АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/791/1920/2014
інстанції Кузьменко О.І
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року липня місяця 23 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця
М.П.Суддів:Воронцової Л.П., Ігнатенко
П.Я.при секретарі:Калюжному О.О.,за
участю адвоката:ОСОБА_1.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційними
скаргами товариства з обмеженою
відповідальністю «Південенерго»,
ОСОБА_2, діючої від імені ОСОБА_3, та
ОСОБА_4, діючого від імені ОСОБА_5, на
рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 07 травня 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_6 до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Південенерго», ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_3,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, про
визнання договору недійсним, визнання
права власності, витребування майна з
чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з вказаним вище позовом,
зазначаючи, що 23 липня 2010 року між нею
та ТОВ «Південенерго» був укладений
договір № 23 /07/10 на дольову участь у
будівництві квартири, за умовами якого
вона зобов'язалася надати забудовнику
грошові кошти в розмірі та порядку,
визначеному договором, натомість
останній прийняв на себе зобов'язання
організувати будівництво житлового
будинку, збудувати його у
відповідності до проектної
документації, ввести житловий будинок
в експлуатацію та передати їй
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на
другому поверсі загальною площею 34,81
кв.м., вартість якої складає 174 050 грн., що
дорівнює 5000 грн. за 1 кв.м.

Того ж дня вона сплатила забудовнику
обумовлену договором вартість
квартири у повному розмірі.

25 грудня 2011 року сторони уклали
додаткову угоду, погодивши зміну
номера вказаної в договорі від 23 липня
2010 року квартири з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 у
зв'язку із змінами, які були внесені до
проекту будівництва.

09 лютого 2012 року забудовник повідомив
її про те, що для оформлення за нею
права власності на визначену у
договорі квартиру їй необхідно
сплатити додатково 40 450 грн., оскільки
загальна площа квартира є більшою, ніж
передбачено умовами договору.

Вказана вимога була виконана нею того ж
дня.

Незважаючи на те, що нею свої
зобов'язання виконано у повному обсязі,
а об'єкт будівництва, хоча і з іншими
характеристиками, ще у 2011 році,
забудовник по сьогодні не передав їй
визначену договором квартиру.

Крім того, 25 грудня 2011 року ТОВ
«Південенерго» уклало договір № 285 на
дольову участь в будівництві з ОСОБА_9,
за яким зобов'язалося передати
останньому квартиру АДРЕСА_1, вартість
якої складає 300 300 грн.

22 грудня 2012 року право власності на
вказану квартиру було зареєстровано за
ОСОБА_9.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, спадщину
після його смерті прийняли ОСОБА_3.,
малолітний ОСОБА_8., ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7
та ОСОБА_5.

Посилаючись на те, що вона належним
чином виконала зобов'язання, покладені
на нею за договором про дольову участь
у будівництві, і сплатила 100% вартості
квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з чим набула
на неї майнових прав, натомість пізніше
забудовник незаконно уклав з іншою
особою аналогічний договір, на
підставі якого вказана особа набула
право власності спірне нерухоме майно,
просила суд, з урахуванням уточнених
позовних вимог:

- визнати договір №285 на дольову
участь у будівництві, укладений між ТОВ
«Південенерго» та ОСОБА_9 25 грудня 2011
року, недійсним;

- визнати за нею право власності на
квартиру АДРЕСА_1;

- витребувати від ОСОБА_3., ОСОБА_8.,
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 вказане нерухоме
майно.

Рішенням суду від 07 травня 2014 року
постановлено:

Позов ОСОБА_6 задовольнити.

Визнати недійсним договір № 285 про
дольову участь у будівництві укладений
25.12.2011 року між товариством з обмеженою
відповідальністю «Південенерго» та
ОСОБА_9.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Витребувати квартиру АДРЕСА_1 з чужого
незаконного володіння ОСОБА_3, ОСОБА_8,
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Південенерго»,
ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_6 по 475 грн. 20 коп. в
рахунок відшкодування витрат по оплаті
судового збору.

В апеляційній скарзі товариство з
обмеженою відповідальністю
«Південенерго», посилаючись на те, що
суд першої інстанції неповно встановив
обставини справи, наданим сторонами
доказам дав неправильну оцінку та
допустив порушення норм матеріального
й процесуального права, просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове,
яким відмовити у задоволенні позову
повністю.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, яку вона
подала діючи від імені ОСОБА_3, просить
ухвалене судом першої інстанції
рішення скасувати та ухвалити нове про
відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6, зазначаючи, що судом невірно
визначено характер спірних
правовідносин і помилково застосовані
норми матеріального права.

ОСОБА_4, діючи від імені ОСОБА_5, також
подав апеляційну скаргу, в якій,
вказуючи на невідповідність висновків
суду обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права, просить ухвалене
судом першої інстанції рішення
скасувати із закриттям провадженням у
справі.

В письмових запереченнях на апеляційні
скарги ОСОБА_10, діюча від імені ОСОБА_6,
викладені у них доводи не визнає і
вважає безпідставними, просить рішення
суду першої інстанції, як законне та
обґрунтоване, залишити без змін.

Заслухавши доповідача, і осіб, які
з'явилися у судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню з
таких підстав.

Судом встановлено й підтверджується
матеріалами справи, що 23 липня 2010 року
ОСОБА_6 та ТОВ «Південенерго» уклали
письмовий договір про дольову участь у
будівництві №231/07/03, згідно умов якому
фізична особа як учасник зобов'язалася
надати юридичній особі - забудовнику
грошові кошти в сумі 174 500 грн., а
останній зобов'язався організувати
будівництво вісімнадцятиквартирного
будинку по АДРЕСА_1, ввести його в
експлуатацію та передати ОСОБА_6 наявну
в ньому однокімнатну квартиру АДРЕСА_1
/т.1, а.с. 8-10/.

За квитанцією до прибуткового касового
ордеру №1731 від 23.07.2010 року ТОВ
«Південенерго» прийняло від ОСОБА_6 за
угодою дольової участі у будівництві 174
050 грн. /т.1, а.с. 12/.

25 грудня 2011 року ці ж сторони уклали
письмову додаткову угоду до вказаного
вище договору, якою змінили номер
квартири АДРЕСА_1 в цьому ж будинку /т.1,
а.с. 11/.

9 лютого 2012 року забудовник за
квитанцією №3308 прийняв від ОСОБА_6
грошові кошти в сумі 40 450 грн. за
договором про дольову участь у
будівництві за №23/07/03 від 23.07.2010 року
/т.1, а.с. 12/.

В день укладення з ОСОБА_6 додаткової
угоди до договору, тобто 25 грудня 2011
року, ОСОБА_9 та ТОВ «Південенерго»
також уклали письмовий договір про
дольову участь у будівництві №285, за
яким учасник зобов'язався надати
забудовнику грошові кошти в сумі 300 300
грн., а останній після вводу
закінченого будівництвом житлового
будинку АДРЕСА_1 на другому поверсі зі
складанням акту приймання-передачі /т.2,
а.с. 83-89/.

Після закінчення будівництва будинку,
11.10.2012 року ТОВ «Південенерго» та
ОСОБА_9 склали акт приймання-передачі,
за яким забудовник передав останньому
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, а 21.11.2012
року Херсонська міська рада видала
йому свідоцтво про право власності на
цей об'єкт нерухомості.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, спадщину
після смерті якого прийняли залучені
судом в якості відповідачів фізичні
особи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
встановив, що укладений між
забудовником та ОСОБА_6 договір про
дольову участь у будівництві житлового
будинку АДРЕСА_1 не розірваний є чинним,
тому правомірно визнав укладений ТОВ
«Південенерго» з ОСОБА_9 договір про
дольову участь у будівництві одного й
того ж об'єкта нерухомості недійсним з
наведених в рішенні підстав.

Колегія суддів погоджується з цими
висновками суду, вважає їх правильними
та такими, що відповідають положенням
цивільного й процесуального права.
Фактичні обставини встановлені судом
повно й об'єктивно, які підтверджуються
матеріалами справи.

Із змісту укладеного ТОВ
«Південенерго» з позивачем договору
випливає що його предмет становить
надання послуг щодо вкладання
залучених коштів в будівництво житла
та оформлення права власності на це
майно в інтересах учасника (замовника).

З огляду на суб'єктний склад договору
та зміст зобов'язань, укладений між
сторонами договір про дольову участь у
будівництві, має інвестиційний
характер.

При цьому колегія суддів виходить з
того, що ст. 204 ЦК України передбачає
презумпцію правомірності угоди, якщо
її недійсність прямо не встановлена
законом або якщо вона не визнана судом
недійсною.

Відтак, оскільки укладений між ТОВ
«Південенерго» та ОСОБА_6 договір про
дольову участь у будівництві №23/07/03 є
чинним, забудовником у судовому
порядку не оспорений, недійсним судом
не визнаний, він підлягає виконанню.

Надані позивачкою вказані раніше
квитанції, форма й зміст яких визначені
забудовником, про отримання останнім
від неї в день укладання договору 174 050
грн. й після підписання додаткової
угоди до нього щодо зміни нумерації
квартири 40 450 грн. свідчить про
виконання нею грошових зобов'язань за
інвестиційною угодою, а саме повної
сплати вартості об'єкта інвестування й
вчинення дій, спрямованих на
виникнення юридичних фактів,
необхідних і достатніх для отримання
права вимоги переходу права власності
на об'єкт будівництва або набуття
майнових прав на цей об'єкт.

Розпорядження цими правами будь-ким,
крім інвестора, який вчинив дії щодо
набуття права власності на об'єкт
будівництва або без його згоди на
передачу майнових прав за іншим
оспорюваним аналогічним договором,
укладеним забудовником з інвестором
ОСОБА_9 , порушує права первісного
інвестора - позивача у справі ОСОБА_6 й
не відповідає вимогам ст. ст. 358, 509, 526, 629
ЦК України.

На квитанціях є підписи працівників
забудовника про отримання від ОСОБА_6
грошових коштів на виконання умов
договору, а юридична особа відповідає
за дії свого працівника.

Взяті на себе зобов'язання за договором
ТОВ «Південенерго» не виконало,
відсутність своєї вини в порушенні
зобов'язання за встановленими ч.ч.1-2 ст.
614 ЦК України правилами не довело й
належних та допустимих доказів щодо
підробки чи фальсифікації квитанцій
або вчинення позивачем чи третьою
особою протиправних
кримінально-карних дій не надало.

Доводи апелянтів щодо неправильної
оцінки судом зібраних у справі доказів
та невідповідності покладених в основу
рішення висновків суду в частині
визнання договору недійсним фактичним
обставинам справи позбавлені
правового обґрунтування і не були
підтверджені при розгляді справи судом
апеляційної інстанції.

Безпідставними, на думку колегії
суддів, є посилання апелянта ОСОБА_2 в
скарзі на те, що суд першої інстанції
повинен був при визнанні оспорюваного
договору недійсним застосувати
передбачені ст. 216 ЦК України наслідки,
оскільки позивачка такої вимоги не
заявляла, вона не є стороною
оспорюваного правочину і її права за
правилами реституції не
відновлюються.

Передбачених процесуальним законом
підстав для скасування судового
рішення із закриттям провадження у
справі, що є однією з вимог апелянта
ОСОБА_4, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, заслуговують на увагу
доводи апелянтів щодо незаконності
рішення суду в частині визнання за
позивачем права власності на спірну
квартиру із визначених ним й
зазначених в рішенні суду правових
підстав, а саме ст. 392 ЦК України.
Вказана норма матеріального права
передбачає визнання цього права за
умови, що позивач не перебуває з
особами, які це право оспорюють, у
зобов'язальних відносинах.

В даному випадку ця вимога пред'явлена
до відповідачів, одним з яких є
юридична особа - забудовник, з яким
позивач перебуває у зобов'язальних
відносинах, тому його права повинні
захищатися за допомогою відповідних
норм зобов'язального права.

Крім того, позивач повинен довести, що
раніше він мав статус власника
спірного майна, чого за встановленими у
справі обставинами ОСОБА_6 не мала.

Відповідачі - фізичні особи є
спадкоємцями ОСОБА_9. Останній за життя
набув право власності на спірну
квартиру й отримав свідоцтво про право
власності на об'єкт нерухомості,
питання про визнання якого недійсним
та припинення права власності цієї
особи (правонаступників) на це житло
позивачем у встановленому
процесуальним законом порядку не
оспорюється.

У зв'язку з цим колегія суддів зазначає,
що у частині вимог щодо набуття на
спірне майно права власності невірно
обрано спосіб захисту, передбачений
цивільним законодавством.

Отже, передбачених законом підстав для
визнання за позивачем права власності
на спірну квартиру у суду не було, тому
рішення в цій частині та витребуванні
її від відповідачів на користь
позивача з підстав визнання за ним
права власності є помилковим й
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про відмову у задоволенні цих
позовних вимог з наведених вище
підстав.

В мотивувальній частині рішення
місцевий суд послався на ст. 331 ЦК
України, яка передбачає підстави
набуття права власності на
новостворене майно, на застосуванні
якої як підстави заявленої в позові
вимоги ОСОБА_6 не посилалася й не
наводила правове обґрунтування цієї
вимоги, тому вказана норма
матеріального права як безпідставно
зазначена підлягає виключенню з
ухваленого в справі рішення.

Пропорційно до обсягу задоволених
позовних вимог підлягає зміні рішення
суду в частині стягнення з кожного з
відповідачів певної суми судового
збору.

На підставі ст.392 ЦК України, керуючись
ст.ст.303,307-309 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги товариства з
обмеженою відповідальністю
«Південенерго», ОСОБА_2, діючої від
імені ОСОБА_3, та ОСОБА_4, діючого від
імені ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 7 травня 2014 року в частині
визнання за ОСОБА_6 права власності на
квартиру АДРЕСА_1, витребуванні її з
чужого незаконного володіння ОСОБА_3,
ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_6 скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_6 про
визнання права власності на квартиру
АДРЕСА_1, витребуванні цієї квартири з
чужого незаконного володіння ОСОБА_3,
ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 відмовити.

Виключити з мотивувальної частини
рішення посилання суду на ст. 331 ЦК
України.

Це ж рішення місцевого суду в частині
стягнення з відповідачів на користь
ОСОБА_6 судового збору по 475,20 грн.
змінити, зменшивши розмір судового
збору до 45,88 грн., а в решті залишити без
змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно після
його проголошення і може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: