Справа № 732/1164/14
Провадження № 2/732/329/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

(заочне)

"31" липня 2014 р.
м.
Городня

Городнянський районний суд
Чернігівської області у складі:
головуючої - судді Карпинської Н.М.,
секретарі - Шевеленко К.В., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Городня цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (треті особи
на боці відповідача: Тупичівська
сільська рада, Городнянського району,
Чернігівської області; відділ
державної виконавчої служби
Городнянського районного управління
юстиції) про зміну розміру стягуваних
аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача, що діє на
підставі довіреності від 13 червня 2014
року, звернувся до суду з позовом в
інтересах позивача ОСОБА_1 і просив
постановити рішення про зміну розміру
аліментів, які стягуються з
відповідача на користь позивача згідно
постанови від 28 травня 2002 року,
прийнятої суддею Городнянського
районного суду Шемець Н.В. та з дня
подання нової позовної заяви і в
подальшому до повноліття дитини
стягувати з відповідача ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 на утримання дитини -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в
розмірі1/4 всіх видів доходів, але не
менше 30 % прожиткового мінімуму для
дитини певного віку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
з часу прийняття постанови суду від
28.05.2002 року змінилось законодавство і
розмір аліментів на неповнолітню
дитину не може бути меншим 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, а не, як зазначено у
постанові, не менше 1/2 частини
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян. Звертаючись до суду,
представник позивача посилається на
положення статтей 182, 192 Сімейного
кодексу України.

У судове засідання позивач та її
представник не з'явились, представник
позивача завчасно через канцелярію
суду подав письмове клопотання про
розгляд справи без його участі (а.с. 24),
обставини і факти викладені у позовній
заяві підтримує і просить позовні
вимоги задовольнити на підставі раніше
поданих доказів. У випадку неявки
відповідача у судове засідання надає
згоду на заочний розгляд справи.

У відповідності до ст.27 ЦПК
України брати участь у судовому
засіданні особисто чи через
представника - це право особи а не
обов'язок. Тому особа, яка бере участь у
справі згідно із ч.2 ст.158 ЦПК України
має право заявити клопотання про
розгляд справи за її відсутності.
Вказане клопотання задоволено судом.

Відповідач, належним чином
повідомлявся про час та місце судового
засідання (а.с.12,20) повторно до суду не
з'явився, про причини неявки не
повідомив, клопотань про відкладення
судового розгляду не надіслав.

Представники третіх осіб:
Тупичівської сільської ради,
Городнянського району, Чернігівської
області та відділу державної
виконавчої служби Городнянського
районного управління юстиції, надавши
інформацію про предмет спору, не
виразили бажання приймати участь у
судовому засіданні. У відповідності до
ч.3 ст.36 ЦПК України, якщо від третьої
особи не надійшло повідомлення про
згоду на участь у справі, справа
розглядається без участі представника
третьої особи.

Згідно положень ч.2 ст.197 ЦПК
України, у разі неявки в судове
засідання всіх осіб, що беруть участь у
справі, фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України,
якщо суд не має відомостей про причину
неявки відповідача, повідомленого
належним чином, або причину неявки буде
визнано неповажною, суд вирішує справу
на підставі наявних у ній даних чи
доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно вимог ст.224 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Враховуючи, що відповідач у
судове засідання не з'явився, а
представник позивача наділений усіма
правами позивача, не заперечує проти
ухвалення заочного рішення по справі,
суд дійшов висновку про можливість
розгляду справи у відсутності сторін,
на підставі наявних у справі даних та
доказів. Суд, встановивши та оцінивши
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги позову, з'ясувавши характер та
взаємовідносини сторін, визначившись
щодо правовідносин, зумовлених
встановленими фактами, а також щодо
правових норм якими врегульовані ці
правовідносини, приходить до висновку
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.

З дослідженої в судовому
засіданні архівної справи № А-41
встановлено, що 28 травня 2002 року суддею
Городнянського районного суду,
Чернігівської області Шемець Н.В.
прийнято у порядку діючого на той час
законодавства постанову про стягнення
аліментів та стягнуто з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Тупичів,
Городнянського району на користь
ОСОБА_1 аліменти на утримання сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі ? частини
всіх видів заробітку, але не менше 1/2
частини неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян на кожну дитину,
починаючи із 23.05.2002 року і до повноліття
дитини. Постанова в частині стягнення
аліментів звернута до негайного
виконання.

За матеріалами виконавчого
провадження № 1077 (а.с. 25-32) встановлено,
що виконавчий лист виданий на підставі
вище вказаної постанови прийнято до
примусового виконання 05 червня 2002 року
відділом державної виконавчої служби
Городнянського районного управління
юстиції. У зв'язку із зміною
відповідачем місця роботи протягом
2002-2014 років платежі за вказаним
виконавчим листом нараховувались та
виплачувались позивачу різними
підприємствами. За відсутності
відомостей про працевлаштування та
даних про джерело доходів відповідачу
нараховувалась заборгованість по
аліментах, як це визначено Законом
України «Про виконавче провадження». У
період перебування відповідача у 2008
році на обліку в Центрі зайнятості та
під час отримання ним допомоги по
безробіттю у зв'язку з набранням
законної сили положенням ст. 182
Сімейного кодексу України, за
розпорядженням 13.05.2008 року головного
державного виконавця запропоновано
Головному бухгалтеру районного Центру
зайнятості проводити утримання з
доходів відповідача в розмірі ?
частини, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму для відповідного віку дитини,
починаючи з 21.04.2008 року та по 25 % до
погашення заборгованості. Постановою
від 14.11.2012 року ВП № 2886159 державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Городнянського
районного управління юстиції звернуто
стягнення на заробітну плату і інші
доходи боржника ОСОБА_2 та зобов'язано
Тупичівську сільську раду кожні шість
місяців надсилати державному
виконавцю звіт про здійснені з доходів
відповідача відрахування на користь
стягувача (позивача) в рахунок сплати
аліментів. Останній звіт з бухгалтерії
установи за вказаним місцем роботи
відповідача включає період з 01
листопада 2012 року по 30 квітня 2013 року, з
якого вбачається, що з ОСОБА_2
утримано аліменти в сумі, що становить ?
його доходів.

Доведено, що з січня 2013 року та на
час розгляду позову ОСОБА_1 в суді,
відповідач ОСОБА_2 працює на посаді
електрика в підлітковому клубі
«Сучасник», Тупичівської сільської
ради, а на опалювальний період він
працює також сезонним кочегаром (а.с.
26-28).

Дійсно, за ч.2 ст. 182 Сімейного
кодексу України (в редакції Закону №
2901-IV від 22.09.2005) мінімальний розмір
аліментів на одну дитину не може бути
меншим, ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
за винятком випадків, передбачених
статтею 184 цього Кодексу.

Статтею 192 Сімейного кодексу
України передбачено і зміну розміру
аліментів. На підставі наведеної норми
права розмір аліментів, визначений за
рішенням суду або домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них та в інших
випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином йдеться про розмір
аліментів, визначений судом, а не
законом. Тож розміром аліментів, який 28
травня 2002 року визначив суд, є частка
від доходів відповідача, яка становить
1/4 доходу.

Що ж до мінімального розміру, як,
наприклад, ? неоподаткованого мінімуму
доходів громадян у відповідний період
дії Закону, чи 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
на час розгляду справи в суді, то це не
розмір визначений судом, а розмір який
корегується Законом, а Закон має
виконуватись в силу обов'язкового
характеру його дії.

Закон не передбачає можливості
перегляду розміру раніше стягнутих
аліментів у зв'язку із зміною
законодавства щодо мінімального їх
розміру. Згідно із роз'ясненнями,
викладеними в п. 17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006
року, зміна законодавства в частині
визначення мінімального розміру
аліментів на одну дитину не є підставою
для перегляду постановлених раніше
судових рішень про їх стягнення.

Відповідно до ч. 7 ст. 74 Закону
України „Про виконавче провадження" у
разі стягнення аліментів у частці від
заробітку (доходу) боржника на
підприємстві, в установі, організації,
у фізичної особи, фізичної
особи-підприємця відрахування
здійснюється з фактичного заробітку
(доходу) на підставі постанови
державного виконавця. При цьому розмір
аліментів у разі їх стягнення у частці
від заробітку (доходу) не може бути
менше встановленого Сімейним кодексом
України. У разі якщо стягнути
аліменти у зазначеному розмірі
неможливо, адміністрація підприємства,
установи, організації, фізична особа,
фізична особа-підприємець, які
проводили відрахування, нараховують
боржнику заборгованість із сплати
аліментів.

Контроль за правильним і
своєчасним відрахуванням із
заробітної плати та інших доходів
боржника здійснюється державним
виконавцем за власною ініціативою, в
тому числі за заявою стягувача шляхом
перевірки правильності відрахувань
підприємствами, установами,
організаціями, фізичними особами та
фізичними особами-підприємцями, з
якими боржник перебуває у трудових
відносинах, про що складається
відповідний акт.

Таким чином, вимоги позивача
фактично містять спір щодо виконання
третіми особами обов'язку відрахування
розміру аліментів, що не може бути
розв'язано за позовом до відповідача
про зміну розміру в порядку,
передбаченому ст. 192 Сімейного кодексу
України, а тому в задоволенні заявлених
до відповідача вимог слід відмовити.

Той факт, що мінімальний розмір
за новим законодавством пов'язується
із прожитковим мінімумом, а не
неоподатковуваним мінімумом доходів
громадян не є підставою для зміни
розміру аліментів, визначених у
постанові судді від 28 травня 2002 року.

За позовом про доцільність зміни
розміру аліментів у судовому засіданні
необхідно встановлювати юридично
важливі обставини, визначені статтею
192 СК України, які б підтверджували саме
зміну, погіршення або поліпшення
матеріального або сімейного стану
платника та одержувача аліментів, а
також їх здоров'я. Позивачем в силу
статтей 10, 60 ЦПК України має доводитись
наявність таких обставин, визначених у
статті 192 СК, а на такі обставини в
позові посилань не було.

Керуючись ст. 182,192 Сімейного
кодексу України, ст.ст.10,11,209,212-215, 224-226, 294
ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог, заявлених нею до ОСОБА_2
про зміну розміру стягуваних за
постановою судді Городнянського
районного суду від 28.05.2002 року
аліментів.

Направити ОСОБА_2 рекомендованим
листом з повідомленням копію заочного
рішення на протязі трьох днів з дня
його проголошення і роз'яснити, що
відповідач має право на протязі десяти
днів з дня отримання копії рішення
подати до суду заяву про перегляд
заочного рішення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернігівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Карпинська Н.М.