Справа № 463/33/14
Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В
Провадження № 22-ц/783/4131/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря: Іванової О.О.,

з участю: представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на рішення Личаківського
районного суду м.Львова від 11 квітня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "ПроКредит
Банк" до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом реалізації на
прилюдних торгах, -

в с т а н о в
и л а :

В жовтні 2011 р. Публічне акціонерне
товариство "ПроКредит Банк" звернулось
до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи
ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому після уточнення
позовних вимог просило: звернути
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_3 шляхом
реалізації предмета іпотеки на
прилюдних торгах; за рахунок коштів,
отриманих від реалізації предмета
іпотеки частково задовольнити вимоги
АТ "ПроКредит Банк" в розмірі 3 766 373,44
грн., з яких:

- заборгованість за кредитним
договором № 3.14099/Л-1306/12.03 від 23.08.2006 р. та
кредитним договором 3.14099/Л-1306/12.03-2 від
28.08.2006 р.: капітал кредиту - 176 578,34 грн.,
відсотки по графіку - 3 531,54 грн.,
відсотки за фактичне користування
кредитними коштами - 14 788,40 грн., пеня - 190
576,51 грн.,

- заборгованість за кредитним
договором № 3.15625/Л-1306/12.03 від 19.12.2006 р.:
капітал кредиту - 294 777,79 грн., відсотки
по графіку - 5 895,51 грн., відсотки за
фактичне користування кредитними
коштами - 24 687,64 грн., пеня - 317 112,16 грн.,

- заборгованість за кредитним
договором № 3.19185/Л-1306/12.03 від 18.10.2007 р.:
капітал кредиту 282 539,43 грн., відсотки по
графіку - 5 274,05 грн., відсотки за
фактичне користування кредитними
коштами - 22 085,19 грн., пеня - 302 433,33 грн.,

- заборгованість за кредитним
договором № 3.20863/Л-1306/12.03 від 07.03.2008 р.:
капітал кредиту - 112 201,10 грн., відсотки
по графіку - 1 621,68 грн., відсотки за
фактичне користування кредитними
коштами - 8 485,38 грн., пеня - 121 296,69 грн.,

- заборгованість за кредитним
договором № 3.20867/Л-1306/12.03 від 25.03.2008 р.:
капітал кредиту 461 807,53 грн., відсотки по
графіку - 10 044,29 грн., відсотки за
фактичне користування кредитними
коштами - 34 808,72 грн., пеня 484 753,82 грн.,

- заборгованість за кредитним
договором № 3.22123/Л-1306/12.03-ДТ 1 від 02.07.2008
р., кредитним договором № 3.22123/Л-1306/12.03
від 16.07.2008 р.: капітал кредиту - 386 611,28
грн., відсотки по графіку - 8 838,25 грн.,
відсотки за фактичне користування
кредитними коштами - 34 657,38 грн., пеня - 418
527,29 грн.,

- заборгованість за кредитним
договором № 302.40858/Л-1306/12.03 від 28.07.2009 р.:
капітал кредиту - 17 241,61 грн., відсотки по
графіку - 351,05 грн.,відсотки за фактичне
користування кредитними коштами - 2 815,73
грн., пеня - 22 031,76 грн.,

Позивач просив також на період
реалізації предмета іпотеки з метою
збереження предмета іпотеки та
забезпечення можливості реалізації
просить заборонити здійснювати
перепланування, перебудову,
реконструкцію, ремонтні, будівельні
роботи у предметі іпотеки, а також
заборонити ОСОБА_3 здійснювати
реєстрацію в вказаній квартирі третіх
осіб, стягнути з ОСОБА_3 судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
09.12.2003 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» (в
подальшому перейменовано на ПАТ
«ПроКредит Банк») та ОСОБА_4 було
укладено рамкову угоду № Л-1306/12.03,
відповідно до умов якої позивач
зобов'язувався здійснювати
кредитування третьої особи у межах
ліміту 300 000,00 дол. США на строк 240
місяців, шляхом надання траншу,
овердрафту, кредитної лінії, і на
підставі якої протягом 2006-2009 рр. між
позивачем та ОСОБА_4 було укладено
договори про надання траншів. На
забезпечення виконання зобов'язань
третьої особи, між позивачем та
відповідачем ОСОБА_3 19.12.2006 року було
укладено договір іпотеки № Л-1306/12.03-ІД
03, згідно з умовами якого відповідач
передав у іпотеку позивачу нерухоме
майно - квартиру АДРЕСА_2 вартістю 193
162,00 грн. У зв'язку з невиконанням ОСОБА_4
своїх обов'язків своєчасного погашення
кредитів, у нього утворилась
заборгованість в розмірі 3 766 373,44 грн.,
яка незважаючи на неодноразові вимоги
позивача про погашення заборгованості
погашена не була. Повідомлення банку
про виникнення заборгованості,
надіслане відповідачу, було залишене
без належного реагування, внаслідок
чого позивач звернути стягнення на
предмет іпотеки та зобов'язати до
вчинення заходів щодо збереження
предмета іпотеки.

Рішенням Личаківського районного суду
м.Львова від 11 квітня 2014 року позов
задоволено. Звернуто стягнення на
заставне майно згідно договору іпотеки
від 19.12.2006 року, посвідченого приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрованого в реєстрі за № 5360 -
квартиру АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_3,
шляхом реалізації на прилюдних торгах
за початковою ціною 380531 грн., в
погашення заборгованостей за
договорами в порядку:

заборгованість за кредитним договором
№ 3.14099/Л-1306/12.03 від 23.08.2006 р. та кредитним
договором 3.14099/Л-1306/12.03-2 від 28.08.2006 р.:
капітал кредиту - 176 578,34 грн., відсотки
по графіку - 3 531,54 грн., відсотки за
фактичне користування кредитними
коштами - 14 788,40 грн., пеня - 190 576,51 грн.,

заборгованість за кредитним договором
№ 3.15625/Л-1306/12.03 від 19.12.2006 р.: капітал
кредиту - 294 777,79 грн., відсотки по
графіку - 5 895,51 грн., відсотки за
фактичне користування кредитними
коштами - 24 687,64 грн., пеня - 317 112,16 грн.,

заборгованість за кредитним договором
№ 3.19185/Л-1306/12.03 від 18.10.2007 р.: капітал
кредиту 282 539,43 грн., відсотки по графіку
- 5 274,05 грн., відсотки за фактичне
користування кредитними коштами - 22 085,19
грн., пеня - 302 433,33 грн.,

заборгованість за кредитним договором
№ 3.20863/Л-1306/12.03 від 07.03.2008 р.: капітал
кредиту - 112 201,10 грн., відсотки по
графіку - 1 621,68 грн., відсотки за
фактичне користування кредитними
коштами - 8 485,38 грн., пеня - 121 296,69 грн.,

заборгованість за кредитним договором
№ 3.20867/Л-1306/12.03 від 25.03.2008 р.: капітал
кредиту 461 807,53 грн., відсотки по графіку
- 10 044,29 грн., відсотки за фактичне
користування кредитними коштами - 34 808,72
грн., пеня 484 753,82 грн.,

заборгованість за кредитним договором
№ 3.22123/Л-1306/12.03-ДТ 1 від 02.07.2008 р.,
кредитним договором № 3.22123/Л-1306/12.03 від
16.07.2008 р.: капітал кредиту 386 611,28 грн.,
відсотки по графіку 8 838,25 грн., відсотки
за фактичне користування кредитними
коштами - 34 657,38 грн., пеня - 418 527,29 грн.,

заборгованість за кредитним договором
№ 302.40858/Л-1306/12.03 від 28.07.2009 р.: капітал
кредиту - 17 241,61 грн., відсотки по графіку
- 351,05 грн.,відсотки за фактичне
користування кредитними коштами - 2 815,73
грн., пеня - 22 031,76 грн.

На період реалізації предмета іпотеки
заборонено здійснення перепланування,
перебудову, реконструкцію, ремонтні,
будівельні роботи у квартирі АДРЕСА_2, а
також заборонено ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
прописувати (реєструвати) у квартирі
АДРЕСА_2, третіх осіб.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства "ПроКредит
Банк" () судові витрати в
розмірі 1820 грн., що складається із
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення в розмірі 120 грн. та
судового збору в розмірі 1700 грн.

Рішення суду в апеляційному порядку
оскаржила відповідач ОСОБА_3, яка
просить рішення скасувати та ухвалити
нове про відмову в задоволенні позову,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також неповне
дослідження обставин, що призвело до
неправильного вирішення спору. Апелянт
зазначає, що суд вказав у резолютивній
частині рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки в
погашення заборгованостей за
кредитними договорами, проте у рішенні
відсутній обґрунтований розрахунок
сум пені, що підлягає стягненню і не
вказано, за який період стягнена пеня.
На думку відповідача, на підставі
положень ч.2 ст. 258 та ч.4 ст. 267 ЦК України,
суд повинен був відмовити в
задоволенні позовних вимог про
стягнення пені, нарахованої поза
межами строку позовної давності в 1 рік.
Крім того, судом не враховано, що
відповідач є не власником, а
співвласником майна, оскільки спірна
квартира придбана під час перебування
у шлюбі з ОСОБА_5, а тому є об'єктом
спільної сумісної власності. Натомість
суд ухвалив рішення про звернення
стягнення на частку ОСОБА_5 у спільній
сумісній власності, не залучивши до
участі у справі у якості
співвідповідача. Крім цього
відповідачем подано апеляційному суду
заяву про застосування Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-УІІ.

Про день, час та місце розгляду справи
в апеляційному суді позивач і
представник позивача - ОСОБА_12 були
повідомлені належним чином. Позивачем
не було надано апеляційному суду
документів, підтверджуючих
неможливість направлення позивачем в
апеляційний суд іншого представника
ніж ОСОБА_12 (строк дії довіреності якої
закінчився 04.05.2014 року, тобто більше ніж
за три місяці до дати розгляду справи
апеляційним судом), зокрема
неможливості направити представників
позивача: ОСОБА_8 (а.с. 181), ОСОБА_9,
ОСОБА_10, яким позивачем видано
довіреності. У зв»язку з цим, колегія
суддів не знайшла підстав для
відкладення розгляду справи із-за
неявки представника позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення
підлягає скасуванню з наступних
мотивів.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що між
позивачем та третьою особою ОСОБА_4
/позичальником, який є відмінним від
іпотекодавця (відповідача)/, 09.12.2003 року
було укладено рамкову угоду № Л-1306/12.03,
а в подальшому додаткові угоди,
відповідно до яких позивач
зобов»язувався здійснювати
кредитування третьої особи у межах
лімітів кредитування. Видача кредитів
на підставі рамкової угоди
здійснювались шляхом укладення
договорів про надання траншу,
овердрафту, кредитної лінії. Всупереч
вимогам цих договорів третя особа не
забезпечила своєчасного погашення
кредитів, незважаючи на надіслання
вимог про погашення заборгованості і
станом на 26 квітня 2011 року загальна
сума заборгованості становила 3766373,44
грн.

В забезпечення виконання зобов»язань
третьої особи ОСОБА_4 перед позивачем,
що виникають із рамкової угоди №
Л-1306/12.03 від 09.12.2003 року та наступних
додаткових угод, договорів про надання
траншів, договорів про надання
овердрафту, між позивачем та
відповідачем 19.12.2006 року було укладено
договір іпотеки № Л-1306/12.03-ІД 03,
посвідчений нотаріально за реєстровим
№ 5360, відповідно до умов якого
відповідач передала, а позивач прийняв
у іпотеку нерухоме майно - квартиру за
номером АДРЕСА_2, що складається із
житлової кімнати та кухні, має загальну
площу 36, кв.м., житлову площу 18,5 кв.м та
належить на праві власності ОСОБА_3

01.09.2011 року позивачем було надіслано
відповідачу та третій особі вимогу про
усунення порушення кредитних
зобов»язань. Відповідачем умови
договору іпотеки виконані не були,
заборгованість за договорам
залишилась непогашена. У зв»язку з цим
суд дійшов висновку, що позивачем на
свій розсуд підставно обрано спосіб
захисту і ним законно заявлено вимогу
до іпотекодавця про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Проте з такими висновками суду колегія
суддів не погоджується, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного законодавства, вирішив
справу згідно з законом. Обгрунтованим
є рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

В судовому засіданні 06.08.2012 року
представником відповідача було
заявлено про застосування позовної
давності щодо вимог про стягнення
пені. Однак, судом першої інстанції не
було застосовано наслідків спливу
позовної давності до вимог про
стягнення пені, і , навіть не було
запропоновано позивачу надати
розгорнутий розрахунок пені, щоб можна
було визначити розмір пені в межах
річного строку позовної давності,
оскільки наданий позивачем розрахунок
містить загальний розмір пені з
розбивкою по договорах. Внаслідок
цього судом звернуто стягнення на
предмет іпотеки на виконання
зобов»язань третьої особи в загальному
розмірі 3766373,44 грн., в той час як цей
розмір підлягав зменшенню на розмір
пені, нарахованої поза межами річного
строку позовної давності. Оскільки
договір іпотеки було укладено 19.12.2006
року на забезпечення кредитних
договорів датованих до 19.12.2006 року та
19.12.2006 року , в яких не було обумовлено
збільшення тривалості позовної
давності, то посилання позивача про
підставність нарахування з 20.01.2009 року
пені в межах 5 річного строку позовної
давності, не повинні бути прийматись до
уваги судом першої інстанції, оскільки
в матеріалах справи відсутні докази ,
які б підтверджували те, що збільшення
після 20.01.2009 року строку позовної
давності було погоджено з
відповідачем.

Відповідно до положень п.п. 2, 6 ч.1 ст. 3 ЦК
України загальними засадами
цивільного законодавства є:
неприпустимість позбавлення права
власності, крім випадків, встановлених
Конституцією та законом;
справедливість, добросовісність та
розумність.

При розгляді даної справи не було
з»ясовано, чи станом на дату ухвалення
оскаржуваного судового рішення,
третьою особою ОСОБА_4 (боржником) були
виконані зобов»язання по кредитних
договорах, забезпечених предметом
іпотеки, належним відповідачеві. З
врахуванням засад справедливості та
добросовісності, оскільки судом першої
інстанції не було з»ясовано обставин
щодо фактичного виконання чи не
виконання кредитних зобов»язань
третьої особи перед позивачем станом
на дату ухвалення рішення, і за
обставин відсутності беззаперечних
доказів, підтверджуючих невиконання
цих кредитних зобов»язань, колегія
суддів вважає, що у суду першої
інстанції не було підстав для
задоволення позовних вимог

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення, яке не набрало законної сили,
підлягає скасуванню і з врахуванням
наступних міркувань.

07 червня 2014 року набрав чинності
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» від 03 червня 2014 року
№ 1304-УІІ.

Згідно положень підпунктів 1, 3 пункту 1
, та пунку 4 вищеназваного Закону,
протягом його дії:

1) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку;

3) кредитна установа не може уступити
(продати, передати) заборгованість або
борг, визначений у підпункті 1 цього
пункту, на користь (у власність) іншої
особи.

4) протягом дії цього Закону інші закони
України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм.

У відповідності до положень ч.ч. 1,
2 ст.5 ЦК Закону України акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ним чинності.
Акт цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом»якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

Судом встановлено, що предметом
іпотеки є нерухоме житлове майно (
а.с.66-67 ), яке виступає як забезпечення
зобов»язань третьої особи ОСОБА_4 за
споживчими кредитами (цільове
призначення кредиту - задоволення
особистих потреб ОСОБА_4 ), наданими
позивачем третій особі ОСОБА_4 в
іноземній валюті ( а.с. 13, 18-19, 26-27) ;

Оскаржуваним рішенням вирішено
звернути стягнення на заставне майно -
квартиру АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_3,
шляхом реалізації на прилюдних торгах
за початковою ціною 380531 грн.

Вищезазначене свідчить про те, що
виконання рішення суду передбачає
відчуження майна, щодо якого, згідно
положень Закону № 1304-УІІ встановлено
мораторій на відчуження без згоди
власника, і з врахуванням положень
пункту 4 вищезазначеного закону це
майно не має вільної цивільної
оборотоздатності, як того вимагає ст. 5
Закону України «Про іпотеку», оскільки
протягом дії Закону № 1304-УІІ Закон
«Про іпотеку» (як закон з питань
майнового забезпечення кредитів) діє з
врахуванням норм Закону № 1304-УІІ.

Таким чином, предметом іпотеки є
нерухоме житлове майно, яке виступає як
заставне майно для забезпечення
виконання зобов»язань за споживчими
кредитами фізичної особи (третьої
особи ОСОБА_4.), наданими йому у
іноземній валюті. Згідно довідки ЛКП
»Господар» за № 1996 від 16.07.2014 року це
нерухоме житлове майно з 10.06.2010 року
використовується відповідачем як
місце постійного проживання її та її
малолітньої дитини. Загальна площа
цього нерухомого майна становить 36,2
кв.м. Згідно витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
№ 24656301 станом на 24.07.2014 року іншого
нерухомого майна, крім 1/2 частки
однокімнатної квартири АДРЕСА_2, яка є
предметом іпотеки, у власності
відповідача не знаходиться.
Заперечення відповідача проти позову
свідчать про те, що відповідач не
надала згоди на відчуження предмету
іпотеки.

Отже, на майно, яке є предметом
іпотеки поширюється дія Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-УІІ і
щодо цього майна наявні умови, які
перешкоджають примусовому зверненню
стягнення на нього шляхом відчуження.

Зважаючи на це, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог про звернення стягнення
на нерухоме житлове майно, яке є
предметом іпотеки, оскільки
застосування такого способу судового
захисту, як звернення стягнення шляхом
відчуження, обмежено дією Закону №
1304-УІІ.

Таким чином, у справі наявні
підстави для відмови у задоволенні
позовних вимог про звернення стягнення
на нерухоме житлове майно. З
врахуванням принципу диспозитивності
цивільного судочинства, суд
апеляційної інстанції не вправі
здійснити захист прав позивача в
інший, не заявлений позивачем спосіб.
Водночас відмова у задоволенні позову
про звернення стягнення на нерухоме
житлве майно, не є перешкодою для
захисту майнових прав позивача у інший,
не зазначений у позові, спосіб.

У відповідності до ч. 5 ст.154 ЦКПК
України про вжиття заходів
забезпечення позову постановляється
ухвала, в той час як судом першої
інстанції такий вид забезпечення
позову як: заборонена здійснення
перепланування, перебудову,
реконструкцію, ремонтні, будівельні
роботи у квартирі АДРЕСА_2, а також
заборонено ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) прописувати (реєструвати)
у квартирі АДРЕСА_2, третіх осіб на
період реалізації предмета іпотеки,-
було встановлено рішенням. Оскільки
колегія суддів дійшла висновку про
наявність підстав для скасування
рішення суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позовних вимог,
то відповідно скасуванню підлягає
оскаржуване рішення і в частині вжиття
вищезазначеного виду забезпечення
позову.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов»язковою підставою для скасування
рішення.

З огляду на наведене, та з врахуванням
положень ст.5 ЦК України щодо дії актів
цивільного законодавства у часі,
колегія суддів дійшла висновку, що
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України із ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.313,
ч.2 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду
м.Львова від 11 квітня 2014 року скасувати
і ухвалити нове.

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки згідно
договору іпотеки від 19.12.2006 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстрованого в
реєстрі за № 5360 - квартиру АДРЕСА_2, яка
належить ОСОБА_3, шляхом реалізації на
прилюдних торгах за рахунок коштів,
отриманих від реалізації предмета
іпотеки частково задовольнити вимоги
Акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» в розмірі 3766374,44 грн, з яких:

заборгованість за кредитним договором
№ 3.14099/Л-1306/12.03 від 23.08.2006 р. та кредитним
договором 3.14099/Л-1306/12.03-2 від 28.08.2006 р.:
капітал кредиту - 176 578,34 грн., відсотки
по графіку - 3 531,54 грн., відсотки за
фактичне користування кредитними
коштами - 14 788,40 грн., пеня - 190 576,51 грн.,

заборгованість за кредитним договором
№ 3.15625/Л-1306/12.03 від 19.12.2006 р.: капітал
кредиту - 294 777,79 грн., відсотки по
графіку - 5 895,51 грн., відсотки за
фактичне користування кредитними
коштами - 24 687,64 грн., пеня - 317 112,16 грн.,

заборгованість за кредитним договором
№ 3.19185/Л-1306/12.03 від 18.10.2007 р.: капітал
кредиту 282 539,43 грн., відсотки по графіку
- 5 274,05 грн., відсотки за фактичне
користування кредитними коштами - 22 085,19
грн., пеня - 302 433,33 грн.,

заборгованість за кредитним договором
№ 3.20863/Л-1306/12.03 від 07.03.2008 р.: капітал
кредиту - 112 201,10 грн., відсотки по
графіку - 1 621,68 грн., відсотки за
фактичне користування кредитними
коштами - 8 485,38 грн., пеня - 121 296,69 грн.,

заборгованість за кредитним договором
№ 3.20867/Л-1306/12.03 від 25.03.2008 р.: капітал
кредиту 461 807,53 грн., відсотки по графіку
- 10 044,29 грн., відсотки за фактичне
користування кредитними коштами - 34 808,72
грн., пеня 484 753,82 грн.,

заборгованість за кредитним договором
№ 3.22123/Л-1306/12.03-ДТ 1 від 02.07.2008 р.,
кредитним договором № 3.22123/Л-1306/12.03 від
16.07.2008 р.: капітал кредиту 386 611,28 грн.,
відсотки по графіку 8 838,25 грн., відсотки
за фактичне користування кредитними
коштами - 34 657,38 грн., пеня - 418 527,29 грн.,

заборгованість за кредитним договором
№ 302.40858/Л-1306/12.03 від 28.07.2009 р.: капітал
кредиту - 17 241,61 грн., відсотки по графіку
- 351,05 грн.,відсотки за фактичне
користування кредитними коштами - 2 815,73
грн., пеня - 22 031,76 грн.,- відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий
Тропак О.В.

Судді
Приколота Т.І.

Федоришин А.В.