АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5909/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Якименко Л.Г. Доповідач - Варенко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Кондратенко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Амур - Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
18 червня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, треті особи: Житлово -
будівельний кооператив №340, ОСОБА_5, про
визнання неправомірними дій та
усунення перешкод у користуванні
власністю,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року позивач звернулася до
суду з зазначеним позовом до
відповідачів, в обґрунтування
уточнених позовних вимог посилалася на
те, що їй на підставі договору
купівлі-продажу від 25.06.1997 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстрованого за №807, належить
квартира АДРЕСА_1. У квартирі
зареєстровані та проживають вона та її
неповнолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
У 2008 році попереднім власником
квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_7 здійснено
самочинне переобладнання квартири в
нежиле приміщення та самовільно
споруджено ґанок літ. а2, що зазначено
на плані об'єкта нерухомого майна
технічного паспорту за
інвентаризаційною справою №56926,
виготовленого станом на 20.11.2008 рік. З
того часу розпочалася реконструкція та
проведення ремонту нежилого
приміщення під цільове подальше
використання в підприємницьких цілях в
сфері надання стоматологічних послуг.
Згідно договору дарування від 25.12.2009
року, співвласниками квартири АДРЕСА_2
стали ОСОБА_2 та ОСОБА_4. Вони влітку 2010
року провели роботи щодо улаштування
над окремим входом в їх приміщення та
закріплення на зовнішній стороні
стінки 2-го поверху будинку - зовнішньої
реклами з наступним текстом:
«ІНФОРМАЦІЯ_2». Проте, таке розміщення
рекламної конструкції порушує її право
власності, а саме: зовнішня реклама,
хоча і формально є «інформацією про
особу (стомат. клініка), розміщена на
фасаді, біля входу», зафіксована
повністю на зовнішній стороні стінки
житлової квартири АДРЕСА_1, тобто на
другому поверсі; відсутнє її особисте
погодження на використання в рекламних
цілях, навіть у формі вивіски,
зовнішньої сторони стінки її житлової
квартири. З приводу неправомірного
розміщення рекламної конструкції вона
зверталась до різних установ із
запитами щодо законності такого
розміщення, на що отримала відповіді
про відсутність погодження або дозволу
на розміщення спірної рекламної
конструкції. Власник житлового будинку
АДРЕСА_2 - ЖБК-340 надав відомості про те,
що не надавав згоду на виведення
квартири АДРЕСА_2 з житлового до
нежитлового фонду, а також не було
дозволу на розміщення рекламної
конструкції на другому поверсі
вказаного будинку. 29.07.2011 р. у п'ятницю, в
робочий день, при відсутності
мешканців сусідньої квартири другого
поверху, відповідачами було здійснено
встановлення прозорого водостічного
пластмасового козирка над окремим
входом в їх приміщення АДРЕСА_2 з
габаритними розмірами 2,5*1,5 метрів.
Права сторона пластмасового козирка
фіксується за допомогою вбитої
металевої арматури, діаметром 12 мм у
міжплитне з'єднання балкону жилої
квартири АДРЕСА_1, що розташована на 2-му
поверсі будинку №124. У зв'язку з такими
діями, їй було завдано матеріальну
шкоду, відбито лівий кут балкону в
приблизних розмірах 15*15 см. Вважає, що
розміщення відповідачами зовнішньої
реклами: «ІНФОРМАЦІЯ_2» на зовнішній
стінці житлового будинку на другому
поверсі будинку перешкоджає їй у
здійсненні права власності належною їй
квартирою, тому просила суд визнати
неправомірними дії ОСОБА_4 та ОСОБА_2
щодо розміщення зовнішньої
інформаційної конструкції (вивіски)
«ІНФОРМАЦІЯ_2» над дверним входом у
нежитлове приміщення АДРЕСА_2 із
фіксуванням на зовнішній стороні стіни
квартири АДРЕСА_1, та встановлення
пластмасового козирка; усунути їй
перешкоди, як власнику квартири
АДРЕСА_1, у користуванні власністю
шляхом проведення демонтажу
зовнішньої інформаційної конструкції
(вивіски) «ІНФОРМАЦІЯ_2» та приведення
зовнішньої стіни квартири у первісний
стан; зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_2
здійснити демонтаж зовнішньої
інформаційної конструкції (вивіски)
«ІНФОРМАЦІЯ_2» у вигляді прозорого
пластмасового водостічного козирка
над окремим входом у нежиле приміщення
АДРЕСА_2 та металевої арматури
діаметром 12 мм, вбитої в міжплитне
з'єднання балкону другого поверху
квартири АДРЕСА_1 даного будинку, та
привести стіну в первісний стан шляхом
проведення будівельно-відновлювальних
робіт стосовно відбитої її частини
розміром 15*15см, а також стягнути з
відповідачів солідарно судові витрати
в загальній сумі 54 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
18 червня 2013 року позовні вимоги
задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволені позовних вимог.

Відповідачі та треті особи у судове
засідання не з'явилися, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, причину неявки суду не
повідомили.

Вислухавши представника позивача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково з
наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу від
25.06.1997 року, що посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
та зареєстрований за №807, належить
квартира АДРЕСА_1. В квартирі
зареєстровані та проживають ОСОБА_3 та
її син ОСОБА_5 (а.с.9-11)

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на підставі договору
дарування від 25.12.2009 року, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстрованого за № 6337, в рівних
частках належить квартира АДРЕСА_2 на
(а.с.25).

Квартира АДРЕСА_2 була перебудована у
нежитлове приміщення з окремим виходом
на червону лінію та прибудовано ґанок
літ. а2 (а.с.21-24).

У 2010 році власниками нежилого
приміщення АДРЕСА_2, що знаходиться на
першому поверсі кооперативного
житлового будинку №124, було проведено
роботи щодо улаштування над окремим
входом в їх приміщення та закріплення
на зовнішній стороні стіни 2 поверху
будинку - зовнішньої реклами з
наступним текстом: «ІНФОРМАЦІЯ_2».

У листі Інспекції державного
архітектурно-будівельного контрою від
19.07.10 р. №3-491-40-18/458 зазначено, що було
проведено перевірку, за результатами
якої встановлено протиправне
розміщення рекламного щита та
реконструкції квартири АДРЕСА_2, дозвіл
на проведення цих робіт відповідачам
не надавався (а.с.15).

Згідно листу голови
житлово-будівельного кооперативу №340
Іванової Л.О. від 25.11.2010 р. за №577,
жодного питання щодо розміщення
рекламного щита їй, як голові
кооперативу, з боку власників квартири
АДРЕСА_2 не надходило та не було
предметом розгляду жодних зборів
членів кооперативу. Дозволи або
погодження з боку ЖБК власникам також
не надавалося, а реконструкція
квартири та розміщення реклами
самочинне (а.с.20).

Встановивши зазначені обставини, суд
першої інстанції, керуючись ст.391 ЦК
України та Законом України «Про
рекламу», прийшов до правильного
висновку про задоволення позовних
вимог про визнання неправомірними дій
та усунення перешкод у користуванні
власністю. Висновки суду достатньо
обґрунтовані і підтверджені наявними в
матеріалах справи письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги відповідача
ОСОБА_2 про те, що позивач не надала
достатніх та допустимих доказів
порушення відповідачами її права
власності, не можуть бути прийняті
судом до уваги, оскільки не
спростовують висновків суду першої
інстанції про порушення права
власності ОСОБА_3 в результаті
неправомірного розміщення рекламної
зовнішньої інформаційної конструкції
(вивіски) «ІНФОРМАЦІЯ_2» над дверним
входом у нежитлове приміщення АДРЕСА_2
із фіксуванням на зовнішній стороні
стіни квартири АДРЕСА_1, та
встановлення пластмасового козирка
над окремим входом у нежитлове
приміщення АДРЕСА_2 зазначеного вище
будинку, із закріпленням на зовнішній
стіні квартири позивачки.

Згідно акту ЖБК-340, складеному 08.08.2011
року, власниками нежитлового
приміщення АДРЕСА_2 встановлено
водостічний пластмасовий козирок над
окремим входом у приміщення з
габаритами 2,5*1,5 метрів. Права сторона
козирка фіксується за допомогою вбитої
металевої арматури діаметром 12 мм. у
міжплитну перегородку балкону
квартири ОСОБА_3, яка розташована
поверхом вище. В результаті таких дій
було відбито праву кутову частину плит
балкону в приблизних розмірах 15*15 см.
(а.с.48).

Відповідачами не надано жодних доказів
на спростування вказаних обставин.

Посилання апелянта в апеляційній
скарзі на правомірність своїх дій щодо
розміщення зовнішньої інформаційної
конструкції (вивіски) «ІНФОРМАЦІЯ_2» не
можуть бути прийняті судом до уваги,
оскільки суперечить вимогам Закону
України «Про рекламу» щодо отримання
дозволу місцевих органів влади на
розміщення зовнішньої реклами.

Згідно листів Інспекції державного
архітектурно-будівельного контрою від
19.07.10 р. №3-491-40-18/458, голови
житлово-будівельного кооперативу №340
Іванової Л.О. від 25.11.2010 р. за №577
відповідачі не отримували відповідні
дозволи на розміщення зовнішньої
реклами.

Решта доводів апеляційної
скарги в частині необґрунтованого
задоволення позовних вимог про
визнання неправомірними дій та
усунення перешкод у користуванні
власністю також не можуть бути
прийнятті до уваги, оскільки вони не
спростовують висновки суду першої
інстанції та встановлені ним
обставини, а зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду по
їх оцінці та особистого тлумачення
апелянтом норм права.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд першої інстанції не
врахував, що нормами діючого
законодавства не передбачено
солідарне стягнення судових витрат.

З огляду на зазначене, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, рішення суду
першої інстанції в частині порядку
стягнення судових витрат змінити,
стягнувши, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК
України, з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 судовий збір в розмірі по 27 грн.
00 коп. з кожного, а в решті рішення суду
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Амур - Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
18 червня 2013 року змінити в частині
порядку стягнення судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 судовий збір в розмірі по 27 грн.
00 коп. з кожного.

В решті рішення Амур -
Нижньодніпровського районного суду м.
Дніпропетровська від 18 червня 2013 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий:

Судді: