Справа № 347/969/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1617/2014
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М.І.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів Ковалюка Я.Ю.,
Шишка А.І.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, відділу
державної виконавчої служби
Косівського районного управління
юстиції про визнання права власності
на майно, виключення його з акту опису й
арешту майна за апеляційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Косівського
районного суду від 13 травня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, відділу державної виконавчої
служби Косівського районного
управління юстиції про визнання права
власності на майно, виключення його з
акту опису й арешту майна.

Позовні вимоги мотивував тим, що в
березні 2008 року між ним та ОСОБА_5 на
підставі усної домовленості укладено
договір купівлі-продажу легкового
автомобіля марки ВАЗ 21013, 1985 року
випуску, реєстраційний № НОМЕР_1.
Вказаний автомобіль належав
останньому на підставі довіреності,
виданої ОСОБА_3 За придбаний автомобіль
він оплатив ОСОБА_5 18 000 грн., після чого
останній передав йому автомобіль та
технічний паспорт на нього. В зв'язку із
недостатністю коштів для оформлення
договору купівлі-продажу автомобіля
ОСОБА_3 на його ім'я 24.03.2008 року видав
довіреність, що посвідчена приватним
нотаріусом Косівського районного
нотаріального округу ОСОБА_7,
уповноваживши його на здійснення всіх
прав власника. Однак, в зв'язку із
борговими зобов'язаннями ОСОБА_3
спірний автомобіль ВДВС Косівського
районного управління юстиції 19.12.2013
року було описано та арештовано.

Посилаючись на правомірність набуття
власності на автомобіль та
незаконність дій державної виконавчої
служби просив задовольнити позов.

Рішенням Косівського районного суду
від 13 травня 2014 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на
автомобіль марки ВАЗ 21013, 1985 року
випуску, реєстраційний № НОМЕР_1, колір
жовтий, який зареєстрований за ОСОБА_3
згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_2 від
18.01.2007 року, виданого Косівським МРЕВ
ДАІ та виключено його з акту опису й
арешту майна від 19.12.2013 року, складеного
державним виконавцем ВДВС Косівського
районного управління юстиції ОСОБА_8

На дане рішення ОСОБА_6 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для правильного
вирішення спору та невідповідність
висновків суду обставинам справи.
Зокрема, зазначає, що суд прийшов до
помилкового висновку щодо набуття
позивачем у встановленому законом
порядку права власності на спірний
автомобіль. При цьому судом не
враховано, що шляхом видачі
довіреності ОСОБА_3 уповноважив
позивача лише здійснювати певні права
щодо користування (експлуатації) та
розпорядження автомобілем, в той час як
набуття права власності на нього цією
довіреністю не передбачено. Крім того,
набуття за таких обставин права
власності на автомобіль суперечить
положенням ст.ст. 237,238,244 ЦК України, ст.
ст. 1,34, 44 Закону України «Про нотаріат»,
які суд не врахував при розгляді
справи.

Також суд не прийняв до уваги, що
будь-яких доказів на підтвердження
права ОСОБА_5 розпоряджатися спірним
автомобілем позивач суду не
представив.

Апелянт вважає неправильним і висновок
суду щодо дій ВДВС, оскільки таким
доручення не скасовувалося.

З цих підстав просив рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

В засідання апеляційного суду сторони
не з'явились, будучи належним чином
повідомленими, що не перешкоджає
розгляду справи у їх відсутності.

Вислухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої
інстанції виходив з того, що між
сторонами відбулась угода
купівлі-продажу автомобіля, при цьому
дотримано вимог ст. 655 ЦК України. А отже
дії ВДВС по опису й арешту належного
позивачу автомобіля порушують його
право власності, набуте у
встановленому законом порядку.

Проте, з таким висновком колегія
суддів погодитись не може, оскільки суд
дійшов його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України
довіреність - це письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва її інтересів перед
третіми особами, ґрунтується на
договорі та визначає правовідношення,
в якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчиняти
правочини від імені другої сторони, яку
вона представляє.

В той же час, як передбачено ст.238 ЦК
України, представник не може вчиняти
правочин від імені особи, яку він
представляє, у своїх інтересах або в
інтересах іншої особи, представником
якої він одночасно є, за винятком
комерційного представництва, а також
щодо інших осіб, встановлених законом.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_3 від
18.07.2007 року автомобіль ВАЗ 21013, випуску
1985 року, шасі (кузов, рама, коляска)
НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_4
зареєстрований за ОСОБА_3 (а. с. 5).

Встановлено, що 24 березня 2008 року
приватним нотаріусом Косівського
районного нотаріального округу ОСОБА_7
посвідчено довіреність ОСОБА_3, якою
він уповноважив ОСОБА_2 експлуатувати,
розпоряджатися (продати, обміняти тощо)
належним йому транспортним засобом -
автомобілем ВАЗ 21013, випуску 1985 року,
шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_5,
реєстраційний номер НОМЕР_1, та
здійснювати представництво його
інтересів з усіх без винятку питань,
пов'язаних з експлуатацією та
відчуженням цього транспортного
засобу (а.с.6).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
ОСОБА_2 посилався на правомірність
набуття ним власності на спірний
автомобіль, доказом чого вважав
вищезазначену довіреність та
відповідну розписку ОСОБА_5 від 24
березня 2008 року, якою підтверджено
продаж ним машини позивачу за
вісімнадцять тисяч гривень .

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Як передбачено ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Зокрема, за договором купівлі-продажу
згідно із ст. 655 ЦК України одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

При цьому, згідно із ч. 5 ст. 656 ЦК України
особливості договору купівлі-продажу
окремих видів майна можуть
встановлюватися законом.

Частиною 4 ст. 334 ЦК України встановлено,
якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації.

Особливість договору-купівлі
транспортного засобу встановлена ст. 34
Закону України «Про дорожній рух» від
30.06.1993 року, Правилами роздрібної
торгівлі транспортними засобами і
номерними агрегатами, затвердженими
наказом Міністерства економіки та з
питань європейської інтеграції
України від 31 липня 2002 року № 228 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), «Порядком
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1388 від 07.09. 1998 р.

Згідно вказаного Порядку відчуження
автомобіля передбачає зняття його
органами ВРЕР ДАІ з обліку за
попереднім власником та реєстрацію
його на підставі заяви набувача,
документів, що підтверджують
правомірність придбання транспортного
засобу (та супутніх документів) за
новим власником (набувачем).

Відповідно до пунктів 7,8 Порядку,
власники транспортних засобів -
юридичні та фізичні особи або їх
представники (далі - власники)
зобов'язані зареєструвати їх протягом
10 діб після придбання або митного
оформлення, чи тимчасового ввезення на
територію України, або виникнення
обставин, що є підставою для внесення
змін до реєстраційних документів.
Реєстрація транспортних засобів
здійснюється на підставі заяви
власника, поданої особисто, і
документів, що посвідчують його особу,
правомірність придбання транспортного
засобу, оцінку його вартості, яка
провадиться спеціалістом, що пройшов
необхідну підготовку у порядку,
встановленому МВС, Мін'юстом,
Держпромполітики, Держмитслужбою та
Фондом державного майна і має
відповідні документи, відповідність
конструкції транспортного засобу
встановленим вимогам безпеки
дорожнього руху, а також вимогам, які є
підставою для внесення змін до
реєстраційних документів.

В цьому ж пункті 8 міститься виключний
перелік документів, що підтверджують
правомірність придбання транспортних
засобів, серед яких відсутній такий
документ як довіреність.

Таким чином, видача генеральної
довіреності на транспортний засіб, що
був в експлуатації та має особливості
цивільного обороту, без укладення
договору купівлі-продажу не можна
вважати договором, що укладений
відповідно до закону та допускає
перехід права власності, а відтак,
довіреність не є правочином, згідно з
яким відбувається перехід права
власності.

З урахуванням викладеного, доручення
(генеральна довіреність), сама по собі
не створює перехід права власності на
автомобіль до позивача, оскільки
суперечить встановленому законом
порядку його набуття.

З матеріалів справи вбачається, що
сторонами не вжито заходів щодо
переоформлення автомобіля згідно
визначеного порядку і такі не були
позбавлені можливості це здійснити.

Вищенаведеними обставинами
спростовується також і посилання
позивача на розписку ОСОБА_5 (а.с.29),
оскільки така не підтверджує набуття
ним права власності на спірний
автомобіль у встановленому законом
порядку.

За наведених обставин, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог, так як договір
купівлі-продажу автомобіля між
сторонами не укладався, а тому
позивачем не доведено правомірність
набуття ним права власності на спірний
автомобіль.

Як вбачається з акту опису й арешту
майна 19 грудня 2013 року державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Косівського
районного управління юстиції ОСОБА_8
було описано та накладено арешт на
автомобіль ВАЗ 21013, реєстраційний
номер НОМЕР_1,свідоцтво про реєстрацію
цього транспортного засобу серії
НОМЕР_3 від 18.07.2007 року. Відповідно
передано їх на відповідальне
зберігання позивача.

Враховуючи, що ОСОБА_2 в установленому
порядку не набув права власності на
спірний автомобіль, то відсутні також
підстави для задоволення позову і в
частині виключення його із акту опису й
арешту майна.

Вирішуючи даний спір суд першої
інстанції у порушення вимог статей
212-214 ЦПК України на вказані обставини
справи та вимоги закону уваги не
звернув; залишив поза увагою те, що між
сторонами не укладалось будь-яких
письмових правочинів щодо
купівлі-продажу спірного
транспортного засобу, а позивач лише
реалізував надане йому на підставі
довіреності право користування та
розпорядження автомобілем; не з'ясував,
чи є інші фактичні дані, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин, та дійшов висновку, який
ґрунтується на припущеннях.
Постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
рішення, що призвело до неправильного
вирішення справи, не може залишатися в
силі і підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
.

Рішення Косівського районного суду від
13 травня 2014 року скасувати. Ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_9 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 ОСОБА_10, відділу державної
виконавчої служби Косівського
районного управління юстиції про
визнання права власності на майно,
виключення його з акту опису й арешту
майна відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

А.І. Шишко