Справа № 1328/3227/11
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/2017/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І.,
Копняк С.М.,

секретаря
Олексіва О.А.,

з участю
представників: ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 на рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 27 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7
до Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради,
ОСОБА_4, Обласного комунального
підприємства Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» про визнання
незаконним та скасування п. 1.1.
розпорядження голови Шевченківської
районної адміністрації Львівської
міської ради № 683 від 22 червня 1999 року,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житловий будинок,
визнання незаконною та скасування
реєстрації права власності на будинок,
-

в с т а
н о в и л а:

В листопаді 2011 року позивачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_7 звернулись в суд з
вищезазначеним позовом.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради, ОСОБА_4,
Обласного комунального підприємства
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» про визнання
незаконним та скасування п. 1.1
розпорядження голови Шевченківської
районної адміністрації Львівської
міської ради № 683 від 22 червня 1999 року
щодо визнання за ОСОБА_4 права
приватної власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, який складається з 5-ти
кімнат, загальною площею по будинку 190,4
кв.м., житловою площею 86,2 кв.м.; про
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
від 22 червня 1999 року, виданого на ім'я
ОСОБА_4, на підставі розпорядження
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради від 22.05.1999 року
№ 683; про визнання незаконною та
скасування реєстрації права власності
на будинок АДРЕСА_1, здійсненої ОКП ЛОР
«БТІ та ЕО» 11 серпня 1999 року за
реєстраційним номером 11299 - відмовлено
за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та
ОСОБА_7, які вважають його таким, що
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Воно не містить обґрунтування
відхилення їхніх доводів та в ньому не
наведені доводи заперечень позову
відповідачами. Суд не встановив
жодного факту, що стосується обставин
прийняття оскарженого розпорядження і
виданого на його підставі свідоцтва
про право власності на будинок № 27А, не
надав оцінки свідченням представника
БТІ та жодному технічному паспорту на
будинки, не перевірив законність і
правові підстави привласнення частини
приміщень будинку № 27 відповідачем
ОСОБА_4 і включенням їх у склад будинку
№ 27А. Також районний суд не надав
оцінки тому, що частки сторін у праві
власності на будинок не виділені і не
змінені, право спільної власності не
припинено, а позивачі є
правонаступниками і носіями тих самих
прав на будинок, що і попередні
власники. Вважають, що суд повинен був
встановити та надати оцінку тій
обставині, що 3/20 частки ОСОБА_4
зареєстровані у складі будинку № 27 і у
складі прибудованого будинку № 27А, що
підтверджується обставинами прийняття
розпорядження № 683 і порушує права
співвласників будинку № 27. Правові
підстави для включення спірних
приміщень до складу будинку № 27А
відсутні, згода співвласників будинку
на передачу частини будинку у
власність ОСОБА_4 відсутня, крім того,
така передача відбулась без відома
співвласників, тому розпорядження
Шевченківської РА ЛМР від 22 червня 1999
року та свідоцтво про право власності
видані незаконно і підлягають
скасуванню. Просять скасувати рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 27 грудня 2013 року та ухвалити
нове, яким їхні позовні вимоги
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників: ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи,
межі та доводи скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Однак зазначеним вимогам закону дане
рішення не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що: «позивачі безпідставно
звернулись із зазначеними вище
позовними вимогами, оскільки щодо
дійсності їхніх прав на площу в будинку
АДРЕСА_2 в суд не представлено, а
твердження представника позивачів
базується на голослівних припущеннях
щодо факту приналежності приміщень в
будинку, так як не проведено реальний
розподіл часток та не встановлено -
приналежності приміщень
будинковолодіння по АДРЕСА_2 між його
власниками», та прийшов до висновку, що
позовні вимоги до задоволення не
підлягають.

Колегія суддів не може погодитись з
такими висновками районного суду,
оскільки вони зроблені з неправильним
застосуванням норм матеріального
права та порушенням норм
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням виконкому Львівської міської
ради депутатів трудящих за № 479 від
09.04.1954 року за ОСОБА_10 визнано право
власності на будинковолодіння АДРЕСА_2
в цілому (інв. справа папка 747, АДРЕСА_2,
а.с. 15 п. 1).

На підставі свідоцтва про право на
спадщину, виданого 6-ою Львівською
нотаріальною конторою 15 травня 1964 року,
№ реєстру 4993, будинковолодіння АДРЕСА_2
у м. Львові перейшло спадкоємцям
дружині ОСОБА_11 та дочці ОСОБА_12 в
рівних частинах спадкового майна (інв.
справа папка 747, АДРЕСА_2, а.с. 23 п. 1).

Рішенням нарсуду Шевченківського
району м. Львова від 22.03.1968 року в
рахунок половини в ідеальній частці
будинковолодіння АДРЕСА_2 у м. Львові
закріплено реально у відповідності до
поверхового плану за ОСОБА_11 в підвалі
приміщення № 2 площею 16,1 кв.м., на 1-му
поверсі жилі приміщення № 1-1 пл. 19 кв.м.,
1-2 пл. 10,9 кв.м., 1-3 пл. 16,4 кв.м. в
мансарді-горище з входом із приміщення
№ 7, а за ОСОБА_12 в підвалі приміщення №
3 - пл. 10 кв.м., 4 - площею 12,9 кв.м., жилі
приміщення в мансарді № 2-1 пл. 26,7 кв.м.,
2-3 пл. 10,4 кв.м., кухню 2-2 пл. 0,9 кв.м., горище
над жилими приміщеннями мансарди та
горище з входом із кімнати № 2-1,
залишивши в спільному користуванні
співвласників у підвалі приміщення № 1
пл. 6,6 кв.м., 2 - пл. 0,7 кв.м. на 1 поверсі - № 6
пл. 9,2 кв.м., а на другому поверсі -
мансарді № 7 пл. 4,9 кв.м., ганок-сходи,
тамбор і огорожу (а.с. 14-16).

На підставі рішення № 175 від 12.04.1983 року
виконавчого комітету Шевченківської
районної ради народних депутатів 1/2
частина будинку, що належала ОСОБА_12.,
перейшла фонду місцевої ради та
передана на баланс ЖЕД-400, а вподальшому
була надана в найм гр. ОСОБА_15 (інв.
справа папка 747, АДРЕСА_2, а.с. 193 п. 1), якій
Львівською міською адміністрацією 28
липня 1994 року було видано Свідоцтво про
право власності на квартиру та
зареєстровано у Львівському обласному
державному комунальному бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки 11 серпня 1994 року в
реєстрову книгу за реєстровим № 9053.

Спадкоємцем майна ОСОБА_15, а саме
квартири № 1а в будинку АДРЕСА_2 у м.
Львів, є позивач ОСОБА_7 згідно
свідоцтва про право на спадщину, яке
видане Третьою Львівською державною
нотаріальною конторою 19.11.2004 року,
реєстраційний № 3-2254 та
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно Львівського обласного
державного комунального бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки, реєстраційний номер
6335577 (т. 1 а.с. 16, 75).

04.05.1988 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 було
укладено договір купівлі-продажу, який
зареєстровано в реєстрі № 2-1542, згідно
умов якого, ОСОБА_4 купив 3/20 частини
житлового будинку, що складається в
цілому з п'яти кімнат житловою площею
81,2 кв. м., з відповідними частинами
господарських споруд. Згідно п. 1 даного
договору сторони домовились, що в
постійне користування покупця ОСОБА_4
відходить приміщення, що позначене в
поверховому плані, виготовленому
Львівським МБТІ 26.04.1988 року літерами,
приміщення: 1-3 /жила кімната площею 16,40
кв.м./, у спільному користуванні
залишаються приміщення в підвалі
площею 6,6 кв.м.; У/2/ - площею 0,70 кв.м.,
тамбур-сходи /УІ/; сходова клітка та
господарські будівлі (т. 1 а.с. 17; інв.
справа папка 747, АДРЕСА_2, а.с. 87-88 п. 1).

Згідно довідки-характеристики
Львівського міського бюро технічної
інвентаризації від 14 березня 1992 року
будинковолодіння АДРЕСА_2 у м. Львові
належало на праві власності: ОСОБА_11 -
7/20 частин; ОСОБА_4 - 3/20 частини; місцевій
раді - 1/2 (інв. справа папка 747, АДРЕСА_2,
а.с. 68 п. 1).

Згідно свідоцтва про право на спадщину
по заповіту, зареєстрованого в реєстрі
за № 1-2906, виданого 08 квітня 1992 року
державним нотаріусом Третьої
Львіської державної нотаріальної
контори, спадкоємцями ОСОБА_11, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є в рівних
частках ОСОБА_16 та ОСОБА_17 (інв. справа
папка 747, АДРЕСА_2, а.с. 70 п. 1).

З матеріалів інвентаризаційної справи,
а саме довідки-характеристики від 20
грудня 2002 року на будинок АДРЕСА_2 та
витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно від 30 квітня 2003 року,
реєстраційний номер 914745 вбачається, що
дане будинковолодіння належало на
праві приватної спільної часткової
власності:

місцевій раді - одна друга (1/2) ідеальних
частка на підставі рішення
Шевченківського райвиконкому м. Львова
за № 175 від 12 квітня 1983 року;

ОСОБА_4 на підставі договору
купівлі-продажу від 04 травня 1998 року за
Р№ 2-1542 - три двадцятих (3/20) ідеальних
частки в будинку ;

ОСОБА_17 на підставі свідоцтва про право
на спадщину від 08 квітня 1992 року за Р№
1-2506 - сім сорокових(7/40) ідеальних частки
в будинку;

ОСОБА_16 на підставі свідоцтва про право
на спадщину від 08 квітня 1992 року за Р№
1-2506 - сім сорокових (7/40) ідеальних
частки в будинку;

житлова площа будинку становить 81,2 кв.
м., будинок складається з 5-ти житлових
кімнат та кухні (інв. справа папка 747,
АДРЕСА_2, а.с. 138, 148 п. 1).

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за заповітом від 08 травня 2003 року,
виданого державним нотаріусом Третьої
Львівської державної нотаріальної
контори, зареєстрованого в реєстрі №
3-1002, ОСОБА_18 успадкував майно ОСОБА_16,
що складається 7/40 частин житлового
будинку по АДРЕСА_1 (інв. справа папка 747,
АДРЕСА_2, а.с. 146 п. 1).

Відповідно договору дарування від
29.08.2003 року ОСОБА_2 прийняла в дар від
ОСОБА_18 та ОСОБА_17 14/40 (чотирнадцять
сорокових) частин будинку за адресою
АДРЕСА_2. З витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно
Львівського обласного державного
комунального бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки,
реєстраційний номер 914745, ОСОБА_2 на
праві спільної часткової власності
належить 14/40 частин будинку АДРЕСА_2 (т. 1
а.с. 13, 109; інв. справа папка 747, АДРЕСА_2,
а.с. 150, 151 п. 1).

Згідно Акту біжучих змін від 30.08.1994 року
при обстежені будинковолодіння
АДРЕСА_2 у м. Львові виявлено
перепланування та самовільну побудову
(інв. справа папка 747, АДРЕСА_2, а.с. 109 п. 1).

З розпорядження Шевченківської
районної місцевої адміністрації м.
Львова від 27 січня 1995 року за № 89
вбачається, що заяву ОСОБА_4 про
узаконення самовільно проведеної
надбудови розглянуто та погоджено з
подальшою експлуатацією самовільно
проведеної надбудови другого поверху
співвласником будинку АДРЕСА_2 (інв.
справа папка 747, АДРЕСА_2, а.с. 111 п. 1).

На підставі розпорядження
Шевченківської районної адміністрації
від 07 травня 1999 року за № 451 затверджено
висновок Львівського ОДКБТІ ЕО № 4/1998
від 22.04.1999 року про затвердження долей
між співвласниками будинку АДРЕСА_2 у м.
Львові в таких частинах: за ОСОБА_4 - 19/25
ідеальних частин; місцевими радами - 3/25
ід.ч.; ОСОБА_17 та ОСОБА_16 по 3/50 ідеальних
частин. Пунктами 3, 4, 5 даного
розпорядження за будинковолодінням на
АДРЕСА_1, співвласниками якого є ОСОБА_17
та ОСОБА_16 визначено - залишити
поштовий номер 27, а за
будинковолодінням співвласником якого
є ОСОБА_4 присвоїти поштовий № 27а, та
запропоновано Львівському ОДКБТІ ЕО
виготовити поверхові плани на
будинковолодіння № 27, 27а, а районному
відділу приватизації державного
житлового фонду оформити та видати
свідоцтва про право власності на
будинковолодіння АДРЕСА_1 згідно цього
розпорядження (т. 1, а.с. 11).

На виконання цього розпорядження
Львівським обласним державним
комунальним бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки
10.06.1999 року заведена Інвентаризаційна
справа на будинковолодіння АДРЕСА_1
розділено будинок на два окремих
будинки, що вбачається з Акту біжучих
змін від 10.06.1999 року, та цього ж - 10.06.1999
року виготовлено поверховий план
будинку № 27а, в який було включено
приміщення підвалу площею 12,9 кв.м. (І),
кімнату на першому поверсі площею 16,4
кв.м. (1-2) та горище на другому поверсі
(інв. справа папка 747, АДРЕСА_1, а.с. 7, 8, 9,
38, п. 2), які згідно експлікації
внутрішніх площ до плану житлового
будинку, яка була виготовлена 26.04.1988
року, відносяться до житлового будинку
АДРЕСА_2 у м. Львові, аналогічне
вбачається з поверхневого плану від
29.07.1953 року (інв. справа папка 747,
АДРЕСА_2, а.с. 4 п. 1).

З вищевказаної експлікації вбачається,
що загальна площа будинку АДРЕСА_2 в м.
Львові становить 142,5 кв.м., а житлова
площа 81,2 кв.м.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Львова від 28 грудня 2007 року
визнано незаконним та скасовано
розпорядження Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради
№ 451 від 07 травня 1999 року «Про
затвердження ідельних долей та зміну
нумерації будинковолодіння АДРЕСА_2».

Пунктом 1.1. Розпорядження голови
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради за № 683 від 22
червня 1999 року за ОСОБА_4 визнано право
приватної власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, який складається з 5-ти
кімнат загальною площею по будинку 190,4
кв.м., житлова площа 86,2 кв.м.

На підставі вищевказаного
розпорядження 22 червня 1999 року
Шевченківською районною
адміністрацією ОСОБА_4 видано
Свідоцтво про право власності на
житловий будинок АДРЕСА_2 в м. Львові (т.
1, а.с. 10).

З матеріалів цивільної справи та
інвентаризаційної справи по
будинковолодінню АДРЕСА_2 в м. Львові
вбачається, що на підставі постанови
Шевченківського районного суду м.
Львова від 28 грудня 2007 року Обласним
комунальним підприємством Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки» 06
квітня 2009 року виготовлено новий
технічний паспорт на житловий будинок
АДРЕСА_2 в м. Львові. З експлікації
приміщень до плану житлового садибного
будинку видно, що загальна площа
будинку АДРЕСА_2 в м. Львові становить
303,7 кв.м. (142,5 + (190,4 - 16,4 -12,9) = 303,7 (т. 1 а.с.
152-155; інв. справа папка 747, АДРЕСА_2, а.с. 176
п. 2).

Відповідно до вимог ст. 113 ЦК УРСР ( в
редакції 1963 року), яка діяла на час
прийняття Розпорядження голови
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради за № 683 від 22
червня 1999 року, володіння, користування
і розпорядження майном учасниками
спільної часткової власності
провадиться за згодою всіх учасників, а
при відсутності згоди - спір
вирішується судом. Така ж вимога
міститься і в діючій ст. 358 ЦК України.

Слід зазначити, що установлення
співвласниками порядку користування
будинком з виділенням конкретних
приміщень у натурі не припиняє право
спільної часткової власності, тому що
такі частини не перетворюються в об'єкт
самостійної власності кожного з них.

Це означає, що право кожного із
співвласників поширюється на весь
об'єкт у цілому, а не лише на певну
визначену частку, тобто незалежно від
розміру часток обсяг повноважень
співвласників однаковий.

На підставі викладеного колегія суддів
прийшла до переконання, що внаслідок
прийняття Розпорядження голови
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради за № 683 від 22
червня 1999 року порушено вимоги ст. 113 ЦК
УРСР (в редакції 1963 року), оскільки
визнавши за ОСОБА_4 право приватної
власності на житловий будинок АДРЕСА_1,
який складається з 5-ти кімнат
загальною площею по будинку 190,4 кв.м.,
площа будинку № 27 без будь-яких
правових підстав зменшилась на площу
підвалу - 12,9 кв.м., площу кімнати на
першому поверсі - 16,4 кв.м. та горища.

Тому позовна вимога про визнаня
незаконним та скасування п. 1.1.
Розпорядження голови Шевченківської
районної адміністрації Львівської
міської ради № 683 від 22 червня 1999 року
щодо визнання за ОСОБА_4 права
приватної власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, який складається з 5-ти
кімнат загальною площею по будинку 190,4
кв.м., житлова площа 86,2 кв.м., - підлягає
до задоволення.

Як наслідок, з тих же підстав
підлягають до задоволення позовні
вимоги про - визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 від 22 червня
1999 року, яке видане на ім'я ОСОБА_4 на
підставі розпорядження Шевченківської
районної адміністрації Львівської
міської ради від 22.06.1999 року номер 683, та
визнання незаконною реєстрації права
власності на будинок АДРЕСА_1,
здійснену Львівським обласним
державним комунальним бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки 11
серпня 1999 року за реєстраційним
номером 11299.

Що стосується вимог в частині
скасування реєстрації права власності
на будинок, то така до задоволення не
підлягає, оскільки відповідно до вимог
ст. 19 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», який набрав
чинності з 01 січня 2013 року, рішення
суду, яке набрало законної сили, є
підставою для державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно, що
включає відповідно до статті 2
зазначеного Закону також і припинення
таких прав.

Строк позовної давності позивачі не
пропустили, так-як про те, що зазначені
вище приміщення будинку АДРЕСА_2
увійшли до складу будинку № 27А за цією
ж адресою вони дізналися лише у 2011 році
з матеріалів цивільної справи
Шевченківського районного суду м.
Львова № 1328/2-371/12 за позовом ОСОБА_4 про
визнання за ним права спільної
часткової власності на будинок,
виділення частки в натурі та
припинення права спільної часткової
власності, коли за клопотанням ОСОБА_2
та ОСОБА_7 на запит суду першої
інстанції від 26.05.2011 року № Б-12
Шевченківська РА ЛМР листом від 19.07.2011
року № 4-227/3801 направила розпорядженн №
683 від 22.06.1999 року та копії доркументів
на підставі яких приймалось
розпорядження, в тому числі копію
технічного паспорта на будинок № 27А, з
якого і стало відомо про включення
частини будинку № 27 до складу будинку
№ 27А.

Зазначені доводи матеріалами справи та
відповідачем не спростовані, тому
підстав для застосування наслідків
пропуску строку позовної давності -
немає.

За таких обставин апеляційна скарга
позивачів підлягає задоволенню
частково, рішення суду першої
інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України скасуванню з ухваленням нового
рішення про часткове задоволення
позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309
ч. 1 п. 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 27 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати п. 1.1.
Розпорядження голови Шевченківської
районної адміністрації Львівської
міської ради № 683 від 22 червня 1999 року
щодо визнання за ОСОБА_4 права
приватної власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, який складається з 5-ти
кімнат загальною площею по будинку 190,4
кв. м., житлова площа 86,2 кв. м.

Визнати недійсним свідоцтво про право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
від 22 червня 1999 року, видане на ім'я
ОСОБА_4 на підставі розпорядження
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради від 22.06.1999 року
номер 683.

Визнати незаконною реєстрацію права
власності на будинок АДРЕСА_1,
здійснену Львівським обласним
державним комунальним бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки 11
серпня 1999 року за реєстраційним
номером 11299.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Кабаль І.І.

Копняк С.М.