявність
боргів).

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість ухвали
суду в межах встановлених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 8.02.2013 року
позивачем ОСОБА_1 отримано постанову РВ
ДВС Ужгородського МРУЮ про відкриття
виконавчого провадження ВП № 36638140 від
19.02.2013 року. Вказана постанова винесена
на підставі виконавчого листа № 2 -
449/11/0408, виданого 27.07.2011 року
Дзержинським районним судом м. Кривого
Рогу щодо стягнення із позивача на
користь ОСОБА_2 аліментів на утримання
неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі
1 4 частини з усіх видів його заробітку,
але не менше 30 % прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку до
досягнення ним повноліття, починаючи з
21.10. 2010 року ( а. с. 9, 10).

У зв'язку з пред'явленням 18.02.2013 року
ОСОБА_2 виконавчого листа до виконання,
у позивача ОСОБА_1, відповідно до
розрахунків заборгованості по
аліментам, здійснених з 21.10.2010 року по
01.02.2013 року, виникла заборгованість по
сплаті аліментів, яка складає 15 546, 46
грн.( а. с.11, 12, 13).

З березня 2013 року ОСОБА_1 щомісячно
справно сплачуються аліменти на
утримання дитини у розмірі 400 грн. ( а.с.
46, 47, 48, 49, 50, 51).

Станом на 01.01.2014 року заборгованість по
аліментам склала суму 22619, 83 грн., про
наявність якої позивачу відомо.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 про звільнення від сплати
заборгованості по аліментах, суд
першої інстанції виходив з відсутності
підстав передбачених ч. 2 ст. 197 СК
України, оскільки позивачем не
доведено наявність тяжкої хвороби або
іншої обставини, що має істотне
значення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
законодавства, вирішив справу згідно
із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані ( пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених правовідносин; чи слід
позов задовольнити або в позові
відмовити тощо.

Ухвалене у справі рішення зазначеним
вимогам закону у повній мірі не
відповідає.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про
виконавче провадження» спір щодо
розміру заборгованості із сплати
аліментів вирішується судом за заявою
заінтересованої особи у порядку,
встановленому законом.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1,
останній звернувся до суду з позовом
про звільнення від сплати
заборгованості на підставі як ч. 2 ст.
ст. 197 СК України, так і на підставі ч. 3
ст. 197 СК України.

Суд першої інстанції зазначеного не
врахував та не розглянув позовні
вимоги ОСОБА_1 про звільнення від
сплати заборгованості по аліментам у
зв'язку з непред'явлення без поважної
причини виконавчого листа до виконання
особою, на користь якої присуджено
аліменти.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ в
апеляційному суді» №12 від 24жовтня 2008
року, суд апеляційної інстанції не
позбавлений можливості встановити
фактичні дані, які мають значення для
вирішення спору, а також, застосувати
норму матеріального права, яка має бути
застосована до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 СК України суд
може звільнити платника аліментів від
сплати заборгованості, якщо буде
встановлено, що вона виникла внаслідок
непред'явлення без поважної причини
виконавчого листа до виконання особою,
на користь якої присуджено аліменти.

Однак, як убачається із статті таке
звільнення можливо лише у випадку
коли ця заборгованість виникла у
зв'язку з непред'явленням без поважної
причини виконавчого листа до
виконання особою, на користь якої
присуджено аліменти.

Відповідно ч. 3 ст. 22 Закону України
«Про виконавче провадження», рішення
про стягнення періодичних платежів (у
справах про стягнення аліментів, про
відшкодування шкоди, заподіяної
каліцтвом чи іншим ушкодженням
здоров'я, втратою годувальника тощо)
можуть бути пред'явлені для виконання
протягом усього періоду, на який
присуджені платежі.

Як видно з матеріалів справи,
виконавчий документ про стягнення
аліментів ОСОБА_2 було пред'явлення
до виконання 18.02.3013 року, тобто
своєчасно, отже підстави для
застосування ч. 3 ст. 197 СК України
відсутні, а позовні вимоги ОСОБА_1
задоволенню не підлягають.

Порушення норм процесуального права та
незастосування норм матеріального
права, які підлягали застосуванню до
правовідносин сторін, є підставами для
зміни рішення суду першої інстанції
частині підстав відмови в задоволенні
позовних вимог згідно п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України.

В іншій частині рішення суду
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги його висновків не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч.1 ст. 309, ст.ст.
313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду
м.Кривого Рогу від 01 квітня 2014 року
змінити в частині підстав відмови в
задоволенні позовних вимог.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: