22-ц/775/1176/2014(м)
інстанції Васильченко О.Г.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

20 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого судді Мальцевої
Є.Є.,

суддів Песоцької
Л.І., Ткаченко Т.Б.,

при секретарі Брежнєві
Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат ім.Ілліча» про стягнення
заборгованої індексації та
компенсації заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Жовтневого
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 02 червня 2014 року ,

в с т а н о в и л а:

02 квітня 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" (далі - ПАТ «ММК
ім.Ілліча») про стягнення заборгованої
індексації і компенсації по заробітній
платі, посилаючись на те, що з 26 грудня
2003 року по 22 травня 2008 року перебував у
трудових відносинах з відповідачем.
Однак при виплаті заробітної плати з
березня 2003 року позивачу не
проводилась індексація, передбачена
діючим законодавством, внаслідок чого
були порушені його права на оплату
праці, що мають бути відновлені шляхом
зобов'язання підприємства-відповідача
провести відповідні виплати. У
відповідності до положень ст.117 КЗпП
України йому слід також виплатити
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. У зв'язку з цим ОСОБА_2
просить суд зобов'язати відповідача
провести розрахунок та виплату
позивачу заборгованості з індексації
заробітної плати з компенсацією за
затримку строків виплати за період з 01
березня 2003 року по 22 травня 2008 року,
стягнути на його користь суму
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні до часу
фактичного розрахунку.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
02 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені частково, стягнуто з ПАТ
«ММК ім. Ілліча» індексацію заробітної
плати з компенсацією за період з 26
грудня 2003 року по 22 травня 2008 року в
сумі 1043,66 гривень з утриманням ПАТ «ММК
ім. Ілліча» з цієї суми передбачених
законом податків та обов'язкових
платежів при її виплаті. В решті
позовних вимог відмовлено. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
«ММК ім. Ілліча» на користь держави
судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
В скарзі вказав, що суд не виконав
обов'язку щодо витребування доказів
від відповідача про розрахунок боргу
по невиплаченої індексації, про що
свідчать однакові суми індексації і
компенсації різних працівників за
іншими рішеннями судів за аналогічними
вимогами, тому рішення не є
справедливим. Порушення судом норм
матеріального права полягає у
незаконній відмові у стягненні
середнього заробітку за несвоєчасну
виплату заробітної плати.

У відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України апеляційний суд розглядає
справу у відсутності позивача, який
належним чином через представника
повідомлений про час та місце розгляду
справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
який просив скаргу задовольнити,
заперечення представника відповідача
ПАТ «ММК ім.Ілліча» Новгородської В.В.,
яка просила апеляційну скаргу
відхилити, рішення суду залишити без
змін, перевіривши матеріали справи в
межах апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно
ст. 214 ЦПК України, суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
ґрунтувалися вимоги і заперечення, та
якими доказами вони підтверджуються ;
чи є інші фактичні дані (порушення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розділити між сторонами судові витрати
та інше.

Оскаржуване рішення таким
вимогам в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач з 26 грудня 2003 року по 22 травня
2008 року перебував у трудових
відносинах в ПАТ «ММК ім. Ілліча».

Однак, це не відповідає обставинам
справи, оскільки з трудової книжки
позивача вбачається, що він працював у
ПАТ «ММК ім. Ілліча» до 03.01.2007, а з 04.01.2007
року він був прийнятий в агоро цех №28
ДП «Ілліч-Агро Донбас», яке є
самостійною юридичною особою, що
підтверджується витягом з статуту ПАТ
«ММК ім..Ілліча», витягом із протоколу
№9 загальних зборів акціонерів ВАТ
«ММК ім..Ілліча» та наказом по
підприємству №372 від 19.09.2006 року «Про
утворення дочірніх підприємств ПАТ
«ММК ім..Ілліча». (а.с.3-6, 69-73, 82,87-89).

Згідно з розрахунком суми індексації,
наданою відповідачем за підписом
начальника управління компенсації та
пільг ПАТ «ММК ім. Ілліча», під час
роботи позивача на підприємстві в
період з грудня 2003 року по липень 2006
року заробітна плата останнього не
індексувалася (а.с. 24).

За цей період йому нараховувалась і
виплачувалась заробітна плата.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
оплату праці» заробітною платою є
винагорода у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану роботу.

Структуру заробітної плати визначено
статтею 2 Закону України «Про оплату
праці», якою передбачено існування
основної заробітної плати, додаткової
заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат.

Додаткова заробітна плата - це
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати працівників, входять
до складу фонду додаткової заробітної
плати згідно з підпунктом 2.2.7
Інструкції зі статистики заробітної
плати, затвердженої наказом
Держкомстату України від 13 січня 2004
року № 5, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713.

Згідно з ч.5 ст.95 КЗпП України заробітна
плата підлягає індексації у
встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про
оплату праці» в період між переглядом
розміру мінімальної заробітної плати
індивідуальна заробітна плата
підлягає індексації згідно з чинним
законодавством.

Індексація заробітної плати
здійснюється на підставі Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення» та Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 17 липня 2003 року за № 1078.

Індексація грошових доходів населення
- встановлений законами та іншими
нормативно-правовими актами України
механізм підвищення грошових доходів
населення, що дає можливість частково
або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів і
послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів
населення є оплата праці (грошове
забезпечення) як грошовий дохід
громадян, одержаний ними в гривнях на
території України і який не має
разового характеру. (ч.1ст.2 Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення», пункт 2 Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 липня 2003 р. N 1078). Пунктом 5
вказаного Порядку визначено, що
базовим місяцем при обчисленні індексу
споживчих цін для проведення
індексації є місяць, в якому
відбувається підвищення грошових
доходів населення. Грошові доходи,
одержані за цей місяць, не
індексуються, якщо сума підвищення
доходу перевищує суму індексації, яка
повинна нараховуватись у місяці
підвищення.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» індексація грошових
доходів населення проводиться в разі,
коли величина індексу споживчих цін
перевищила поріг індексації, який
установлюється в розмірі 101 відсотка.

У разі невчасної виплати сум
індексації грошових доходів громадян
провадиться їх компенсація, відповідно
до ст.34 Закону України №108/95 ВР «Про
оплату праці».

Згідно з статтею1 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати», підприємства, установи,
організації всіх форм власності та
господарювання здійснюють компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
випадку порушення встановлених
строків їх виплати, у тому числі з вини
власника або уповноваженого ним органу
(особи).

Статтею 2 цього Закону передбачено, що
компенсація громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх вплати (далі - компенсація)
провадиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
доходів, нарахованих громадянам за
період, починаючи з дня набрання
чинності цим Законом. Під доходами у
цьому Законі слід розуміти грошові
доходи громадян, які вони одержують на
території України і які не мають
разового характеру: пенсії, соціальні
виплати, стипендії; заробітна плата
(грошове забезпечення) та інші.

Згідно статті 3 Закону компенсація
обчислюється шляхом множення суми
нарахованого, але невиплаченого
громадянину доходу за відповідний
місяць (після утримання податків і
обов'язкових платежів) на індекс
інфляції в період невиплати доходу
(інфляція місяця, за який виплачується
доход, до уваги не береться).

Порядок проведення компенсації
громадянам втрати частини грошових
доходів у зв'язку з порушенням термінів
їх виплати затверджено постановою
Кабінету Міністрів України від 21
лютого 2001 року № 159.

Відповідно до цього Порядку
компенсація громадянам втрати частини
грошових доходів у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати провадиться, якщо
затримано на один і більше календарних
місяців виплати грошових доходів,
нарахованих громадянам за період,
починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають грошові доходи
разом із сумою індексації, які
одержують громадяни в гривнях на
території України і не мають разового
характеру, серед них заробітна плата
(грошове забезпечення).

Таким чином, індексація є складовою
частиною заробітної плати, є
додатковою заробітною платою і, у разі
порушення законодавства про оплату
праці в частині її виплати, працівник
має право звернутися до суду з позовом
про стягнення належної йому індексації
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Задовольняючи позовні вимоги про
виплату заборгованої індексації
заробітної плати з компенсацією
заборгованості, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем надані
належні і достатні докази порушення
відносно нього законодавства про
оплату праці в частині її виплати, і
обґрунтованості його позовних вимог
про стягнення належної йому індексації
заробітної плати з компенсацію за
невиплату, визначивши її в розмірі
1043,66 грн. згідно з розрахунком
підприємства-відповідача, який позивач
в суді першої інстанції не
спростовував, і який не оспорював
представник позивача під час розгляду
справи в апеляційному суді.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги щодо невідповідності суми
індексації його заробітку за вказаний
позивачем період, нічим об'єктивно не
підтверджені, тому не можуть бути
прийняті до уваги колегією суддів.

Погоджуючись із рішенням суду першої
інстанції в частині визначення розміру
заборгованості заробітної плати,
одночасно, враховуючи встановлені
апеляційним судом обставини щодо
періоду, щодо якого відсутні докази про
нарахування індексації заробітної
плати, колегія суддів вважає
необхідним змінити рішення суду в
частині періоду, за який стягнута сума
заборгованої індексації з
компенсацією, визначивши його,
відповідно, з 26 грудня 2003 року по липень
2006 року згідно з розрахунком
відповідача.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись із рішенням суду першої
інстанції в частині відмови в позовних
вимогах про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
виходячи з наступного.

Як передбачено статтею 117 КЗпП України,
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у
строки,зазначені в статті 116 КЗпП
України, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Згідно з положеннями ч.2 ст.233 КЗпП
України у разі порушення законодавства
про оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, при розгляді в позовному
провадженні трудового спору про
стягнення належної працівникові
заробітної плати положення частини
другої статті 233 КЗпП України підлягає
застосуванню у випадках пред'явлення
вимог про стягнення будь-яких виплат,
що входять до структури заробітної
плати, і застосування цих положень не
пов'язане з фактом нарахування чи не
нарахування роботодавцем спірних
виплат. У разі порушення законодавства
про оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення сум індексації заробітної
плати та компенсації втрати частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням
строків її виплати як складових
належної працівнику заробітної плати
без обмеження будь-яким строком
незалежно від того, чи були такі суми
нарахованої роботодавцем.

Оскільки суд першої інстанції дійшов
до висновку про наявність
заборгованості у відповідача перед
позивачем суми невипаленої своєчасно
суми індексації заробітної плати, то
вимоги позивача про відшкодування
середнього заробітку за час затримки
по день фактичного розрахунку є
обґрунтованими. У зв'язку з наведеним,
висновки суду першої інстанції про те,
що позивач не звертався з часу
звільнення з вимогами про стягнення
суми невиплаченої індексації, і при
звільненні йому було виплачено
заробітну плату, а за невиплату
індексації суд стягнув на його користь
компенсацію, і тому вимоги позивача про
стягнення середнього заробітку за час
затримки не підлягають задоволенню, є
помилковими.

Відповідно до положень ч.1 ст.116 КЗпП
України, при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства провадиться в день
звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Як пояснив апеляційному суду
представник позивача, ОСОБА_2 не
працював з жовтня 2006 року по 03 01. 2007 року
- день звільнення у зв'язку з
реорганізацією підприємства. Це
підтверджується і наданими
відповідачем письмовими доказами:
розрахунковими листками, наказом по
підприємстві №372, з якого вбачається,
що агроцех №44, де працював позивача,
ліквідуються до 91.11.2006 року.

Позивач звернувся до суду з даним
позовом 02.04.2014 року.

Зі справи вбачається, що середньоденна
заробітна плата позивача складала 31,76
грн (а.с.83).

Виходячи з дати звернення до суду 02.04.2014
року, по день ухвалення рішення 20
серпня 2014 року кількість робочих днів
складає 95 днів. Таким чином розмір
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, що припадає
до сплати позивачеві, складає 3017,20 грн.
(95 днів х 31,76 грн).

Даний розрахунок виконаний відповідно
до «Порядку обчислення середньої
заробітної плати», затвердженого
Постановою КМ України 08.02.1995 року №100,
згідно з положеннями пункту 8 якого
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, проводяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин.
Середньоденні (годинна) заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин).

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміні рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

З урахуванням зазначеного апеляційна
скарга ОСОБА_2 на рішення Жовтневого
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 02 червня 2014 року
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду - скасуванню в частині
відмови у стягненні суми середнього
заробітку за час затримки розрахунку, з
ухваленням в цій частині нового
рішення про задоволення позовних
вимог, стягнувши на користь позивача з
підприємства-відповідача 3017,2 грн.;
також рішення суду підлягає зміні в
частині визначення періоду, за який
стягнута невиплачена індексація
заробітної плати і компенсація. В решті
рішення слід залишити без змін.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК
України у зв'язку з частковим
задоволенням апеляційної скарги з
відповідача на користь держави слід
стягнути судові витрати за подачу
апеляційної скарги в розмірі 121,8 грн..

.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
02 червня 2014 року скасувати в частині
відмови у задоволенні позову про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат ім.Ілліча» на
користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 02.04.2014 року по
20.08.2014 року в сумі 3017,20 грн без
урахування податків та інших
обов'язкових платежів, які підлягають
вирахуванню з заробітної плати.

Це ж рішення змінити в частині періоду
стягнення суми індексації заробітної
плати з компенсацією.

Стягнути з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на
користьОСОБА_2 індексацію заробітної
плати з компенсацією за період з 26
грудня 2003 року по липень 2006 року в сумі
1043,66 гривень без урахування
передбачених законом податків та
інших обов'язкових платежів.

В решті залишити рішення без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат ім.Ілліча» на
користь держави судовий збір 121,8 грн..

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення та може
бути оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді