Справа № 148/70/14-ц Провадження №
22-ц/772/2323/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Ковганич С. В.Категорія:
31Доповідач: Кучевський П. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого:
Кучевського П.В.

Суддів: Вавшка В.С.,
Марчук В.С.

При секретарі: Сніжко
О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою Вищого
професійного училища №41 м. Тульчин на
рішення Тульчинського районного
суду Вінницької області від 20 червня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2
до Страхової компанії
«ТАСТ-Гарантія», Вищого професійного
училища №41 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди
завданої внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із вище вказаним позовом. В
подальшому позивач збільшив вимоги
позовної заяви та просив суд
стягнути з ВПУ №41 м. Тульчин
матеріальну шкоду завдану ДТП в
розмірі 7 955,99 грн., моральну шкоду в
розмірі 10 000 грн. та вартість
експертного дослідження в сумі 530,28
грн. та судовий збір у розмірі 574,87
грн. Стягнути з СК «ТАСТ-Гарантія»
матеріальну шкоду в розмірі 49 000,00
грн.

Рішенням Тульчинського районного
суду Вінницької області від 20 червня
2014 року позов задоволено частково,
стягнуто з СК «ТАСТ-Гарантія», кошти в
сумі 49000 грн., як відшкодування
матеріальної шкоди, стягнуто з Вищого
професійного училища № 41, м. Тульчин, на
користь позивача, кошти в сумі 5300 грн.
як відшкодування матеріальної шкоди,
1000 грн. в рахунок франшизи за договором
страхування, 2000 грн. за спричинену
моральну шкоду. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням
Тульчинського районного суду
Вінницької області від 20 червня 2014
року, Вище професійне училище № 41, м.
Тульчин звернулося до Апеляційного
суду Вінницької області з
апеляційною скаргою в якій просить
ухвалене у справі судове рішення
скасувати та ухвалити нове рішення по
справі, яким відмовити в задоволенні
позову в частині стягнення з ВПУ-41
матеріальної та моральної шкоди, при
цьому посилається на порушення судом
норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Рішення суду як найважливіший акт
правосуддя покликане забезпечити
захист гарантованих Конституцією
України прав і свобод людини та
здійснення проголошеного Основним
Законом України принципу верховенства
права. У зв'язку з цим суди повинні
неухильно додержувати вимог про
законність і обґрунтованість рішення у
цивільній справі (частина перша статті
213 ЦПК).

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення Тульчинського районного суду
Вінницької області від 20 червня 2014
року вказаним вимогам закону
відповідає з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
24.01.2013 р. близько 12:00 год. в м. Тульчин по
вул. Леніна за участю водія інструктора
ВПУ № 41 ОСОБА_3, який керував
автомобілем марки САЗ 3507, державний
номер НОМЕР_1 та ОСОБА_2, який
припаркував автомобіль марки РЕНО
ТРАФІК, державний номер НОМЕР_2
відбулась дорожньо-транспортна
пригода, що призвело до механічного
пошкодження транспортних засобів.

Постановою Тульчинського районного
суду Вінницької області від 06.03.2013 р.
працівника ВПУ № 41 ОСОБА_3 визнано
винним у вчиненні правопорушення
передбаченого ст.124 КУпАП та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу.

Статтею 61 ч.3, 4 ЦПК України
передбачено, що обставини встановленні
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановленні ці
обставини.

Вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчиненні вони цієї особою.

Факт вчинення ДТП та винуватості
особи, додатковому доказуванню не
підлягають.

На підставі ст. 22 ЦК України, особа, якій
завдано збитків в результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками, є витрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 386 ЦК
України

власник, права якого
порушені, має право на відшкодування
завданої йому майнової та моральної
шкоди.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України
передбачено, що майнова шкода, завдана
неправомірними діями особистим
немайновим правам фізичної особи, а
також шкода завдана майну фізичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі, особою, яка її завдала.

Згідно вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
заподіяна джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом.

Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Як вбачається з матеріалів справи,
цивільно-правова відповідальність
ВПУ №41 застрахована СК
«ТАСТ-Гарантія», що підтверджується
страховим полісом № АВ/3104038.

Позивачем направлено
лист-повідомлення до ПрАТ «СК
«ТАСТ-Гарантія» з вимогою надати
відповідь щодо прийнятого рішення по
виплаті страхового відшкодування, але
він відповіді не отримав (а.с. 35).

Згідно ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована,
за шкоду, заподіяну майну потерпілого.

Пунктами 9.1, 9.2 ст. 9 цього ж Закону
встановлено, що страхова сума - це
грошова сума, у межах якої страховик
зобов'язаний здійснити виплату
страхового відшкодування відповідно
до умов договору страхування.

Відповідно до п. 12.1, ст.12 Закону, розмір
франшизи при відшкодуванні шкоди,
заподіяної майну потерпілих,
встановлюється при укладанні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотки від
страхової суми, в межах якого
відшкодовується збиток, заподіяний
майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Згідно із Полісом №АВ/3104038 Страхову
сума (ліміт відповідальності)
становить 50 тис. грн. з розміром
франшизи 1000 грн., а сума завданої
матеріальної шкоди згідно висновку
експерта становить 56955,99 грн. При
цьому, на ремонт автомобіля позивачем
витрачено 54300 грн. без ПДВ, що
підтверджується актом виконаних
робіт №Пл-0000022 від 12 березня 2013 року.

Таким чином, розмір завданої шкоди є
більшим за страхову суму зазначену в
полісі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

За таких обставин, правильним є
висновок суду першої інстанції про
те, що цивільна правова
відповідальність за спричинену
позивачу шкоду законом покладено, як на
страхову компанію так і на ВПУ № 41.

Доводи апеляційної скарги, про те, що
відшкодування завданої матеріальної
шкоди має відбутися лише за рахунок
страхової компанії не заслуговують на
увагу оскільки, є не обґрунтованими та
суперечать вимогам ст. 1194 ЦК України.

Крім цього, безпідставними є доводи
ВПУ №41 про порушення судом першої
інстанції ч. 36.2 ст. 36 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» та неправомірного включення
ПДВ до суми відшкодування, оскільки,
вказана правова норма регулює
порядок добровільної виплати
страховиком страхової виплати, тобто
прийняття рішення про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати). У даній справі
страховик СК «ТАСТ-Гарантія» не
здійснила виплати страхового
відшкодування, що послугувало
підставою для звернення позивача до
суду.

При цьому, колегія суддів враховує ті
обставини, що СК «ТАСТ-Гарантія»
рішення Тульчинського районного
суду Вінницької області від 20 червня
2014 року не оскаржувала, а

Що стосується позовних вимог про
стягнення моральної шкоди, то вони є
похідними від вимог про стягнення
матеріальної шкоди.

Судом першої інстанції встановлено,
що неправомірними діями позивачу
спричинено моральну шкоду, яка полягає
у порушенні його права власності,
оскільки, він не мав можливості
використовувати свій автомобіль за
призначенням та розпоряджатися ним на
власний розсуд, порушено життєві плани
та звичайний ритм життя позивача, який
вимушений займатися справами які не
планував. Це все призвело до виникнення
пригніченого стану, в результаті чого
погіршилося самопочуття та не цільове
використання сімейного бюджету на
ремонт автомобіля.

Колегія суддів приходить до висновку,
що при визначенні підстав
відшкодування та розміру завданої
позивачу моральної шкоди, суд першої
інстанції правильно врахував п. п. 3,
8, 9 Постанови Пленуму Верховного
суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб. Відповідно
до чинного законодавства може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності у порушені права власності,
прав, у порушенні нормальних життєвих
зв'язків через не можливість
продовження активного громадського
життя, порушення стосунків з
оточуючими людьми, при настанні інших
негативних наслідків.

За моральну (немайнову) шкоду,
заподіяну працівником під час
виконання трудових обов'язків,
відповідальність несе організація з
якою цей працівник перебуває в
трудових відносинах.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових витрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках.

Таким чином, правильним є висновок
суду першої інстанції про те, що
завдана матеріальна шкода позивачу
згідно акту виконаних робіт складає 53
400 грн., і підлягає стягненню згідно
договору страхування з ПрАТ «СК
«ТАСТ-Гарантія» в сумі 49 000 грн., а 1000
грн. в рахунок франшизи договору
страхування, матеріальні збитки в сумі
5300 грн. та моральна шкода в розмірі 2000
грн. з ВПУ № 41.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що
задовольняючи частково позов ОСОБА_2,
суд першої інстанції дотримався
встановленого ст. 212 ЦПК України
принципу оцінки доказів, відповідно до
якого суд на підставі всебічного,
повного й об'єктивного розгляду
обставин справи аналізує і оцінює
докази як кожен окремо, так і в їх
сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і
протиріччі, і ця оцінка повинна
спрямовуватися на встановлення
достовірності чи відсутності обставин,
які обґрунтовують доводи і заперечення
сторін; визначився з характером
спірних правовідносин та правовою
нормою, що підлягає застосуванню;
доводи позовної заяви перевірив
належним чином та навів факти, які
підтверджують ці доводи, рішення суду
ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для його скасування не
вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

На підставі наведеного і керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Вищого
професійного училища №41 м. Тульчин
відхилити.

Рішення Тульчинського районного суду
Вінницької області від 20 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: