АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1106/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 2,5 Калашник В. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
Сіренко Ю. В. РІШЕННЯ
24 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоСіренка Ю. В.суддівМагди Л.
Ф. , Міщенка С. В. при
секретаріАнкудінові О.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області від 20 липня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про
припинення права на частку у спільному
майні та визнання права власності на 1/3
частину будинковолодіння, перевіривши
доводи апеляційної скарги, заслухавши
учасників судового розгляду та
вивчивши матеріали справи,-
в с т а н о в и л а :
У березні 2012 року ОСОБА_7, ОСОБА_8
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_9
про припинення права на частку у
спільному майні та визнання права
власності на 1/3 частину
В обґрунтування позовних вимог
вказували про те, що вони, позивачі та
відповідачка ОСОБА_9 є співвласниками
будинковолодіння на АДРЕСА_1 яке
Посилаючись на те, що належна
відповідачці частка у спільному майні
є незначною і не може бути виділена в
натурі, вона не приймає участі у
відновленні будинковолодіння, тому
право ОСОБА_9 на частку у спільному
майні може бути припинене та це не
завдасть істотної їй істотної шкоди.
В ході розгляду справи позивачі
доповнили позовні вимоги і просили
припинити право власності
відповідачки на 1/3 частину
будинковолодіння, скасувати його
державну реєстрацію та визнати за ними
право власності на 1/3 частину цього
Рішенням Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 20 липня 2012
року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_6, яка не була учасником розгляду
справи, проте вважає, що вказаним
рішенням вирішено питання про її права,
оскаржила його в апеляційному порядку,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для вирішення справи. Просила
суд скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове, яким
відмовити позивачам у задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах позовних вимог та
доводів апеляційної скарги, судова
колегія приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що вони обґрунтовані і
підлягають задоволенню.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.3 ЦПК
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК
України цивільні права і обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту
суб'єктивних цивільних прав розуміють
закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Аналіз наведених норм закону
вказує на те, що особа має право на
захист свого порушеного права лише у
випадку реального його порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Вивченням матеріалів справи
встановлено, що задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом порушено
права та обов'язки апелянта ОСОБА_6, до
участі в розгляді даної справи яку
залучено не було.

Зокрема, суд виходив з того, що
сторонам на праві спільної часткової
власності належить будинковолодіння
АДРЕСА_1 На підтвердження цього, суд
послався на довідку Смілянського
відділу КП ЧООБТІ від 14 грудня 2011 року
№ 2498 та на рішення Смілянського
міськрайонного суду від 26.12.2011 року.

Разом з тим, рішенням Смілянського
міськрайонного суду від 26.12.2011 року
було встановлено, що після смерті
ОСОБА_10 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
відкрилася спадщина, яка складалася з
належної йому 1/3 частини
будинковолодіння АДРЕСА_1 Позивач
ОСОБА_7 до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини хоч і не звертався,
проте заволодів особистими речами та
предметами домашнього вжитку
померлого, а отже у відповідності до
вимог ст. 548, 549 ЦК України (1963 року)
вважається таким, що вступив у
володіння спадковим майном. (а.с. 48)

Проте, звертаючись до суду з позовом
про визнання права власності на 1/3
частину спадкового будинковолодіння,
позивач ОСОБА_7 не вказав, що спадкове
майно, яке залишилося після смерті його
брата ОСОБА_10, а саме будинок, відсутнє
і існує лише технічний паспорт, а не
саме будинковолодіння.

Висновок суду про наявність спадкового
будинковолодіння, був зроблений судом
без врахування існуючого Акту
комісійного обстеження
будинковолодіння АДРЕСА_1 від 12.07.1994
року, проведеного головним
архітектором та представниками
відділу землекористування, ЖКГ та БТІ,
згідно якого, земельна ділянка даного
будинковолодіння протягом 8 років
заростає бур'янами, огорожа зруйнована,
будинок розвалився і фактично не існує,
колишні власники відселені або виїхали
з міста, і з приводу ремонту,
будівництва в органи місцевого
самоврядування не зверталися.
Відповідно до ст.27 п.8 ЗК України
земельну ділянку площею 630 кв.м
зараховано в міськземфонд.

Крім того, розглядаючи спір у даній
справі, судом не враховане рішення
виконавчого комітету Смілянської
міської ради народних депутатів
Черкаської області № 540 від 28.07.1994 року
«Про дозвіл громадянам міста на
будівництво», відповідно до п.6. якого
будинок по АДРЕСА_1 зруйнований і не
існує, а власники ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на
земельну ділянку не претендують, тому
вирішено рахувати старий будинок по
АДРЕСА_1 таким, що не існує, а земельну
ділянку площею 630 кв.м зарахувати в
землі запасу міста. Цим же рішеням
земельну ділянку площею 400 кв м за
вказаною адресою надано ОСОБА_6 для
індивідуального житлового
будівництва.

Згідно рішенням виконавчого к мотету
Смілянської міської ради народних
депутатів від 28.05.1996 року дозволено
ОСОБА_6 з'єднати виділену їй згідно з
вищевказаним рішенням земельну
ділянку по АДРЕСА_1 та та земельну
ділянку площею 514 кв.м домоволодіння
АДРЕСА_2, яке їй належить їй на праві
власності та рахувати норму
землекористування за домоволодінням
НОМЕР_1 площею 946 кв.м. На підставі
рішення Смілянської міської ради
народних депутатів № 1113 від 26.12.1996 року
ОСОБА_6 отримала Державний акт на право
власності на земельну ділянку за
адресою АДРЕСА_2, площею 0,0952 га.

Зазначені обставини встановлені
рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 06.02.2014 року і відповідно до
ст. 61 ЦПК України не підлягають
доказуванню.

Крім цього, ухвалюючи зазначене
рішення, апеляційний суд прийшов до
висновку, що рішення Смілянського
міськрайонного суду від 26.12.2011 року у
справі за позовом ОСОБА_7 до
Смілянської міської ради, третя особа:
ОСОБА_11 про визнання права власності на
спадкове майно порушує права ОСОБА_6,
як землевласниці.

Що стосується конструктивних
елементів будинковолодіння АДРЕСА_1, то
в судовому засіданні, під час розгляду
цивільної справи № 703/2660/13-ц, за заявою
Смілянської міської ради про перегляд
судового рішення від 26.12.2011 року в
зв'язку з нововиявленими обставинами,
допитаний в якості свідка оцінювач
ОСОБА_12 пояснив, що ним, на прохання
представника позивача ОСОБА_7,
оглядалася якась дільниця по АДРЕСА_2,
але ні правовстановлюючих документів,
ні техпаспорту йому не надавалося, і як
з'ясувалося, він, будучи введеним в
оману та помиляючись, фактично оглянув
і оцінив залишки констуктивних
елементів не домоволодіння НОМЕР_2, а
зруйнований погріб та сарай будинку
НОМЕР_1 належного ОСОБА_6 В ході
розгляду даної справи, судом було
з'ясовано, що на земельній ділянці
колишнього будинковолодіння НОМЕР_2
було лише різноманітне побутове
сміття. Це також підтвердили і свідки
ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які, здійснюючи
наприкінці 90-х років. замовлення
ОСОБА_6, встановлювали огорожу і
вивозили сміття, та ніяких будівель чи
їх конструктивних елементів не бачили.
(а.с. 50-52)

Таким чином, неповно з'ясувавши всі
обставини по справі, суд прийшов до
помилкового висновку про існування
конструктивних елементів
будинковолодіння НОМЕР_2 та визнав за
позивачами право власності на такі по
суті неіснуючі конструктивні елементи.

Крім того, по справі встановлено, що
апеляційний суд Черкаської області
рішенням від 06.02.2014 року у справі №
22ц/793/382/14, скасував рішення
Смілянського міськрайсуду від 26.12.2011
року, яке було підставою для винесення
заочного рішення Смілянського
міськрайонного суду від 20.07.2012 року та
відмовив у задоволенні позову ОСОБА_7
до Смілянської міської ради Черкаської
області, третя особа ОСОБА_11 про
визнання права власності на спадкове
майно.(а.с. 53-54)

Таким чином, позивачами за вказаних
обставин, не доведено, що вони мають
власність на спірній земельній
ділянці, що свідчить про відсутність
порушеного права за захистом якого
спрямоване звернення до суду.

Наведене також свідчить, що учасником
спору про припинення права на частку у
спільному майні та визнання права
власності, як особи, прав якої
стосується судове рішення, є ОСОБА_6

ОСОБА_6 до участі у справі залучено не
було.

Таким чином, суд першої інстанції
порушив вимоги щодо з'ясування
обставин справи на засадах
змагальності і ухвалив рішення з
приводу прав та обов'язків особи, яка не
була залучена до розгляду даної справи.

Виходячи зі змісту статті 303 ЦПК, згідно
з якою апеляційна інстанція перевіряє
законність і обґрунтованість рішення в
межах вимог, заявлених у суді першої
інстанції, апеляційний суд не має
повноважень залучати до участі у
справі осіб, яких не було залучено при
розгляді справи місцевим судом та
вирішувати спір як суд першої
інстанції.

Крім цього відповідно до ч.2 статті 365
ЦК України суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.
Однак, задовольняючи позовні вимоги
позивачів та припиняючи право
відповідачки на частку у майні суд
зазначеної умови норми матеріального
права не дотримався, пославшись на
доцільність зобов'язати позивачів
сплатити відповідачці вартість її
частки на першу вимогу.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржуване рішення за вказаних
обставин на підставі ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про відмову в позові.

Понесені ОСОБА_6 судові витрати за
надання правової допомоги у розмірі 1000
грн. та витрати, пов'язані з публікацією
в пресі оголошення про виклик
відповідача у розмірі 420 грн.
підлягають стягненню з позивачів
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись, ст.
ст. 11, 303, 304, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
задовольнити.

Рішення Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 20 липня 2012
року у даній справі - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

ОСОБА_7, ОСОБА_8 в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_9 про припинення права на
частку у спільному майні та визнання
права власності на 1/3 частину
будинковолодіння - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь
ОСОБА_6 судові витрати по 710 грн. з
кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :