АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року

м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Владичана А.І., Височанської
Н.К.

секретаря Кусяка М.Д.

за участю: прокурора Герегової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - відділ
державної виконавчої служби
Заставнівського районного управління
юстиції, про визнання права власності
на майно та визнання майна особистою
приватною власністю, за апеляційною
скаргою прокурора Заставнівського
району Чернівецької області на рішення
Заставнівського районного суду
Чернівецької області від 27 травня 2014
року, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
майно та визнання майна особистою
приватною власністю.

Вказувала на те, що перебувала з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі з
1 жовтня 1994 року по 29 січня 2013 року.

Набуте під час шлюбу майно було
поділено між ними відповідно до умов
мирової угоди, визнаної ухвалою
Заставнівського районного суду
Чернівецької області від 6 лютого 2013
року.

Крім майна, яке належало їм на праві
спільної сумісної власності,
відповідачем як приватним підприємцем
було придбано земельну ділянку площею
0,0322 га, призначену для реконструкції та
будівництва магазину, на яку 19 лютого
2002 року йому було видано державний акт
на право власності на землю.

Згодом з дозволу відповідача вона за
власні кошти почала будувати на
вказаній земельній ділянці
автомагазин, будівництво якого не
завершено.

------------------------------------------------------------------------
--------------------------------------------------

22ц - 1070/14
головуючий у 1-й інстанції Стрілець
Я.С.

категорія: 2/5
суддя-доповідач Міцней В.Ф.

У лютому 2013 року відповідач позичив у
неї грошові кошти в сумі 90000 грн, які
зобов'язався повернути до 25 лютого 2014
року, а в разі неповернення позики
зобов'язався передати їй у власність
зазначену земельну ділянку.

Станом на 25 лютого 2014 року позивач борг
не повернув.

Посилаючись на ці обставини, просила
визнати за нею право власності на
земельну ділянку площею 0,0322 га,
призначену для реконструкції та
будівництва магазину, яка розташована
по АДРЕСА_1, та визнати її особистою
приватною власністю будівельні
матеріали та обладнання, які були
використані в процесі будівництва
автомагазину.

Рішенням Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 27 травня
2014 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі прокурор
Заставнівського району просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Вважає, що суд неправильно застосував
до правовідносин сторін положення
ст.600 ЦК України.

В судовому засіданні прокурор
підтримав вимоги апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
з 1 жовтня 1994 року по 9 лютого 2013 року
перебували в зареєстрованому шлюбі.

На підставі договору купівлі-продажу
від 31 січня 2002 року ОСОБА_2 було видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,0322 га, яка
розташована по АДРЕСА_1 Чернівецької
області і призначена для реконструкції
та будівництва магазину (а.с.13-14).

Рішенням Заставнівської міської ради
від 21 лютого 2002 року ОСОБА_2 надано
дозвіл на будівництво автомагазину на
вказаній земельній ділянці (а.с.45).

ОСОБА_2 отримав відповідні висновки та
виготовив робочий проект на
будівництво автомагазину (а.с.46-56).

Отже забудовником автомагазину є
ОСОБА_2

За змістом ч.3 ст.331 ЦК України право
власності на матеріали, обладнання
тощо, які були використані в процесі
будівництва (створення майна), може
бути визнано за особою до звершення нею
будівництва (створення майна).

Окрім того, відповідно до ст.392 ЦК
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів (ч. 1).

Таким чином, кожна особа має право на
захист свого цивільного права лише в
разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Оскільки позивачка не є забудовником
автомагазину і вона не надала суду
доказів того, що між нею та
відповідачем існує цивільно-правовий
спір, то її позовна вимога про визнання
права власності на будівельні
матеріали і обладнання, які
використані в процесі будівництва
автомагазину, є безпідставною і
задоволенню не підлягає.

Не ґрунтується на законі також
висновок суду першої інстанції про
задоволення вимоги позивачки щодо
визнання за нею права власності на
земельну ділянку у зв'язку з
невиконанням відповідачем грошового
зобов'язання за договором позики.

З розписки від 26 лютого 2013 року
вбачається, що відповідач позичив у
позивачки грошові кошти в сумі 90000 грн,
які зобов'язався повернути до 25 лютого
2014 року, а в разі неповернення позики
зобов'язався передати позивачці у
власність земельну ділянку площею 0,0322
га, призначену для реконструкції та
будівництва магазину по АДРЕСА_1 (а.с.44).

За змістом ст.ст.1046, 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такий самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та самої
такої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлений договором.

Стаття 1050 ЦК України визначає спосіб
захисту прав позикодавця в разі
порушення позичальником грошового
зобов'язання.

Ухвалюючи рішення про визнання права
власності на вказану земельну ділянку,
суд першої інстанції виходив з того, що
сторони при укладенні договору позики
домовились про припинення зобов'язання
шляхом передання боржником
кредиторові відступного, предметом
якого є зазначена земельна ділянка.

Статтею 600 ЦК України, на яку послався
суд як на підставу задоволення
вказаної позовної вимоги, передбачено,
що зобов'язання припиняється за згодою
сторін внаслідок передання боржником
кредиторові відступного (грошей,
іншого майна тощо).

Однак враховуючи те, що відступне є
правочином, на нього поширюються
вимоги, які визначають правовий режим
правочинів (глава 16 ЦК).

За змістом ст.ст. 209, 210 ЦК України, ст.132
ЗК України угоди про перехід права
власності на земельні ділянки
укладаються в письмовій формі і
підлягають нотаріальному посвідченню
та державній реєстрації.

Оскільки вказаний правочин не
відповідає вимогам закону щодо
нотаріального посвідчення та
державної реєстрації, то він не створює
юридичних наслідків і не може бути
підставою для переходу права власності
на зазначену земельну ділянку від
відповідача до позивачки.

У порушення вимог ст.ст.212-214 ЦПК України
суд першої інстанції на вищевказані
положення закону і обставини справи
уваги не звернув, внаслідок чого дійшов
помилкового висновку про задоволення
позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за
нею права власності на земельну
ділянку, призначену для реконструкції
та будівництва магазину.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції відповідно до п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК
України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора
Заставнівського району Чернівецької
області задовольнити.

Рішення Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 27 травня
2014 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - відділ державної
виконавчої служби Заставнівського
районного управління юстиції, про
визнання права власності на майно та
визнання майна особистою приватною
власністю відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: