Справа №784/173/14 23.07.2014 23.07.2014 23.07.2014
Провадження №22ц/784/2049/14
Головуюча в першій інстанції Тихонова
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Шаманської Н.О., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Бакуті Т.В.,

за участю апелянта
ОСОБА_3,

представника апелянта
ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 24 лютого 2010 року по
справі за позовом

ОСОБА_5

до

Миколаївської міської ради

(далі - міськрада)

про припинення права власності,

ВСТАНОВИЛА:

29 жовтня 2009 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом до міськради про
припинення права власності ОСОБА_6 на
житловий будинок АДРЕСА_1.

Позивачка зазначала, що вона є
власницею житлового будинку АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
23 липня 2007 року. По сусідству від її
будинку проживав ОСОБА_6, який помер у
1984 році та якому належав спірний
житловий будинок. Оскільки даним
житловим будинком ніхто не
користувався та не ремонтував його, він
з часом почав руйнуватися, що призвело
до його знищення.

Посилаючись на те, що вона має намір
користуватися земельною ділянкою на
законних підставах позивачка просила
позов задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 24 лютого 2010 року
припинено право власності ОСОБА_6 на
житловий будинок АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, особа, яка
не була залучена до участі у даній
справі, але оскаржуваним рішенням суду
вирішено питання про її права та
обов'язки, просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову в повному
обсязі. На думку апелянта, рішення суду
є незаконним, необґрунтованим та
ухваленим з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Крім того, оскаржуваним рішенням
порушені її конституційні права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
апелянта та її представника,
дослідивши надані докази та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції, керуючись ст. 346 і ст.
349 ЦК України виходив із того, що
померлий ОСОБА_6 припинив своє право
власності на спірний будинок внаслідок
його знищення.

Проте, такий висновок суду не
ґрунтуються на вимогах закону.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
позивачка є власником житлового
будинку АДРЕСА_1 (а.с. 3-6). По сусідству
від її будинку проживав ОСОБА_6, якому
на праві власності належав житловий
будинок АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер
(а.с. 38).

Докази, які б підтверджували знищення
об'єкта права власності на земельній
ділянці за адресою: АДРЕСА_1 в
матеріалах справи відсутні.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 346, ст. 349 ЦК України
право власності припиняється у разі
знищення майна. Проте, ст. 349 ЦК України
передбачено можливість припинення
права власності на знищене майно
тільки за наявності відповідної заяви
власника майна про внесення змін до
державного реєстру.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

При цьому ст. 396 ЦК України передбачено,
що особа, яка має речове право на чуже
майно (позивач, власник земельної
ділянки), має право на захист цього
права, у тому числі і від власника
майна, відповідно до положень глави 29
цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджується, що
земельна ділянка, на якій розташований
нібито зруйнований будинок, на праві
власності померлому ОСОБА_6 не
належала.

Таким чином, право вимоги про
припинення права власності належить
Миколаївській міській раді, а не
ОСОБА_5, у випадку відмови власником
внести зміни до державного реєстру у
зв'язку з імперативним, тобто в силу
закону, припиненням його права
власності, що законом презюмується.

Суд першої інстанції на зазначені
вимоги закону увагу не звернув, не
з'ясував, яким чином вказані вище
обставини порушують права позивачки та
чи є вона належним позивачем у справі.

Крім того, суд першої інстанції не
перевірив наявність спадкоємців після
смерті ОСОБА_6, які прийняли спадщину,
та які є належними відповідачами за
позовом про припинення права
власності.

Так, з доданих до апеляційної скарги
письмових доказів вбачається, що
ОСОБА_6 з 16 серпня 1950 року знаходився в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 (а.с. 38)
та вони є батьками апелянта ОСОБА_3 (а.с.
41, 52).

Після смерті ОСОБА_6 його дружина
ОСОБА_7 та донька ОСОБА_3 21 січня 1986 року
отримали свідоцтво про право на
спадщину за законом, в тому числі і на ?
частину спірного будинку. На іншу ?
частину спірного будинку свідоцтво про
право власності отримала ОСОБА_7, як
дружина померлого на підставі ст. 22
КпШС УРСР (а.с. 42).

ОСОБА_7, мати апелянта, померла 28 жовтня
2010 року (а.с. 40) та на час смерті
проживала разом зі своєю донькою
ОСОБА_3, що підтверджується рішенням
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 21 березня 2014 року, яким
визнано за ОСОБА_3 право власності на
спірний будинок (а.с. 50).

З технічного паспорту від 20 червня 2013
року, який був замовлений ОСОБА_3
вбачається наявність спірного
житлового будинку площею 48,8 кв.м. з
огорожею та воротами (а.с. 43).

Також, наданими апелянтом квитанціями
підтверджується, що ОСОБА_3 сплачувала
податок за землю, на якій розташований
спірний будинок (а.с. 53-55) та крім того, в
спірному будинку з 12 вересня 1989 року
зареєстрований чоловік апелянта -
ОСОБА_9 (а.с. 56).

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду є незаконним,
необґрунтованим, а тому підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 24 лютого 2010 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до
Миколаївської міської ради про
припинення права власності відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді