22-ц/772/2509/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Борисюк І. Е.Категорія:
32Доповідач: Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінни-цької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Сала Т.Б., Зайцева А.Ю.,

при секретарі Пантелеймоновій А.І.,

за участю апелянта, відповідача ОСОБА_2,
його представника, адвоката Тютюнника
В.А., представника позивачів ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8,
представників відповідачів
уп-равління охорони, використання і
відтворення водних біоресурсів та
регулюван-ня рибальства у Вінницькій
області Гаврилюк М.М., Головного
управління Дер-жавної казначейської
служби України у Вінницькій області
Боценка Д.І., проку-рора прокуратури
Вінницької області Клименка Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці, в залі судових
засідань апеляційного суду Він-ницької
області цивільну справу за позовом

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
до ОСОБА_2, управління охорони,
використання і відтворення вод-

них біоресурсів та регулювання
рибальства у Вінницькій області, Го-

ловного управління Державної
казначейської служби України у Вінни-

цькій області про
відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 17 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 17 грудня 2013 року
позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_7
задо-волений частково. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 мора-льну
шкоду, заподіяну смертю ОСОБА_14, у
розмірі 75 тисяч гривень, мо-ральну
шкоду, заподіяну смертю ОСОБА_15, у
розмірі 75 тисяч гривень; на користь
ОСОБА_5 - моральну шкоду, завдану смертю
ОСОБА_4 в су-мі 75 тисяч гривень, завдану
смертю ОСОБА_15 у сумі 50 тисяч гривень;
на користь ОСОБА_13 моральну шкоду,
завдану смертю ОСОБА_15, у роз-мірі 20
тисяч гривень, на користь ОСОБА_7
моральну шкоду, завдану смер-тю ОСОБА_15,
у сумі 20 тисяч гривень. У задоволенні
решти позовних ви-мог відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових
витрат (т. 1, а. с. 190-199).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням у
справі, відповідач ОСОБА_2. оскаржив
його в апеляційному порядку, просив
дане рішення суду першої інс-танції
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову у позові до нього. Апелянт
вважає оскаржуване рішення
незаконним, ухваленим за неповного
з'ясування

судом обставин справи, що мають для неї
значення, за недоведеності обставин,
які суд визнав встановленими, за
невідповідності висновків суду
обставинам справи, з порушенням,
неправильним застосуванням норм
матеріального права ( т. 1, а. с. 202-205 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
та заперечення на апеляційну скаргу
осіб, які беруть участь у справі, їхніх
представників, дослідивши мате-ріали
справи, проаналізувавши в сукупності
наявні в ній докази, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного судового рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів прийшла до висновку, що
скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рі-шення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Умовами
обгрунтованості є повне і всебічне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, дове-деність тих обставин,
які суд вважає встановленими,
відповідність висновків суду
обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції
відповідає зазначеним вимогам.

Частково задовольняючи позов у даній
справі, суд першої інстанції виходив з
того, що наявність постанови
Тульчинського районного суду
Вінницької області від 07 грудня 2011 року
про закриття на підставі ст. 11-1 КПК
України кримінальної справи по
обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 217 КК України
( у зв'язку із закінченням строків
давності притягнення до кримінальної
відповідальності ), не є підставою для
звільнення його від обов'язку
відшкодувати заподіяну моральну шкоду.
У вихідний день трагедії 16 червня 2001
року відповідач був на відпочинку,
своїх посадових обов'язків старшого
інспектора - начальника Вінницької
обласної державної рибінспекції не
виконував.

Суд прийняв до уваги встановлені
органом досудового слідства фактичні
об-ставини, за яких загинули чоловік,
батько і син, брат та онука позивачів у
спра-ві. Відповідно встановленого,
ОСОБА_2., нехтуючи вимогами Правил
користування маломірними суднами на
водних об'єктах області, затверджених
рішенням 7 сесії 22 скликання Вінницької
обласної ради народних депутатів від 16
липня 1996 року, самовільно використав
моторний човен «Прогрес-2М», що
завідомо для нього не був
зареєстрований у встановленому
порядку, не пройшов технічний огляд, не
маючи допуску на плавання обласної
дільниці Держфлот-нагляду України за
вимогами безпеки плавання, без
суднового квитка, де вказу-ється
пасажировмісткість, організував
посадку в човен чотирьох осіб,
включаю-чи судноводія. Не беручи до
уваги переобладнання човна без
відповідного на те дозволу, не
забезпечивши кожного пасажира та
судноводія індивідуальними
плавзасобами, ОСОБА_2. відправився у
плавання, не перевіривши перед цим, та
не забезпечивши технічну справність,
комплектність судна; під час пла-вання
не стежив за його технічним станом. У
плавання човен вийшов у технічно
несправному стані, вода через отвори в
кришці повітряного бака затікала в
чо-вен, але ОСОБА_2. як судноводій
належним чином на це не реагував.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного і обгрунтованого висновку
про необхідність часткого задоволення
позову щодо ОСОБА_2 та недове-деність
вимог позивачів щодо стягнення
моральної шкоди з інших відповідачів,
оскільки саме ОСОБА_2 таку шкоду
спричинено рідним смертю ОСОБА_16 та
неповнолітнього ОСОБА_15, деліктна
відповідальність у дано-му випадку
настає саме для відповідача.

Суд врахував, що відповідно до частини
першої ст. 1187 ЦК України джере-лом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використан-ням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює та
інших осіб; згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України
моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи, відшкодовується її
чоловікові ( дружині ), батькам (
усиновлю-вачам ), дітям ( усиновленим ), а
також особам, які проживали з нею
однією сім'єю; пунктом 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (не майнової) шкоди»
встановлені загальні засади цивільно -
правової відповіда-

льності при вирішенні спорів про
відшкодування такої шкоди, роз'яснено,
що обов'язковому з'ясуванню при
вирішенні спору про відшкодування
моральної ( немайнової ) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діян-ням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

Судом встановлено спричинення ОСОБА_2
моральної шкоди позивачам за наявності
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача,
визначено, у чому саме полягає ця шкода,
зазначено, з яких міркувань
встановлено її розмір та якими
доказами це підтверджується.
Окаржуваним судовим рішенням
враховано характер та глибину
моральних, психологічних страждань
позивачів, істотність вимушених змін в
їхньому житті, тривалість негативних
наслідків, що наступили.

Оскаржуючи рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від
17 грудня 2013 року, ОСОБА_2. посилається
на відсутність його вини у загибелі
двох людей, яка, на його думку, не
доводиться постановою суду від 07
грудня 2011 року про звільнення його від
кримінальної відповідальності.
Апелянтові не зрозуміло, на яких
підставах він повинен відшкодовувати
шкоду: за своєї вини чи як володілець
джерела підвищеної небезпеки, а на його
думку, ці підстави є взаємовиключними.

Колегія суддів апеляційного суду
Вінницької області не знаходить
законних та достатніх підстав для
визнання доводів апеляційної скарги
такими, що заслу-говують на увагу.

Суд першої інстанції, дослідивши
матеріали витребуваної кримінальної
справи № 1п-67/11 по обвинуваченню ОСОБА_2
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 217
КК України, дійшов вірного,
беззаперечного висновку щодо
неможливості звільнення відповідача
від обов'язку відшкодувати заподіяну
ним моральну шкоду позивачам у справі,
оскільки закриття кримінальної справи
на підставі ст. 11-1 КПК України, тобто у
зв'язку із закін-ченням строку давності
(передбаченого законом), не є
реабілітуючою підста-вою. Не може бути
закрита кримінальна справа з такої
підстави відносно особи, яка
невинувата у вчиненні злочину. Суд
наголосив на роз'ясненні Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладеному в пункті 4 постанови
Пленуму від 01 березня 2013 року № 4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішення спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», що закриття
кримінальної справи за правилами
Кримінально-процесуального кодексу
України 1960 року не означає відсутність
вини для цивільно-правової
відповідальності.

Отже, посилання апелянта на
взаємовиключність підстав покладання
на ньо-го цивільно-правової
відповідальності за реально
спричинену моральну шкоду, відсутність
його вини у завданні шкоди, є
надуманими, свідчать про намагання
уникнути законної відповідальності за
завдання дійсної моральної шкоди
позивачам у справі.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що
апеляційний суд відхиляє апеля-ційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції повно та всебічно
дослідив і оцінив фактичні обставини у
справі та подані сторонами докази. Суд
ухвалив рішення, виходячи з доводів і
заперечень сторін, з врахуванням
принципу їх змагальності та
диспозитивності цивільного
судочинства, правильно визначив закон,
що регулює правовідносини між
сторонами у справі та застосував
відповідні норми матеріального права,
не порушив вимог процесуального права,
тому підстав для задоволення
апеляційної скарги судова колегія не
знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319,
324, 325 ЦПК Украї-ни, колегія cуддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 17 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіалом вірно: