Провадження № 22-ц/779/1662/2014
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Васильковського
В.М.

суддів:
Девляшевського В.А., Меленко О.Є.
секретаря
Капущак С.В.,

з участю: позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представників ОСОБА_4,
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» про визнання права
власності на частку в майні, придбаному
під час шлюбу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського
міського суду від 22 травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

в листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
даним позовом, посилаючись на те, що за
час перебування в шлюбі з
відповідачкою за спільні кошти
придбано квартиру АДРЕСА_1, свідоцтво
про право власності на які у 2006 році
видано ОСОБА_3 Оскільки це майно є
спільною сумісною власністю подружжя,
а відповідачка порушує його право
власності на нього, просив визнати за
ним право власності на 1/2 частини
зазначених квартири та гаражу, як
частку в спільному майні подружжя.

Ухвалою Івано-Франківського
міського суду від 04 лютого 2014 року до
участі у справі долучено третю особу
без самостійних вимог на предмет спору
ПАТ «УкрСиббанк».

Рішенням Івано-Франківського
міського суду від 22 травня 2014 року
позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2
право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, як частку в спільному майні
подружжя. Визнано за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частину гаражу АДРЕСА_2,
як частку в спільному майні подружжя.
Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на порушення судом при
ухваленні рішення норм матеріального
та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Зазначає, що спірні
квартира та гараж придбані нею за
особисті кошти, так як із за кордону
вона отримувала грошові перекази від
двоюрідної сестри. Однак позивачем
було викрадено із вказаної квартири
правовстановлюючі документи, а також
всі касові чеки про отримання нею
грошових переказів, про що свідчать
матеріали кримінальної справи,
порушеної за ознаками злочину ст. 358 КК
України. За вчинені правопорушення
позивач був звільнений від
кримінальної відповідальності на
підставі Закону України "Про амністію".
Суд не врахував, що договір про дольову
участь було укладено тільки з нею і
саме вона здійснювала пайові внески
для придбання квартири. Позивач без її
відома оформив кредит на суму 43000
доларів США, використавши його на
особисті потреби. У спірній квартирі
позивач зареєстрований не був, ніколи
там не проживав. Тому просить
оскаржуване рішення скасувати.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 і
представник ПАТ «УкрСиббанк»
апеляційну скаргу підтримали, ОСОБА_2
та його представник доводи апеляційної
скарги заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши подані докази і
доводи апеляційної скарги та
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони перебували в шлюбі з 11.08.1990
року, який між ними за рішенням суду від
08.02.2010 року розірвано. За час
перебування в шлюбі подружжям за
спільні кошти було придбано квартиру
АДРЕСА_1, на підставі чого виконкомом
Івано-Франківської міської ради видано
свідоцтво про право власності від
14.04.2006 року № 57557 на ім'я відповідача.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив із
того, що придбані сторонами квартира та
гараж є спільною сумісною власністю
подружжя, право власності на які за
позивачем відповідачка не визнає,
однак доказів про те, що це майно є її
особистою власністю, не надала.
Виходячи з рівності часток дружини і
чоловіка в майні подружжя, позивач має
право на 1/2 частини зазначених квартири
та гаражу. Також, судом вірно зазначено
про відсутність підстав для
застосування позовної давності у
даному спорі.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

Статтею 60 Сімейного кодексу України
встановлено, що майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони, перебуваючи в шлюбі, придбали
квартиру АДРЕСА_1 і гараж АДРЕСА_2 та
у відповідності до ч. 1 ст. 69 СК України
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Визнаючи за ОСОБА_2 право власності на
1/2 частини квартири та гаражу, як частки
в спільному майні подружжя, суд першої
інстанції правильно керувався
положеннями ст. ст. 63, 68, 69, 70, 71, 72 СК
України щодо здійснення подружжям
права спільної сумісної власності на
майно, набуте ним за час шлюбу, спосіб
та порядок поділу такого майна.

При цьому суд правильно взяв до
уваги вимоги закону про презумпцію
спільності майна подружжя, в силу якої
зворотнє доводить особа, яка вважає, що
майно не є подружнім.

Безспірних, достовірних та
достатніх доказів, які б відповідали
вимогам ст. ст. 57, 58 ЦПК України про те,
що спірні квартира і гараж придбані
ОСОБА_3 за власні кошти або саме такі
кошти на їх придбання витрачені за
рахунок коштів, переданих їй
двоюрідною сестрою, відповідачка не
надала.

Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Посилання апелянта на договір
іпотеки, як доказ належності їй
спірного майна на праві особистої
приватної власності, не ґрунтується на
вимогах закону.

З огляду на положення Закону
України "Про іпотеку", умови договору
іпотеки, доводи ОСОБА_3 про
неможливість задоволення позову,
оскільки квартира і гараж перебувають
в іпотеці та тільки за згодою банку
можуть відчужуватися тощо, є
необґрунтованими і не означають, що в
судовому порядку не можна поділити
спільне майно подружжя шляхом визнання
права власності на нього, оскільки
право володіння та користування майном
не заборонено, а поділ майна подружжя
не є розпорядженням ним.

Крім того, за рішення
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 23 травня 2013 року обоє із
сторін є солідарними боржниками ПАТ
«УкрСиббанк», а згідно нотаріально
посвідченої заяви від 13.07.2007 року
ОСОБА_2 надав згоду своїй дружині
ОСОБА_3 передати в повторну іпотеку
спірні квартиру та гараж, які набуті
ними під час шлюбу і є спільною
власністю подружжя.

Інші доводи апеляційної скарги
не спростовують правильності
висновків суду першої інстанції про
задоволення позову. Порушень норм
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи, не
встановлено.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
апеляційний суд приходить до висновку,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ст. 308 ЦПК України є
підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення, а судового
рішення без зміни.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського
міського суду від 22 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення. Касаційна скарга на
ухвалу може бути подана до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Васильковський В.М.

Судді:
Девляшевський В.А.

Меленко О.Є.