АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/1146/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2489/14
Головуючий у 1-й інстанції Зємцов В. В.
Доповідач Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Буленка О.О., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві апеляційну
скаргу ОСОБА_3

на рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 26 червня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про встановлення факту
родинних відносин та визнання заповіту
недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

10 лютого 2014 року ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4
про встановлення факту родинних
відносин та визнання заповіту
недійсним.

Рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 26 червня 2014
року позов ОСОБА_3 - задоволено
частково.

Встановлено факт родинних відносин, а
саме те, що ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком ОСОБА_3.

У задоволенні інших вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_3 просить рішення місцевого суду
скасувати в частині відмови у
задовленні позовних вимог про визнання
недійсним заповіту, складеного особою,
волевиявлення якої не було вільним і не
відповідало її волі, та ухвалити нове
рішення про їх задоволення. Свої доводи
обгрунтовує тим, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають істотне значення для справи,
та невірно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи
та вірно встановлено судом першої
інстанції, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5,
факт смерті якого підтверджується
актовим записом № 887 від 01.07.2013 р.,
виданим Центральним відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Кременчуцького міського управління
юстиції (а.с. 71).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася
спадщина, яка складається з квартири
АДРЕСА_1.

Факт родинних відносин між ОСОБА_5
та ОСОБА_3 підтверджується: рішенням
Автозаводського районного суду м.
Кременчука від 10.07.1968 р. ( справа №
2-1016/1968) за позовом її матері, ОСОБА_6 до
ОСОБА_5 про стягнення аліментів на її
утримання. Відповідно даного рішення
ОСОБА_5 визнав себе її батьком та був
згоден сплачувати на її утримання
аліменти в установленому законом
порядку. Також факт родинних відносин
підтверджується фотокартками (а.с. 58).

04.11.2013 р. ОСОБА_3 подала до
нотаріуса заяву про прийняття спадщини
після померлого батька, де їй стало
відомо, що у приватного нотаріуса
Кременчуцького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 заведена спадкова
справа, а також існує заповіт,
складений ОСОБА_5, яким все своє майно
він заповів ОСОБА_4, посвідчений 29.05.2013
р. приватним нотаріусом ОСОБА_7 (а.с. 53,
70).

Задовольняючи вимоги про
встановлення факту родинних відносин,
місцевий суд виходив з того, що вони є
доведеними та підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні вимог
про визнання заповіту недійсним,
місцевий суд виходив з того, що
позивачем не доведено факт, що під час
посвідчення заповіту волевиявлення
померлого не було вільним та не
відповідало його волі.

Позивачем оскаржено рішення саме
в частині відмови у задоволенні цих
вимог.

Як встановила колегія суддів, такий
висновок місцевого суду є вірним,
виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач дійсно не довела підстави
позову, не надала докази на
підтвердження вимоги про визнання
недійсним заповіту, складеного особою,
волевиявлення якої не було вільним і не
відповідало її волі.

Згідно п.п. 3, 5-7 ч. 2 ст. 119 УПК України
щодо форми і змісту позовної заяви
вона повинна містити зміст позовних
вимог; виклад обставин, якими позивач
обгрунтовує свої вимоги; зазначення
доказів, що підтверджують кожну
обставину наявність підстав для
звільнення від доказування; перелік
документів, що додаються до заяви.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверенням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ч.1,2 ст. 130 ЦПК України сторони
зобов»язані подати свої докази до суду
до або під час попереднього судового
засідання у справі, а якщо попереднє
судове засідання у справі не
проводиться, - до початку розгляду
справи по суті. Докази, подані з
порушенням вимог, встановлених ч.1 цієї
статті, не приймаються, якщо сторона не
доведе, що докази подано несвоєчасно з
поважних причин.

10.02.2014 р. позивач вперше звернулася до
суду з позовом, вказала, що у
відповідності до вимог ч. 2 ст. 1257 ЦК
України вважає заповіт недійсним з тих
підстав, що протягом всього життя
батько зловживав спиртними напоями,
лікувався в ЛТП, страждав гострим
порушенням мозкового кровообігу та
ураженням центральної нервової
систами у зв»язку зі зловживанням
алкоголем, неодноразово вчиняв дії, про
які потім не пам»ятав, навіть після
надання медичної допомоги, хоча вона
рідко спілкувалася з батьком, але він
завжди говорив, що квартира залишиться
лише його дітям, а тому будь-яких
заповітів він ніколи не збирався
оформлювати, а тим більше на користь
стороннього, тому вважає, що на час
складання заповіту батько не міг
усвідомлювати значення своїх дій і
керувати ними. Ззаначені у позову
обставини свідчать про те, що у батька
не було вільного волевиявлення та
наміру заповідати квартиру
відповідачу. Належних та допустимих
доказів саме в цій частині вимог не
надала, просила допитати свідків
(а.с.42-45).

У заяві про забезпечення доказів в
порядку ст. 133 ЦПК України від 10.02.2014 р. з
метою підтвердження наявності факту
посвідчення заповіту просила суд
витребувати у нотаріуса його оригінал
та копію свідоцтва про смерть батька
(а.с. 48).

Ухвалами суду від 10.04.2014 р. відкрите
провадження у справі, призначене
попереднє судове засідання на 29.04.2014 р.,
роз»яснено особам, які беруть участь у
справі, для підтвердження своїх вимог
або заперечень подати усі наявні у них
докази до початку розгляду справи по
суті та задоволена заява позивача про
витребування вказаних доказів (а.с.
62-64).

22.04.2014 р. ці докази надійшли до суду (а.с.
69).

28.04.2014 р. позивач подала уточнену
позовну заяву та заяву з проханням
відкласти справу на інше число у
зв»язку з зайнятістю її адвоката в
іншому судовому процесі (а.с.77, 80-83),
доказів на підтвердження поважності
причин відсутності суду не надала.

У попереднє судове засідання 29.04.2014 р.
ні позивач, ні її представник не
з»явилися, справа призначалася
повторно до розгляду на 22.05.2014 р. (а.с. 99).

Згідно ч. 8,9 ст. 130 ЦПК України за заявою
однієї або обох сторін про
неможливість явки до суду проведення
попереднього судового засідання може
бути відкладено, якщо причини неявки
буде визнано судом поважними.
Відкладення попереднього засідання
допускається один раз.У разі неявки у
попереднє судове засідання сторони без
поважних причин або неповідомлення нею
причин неявки з»ясування обставин у
справі проводиться на підставі
доказів, які було подано до або під час
попереднього судового засідання. У
подальшому прийняття інших доказів
залежить від поважності причин, через
які вони були подані несвоєчасно.

20.05.2014 р. представника позивача -
адвокат ОСОБА_8 надала заяву про
ознайомлення з матеріалами справи, на
заяві відсутні відмітки про
ознайомлення з амтеріалами справи.

У судовому засіданні 22.05.2014 р. адвокат
ОСОБА_8 заявила клопотання про
оголошення перерви для ознайомлення із
запереченнями та просила долучити
заяву про збільшення позовних вимог
(а.с.103). Заява про збільшення позовних
вимог відсутня в матеріалах справи,
уточнена позовна заява подана до суду
ще 28.04.2014 р. Справа призначалася до
розгляду на 12.06.2014 р.

11.06.2014 р. позивач надала заяви про
ознайомлення з матеріалами справи та
про відкладення справи слуханням 12.06.2014
р., оскільки за сімейними обставинами, з
поважних причин не має можливості
прибути у судове засіданння (а.с.105,106).
Доказів на підтвердження поважності
неявки до суду не надала.

У судове засідання 12.06.2014 р. ні позивач,
ні її представник не з»явилися,
підготовче провадження закінчено та
справа призначена до розгляду на 26.06.2014
р. (а.с. 108-111).

У судовому засіданні 26.06.2014 р.
представник позивача - адвокат ОСОБА_1,
з якою позивач 20.06.2014 уклала угоду,
надала заяву від 25.06.2014 р.та заявила
клопотання про забезпечення позову та
забезпечення доказів, у задоволенні
якого судом відмовлено (а.с. 117-119, 125-128). У
заяві про забезпечення позову та
забезпеченні доказів позивач та її
представник вказали на обставини та
докази, які не вказані у первісному
позові та уточненій позовній заяві
(захворювання на бронхіальну астму,
встановлення інвалідності,
перебуванняна обліку з приводу надання
допомоги у догляді сторонньою особою,
перебування на обліку в
наркодиспансері ), тобто виходять за
межі предмету та підстав позову.

Таким чином, вбачається, що справа
призначалася до попереднього розгляду
тричі: 29.04.2014 р., 22.05.2014 р., 12.06.2014 р., з
яких у перше та останнє засідання ні
позивач, ні її представник не з»явилися
до суду, доказів поважності причин
неявки не надали, друге судове
засідання представник позивача
відклала з надуманих підстав. На заяві
позивача від 11.06.2014 р. про ознайомлення
з матеріалами справи відсутні відмітки
про ненадання позивачу справи для
ознайлмлення, що спростовує її
твердження про те, що вона такої
можливості не отримала.

Крім цього, згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України
у випадках, коли щодо отримання доказів
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, є складнощі, суд за їх
клопотанням зобов»язаний витребувати
такі докази. Клопотання про
витребування доказів має бути подано
до або під час попереднього судового
засідання, а якщо попереднє судове
засідання у справі не проводиться, - до
початку розгляду справи по суті із
долученням відомостей про
неможливість отримання таких доказів
особисто стороною або іншою особою, яка
бере участь у справі.

У період до 26.06.2014 р. позивач не
заявляла клопотання про витребування
доказів, які вказані у заяві від 25.06.2014
р., не надала суду доказів щодо
наявності складнощів чи неможливості
їх отримання.

Зміна представника позивача не впливає
на здійснення ним процесуальних прав
та покладених за законом процесуальних
обов»язків.

Згідно ч. 3 ст.27 ЦПК України особи, які
беруть участь у справі, зобов»зані
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов»язк.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд
розглядає справи протягом розумного
строку, але не більше двох місяців з дня
відкриття провадження у справі.

Отже, за цивільним процесуальним
законом суд обмежений строком розгляду
справи з моменту відкриття провадження
2 місяці, у даній справі відкрите
провадження 10.04.2014 р., судове рішення
ухвалено 26.06.2014 р., тобто поза межами
вказаного строку.

Доводи позивача про те, що суд
зобов»язаний надавати процесуальну
допомогу особам, які беруть участь у
справі, сприяти у здійсненні їх права і
за їх клопотанням сприяти у
витребуванні доказів, як це
передбачено ст.15,30 ЦПК України, не
заслуговує на увагу, оскільки вказані
статті визначають компетенцію судів
щодо розгляду цивільних справ та хто є
сторонами у цвільному процесі, а не
порядок витребування доказів. Вказана
вище процесуальна норма ч. 1 ст. 137 ЦПК
України визначає порядок витребування
доказів, вимоги якої позивачем та її
представником не були дотримані.

Також не заслуговують на увагу доводи
щодо недотримання місцевим судом вимог
ч. 3 ст. 15 та ч. 2 ст. 162 ЦПК України,
оскільки зміст цих норм, як їх виклала
позивач в апеляційній скарзі, не
співпадає зі змістом норм діючого ЦПК.
Позивач не надала жодного
підтвердження того, що у неї виникли
труднощі чи відсутня можливість
отримання доказів по справі.

За змістом ч.1 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції. В апеляційній скарзі
позивач просить скасувати рішення
місцевого суду та ухвалити нового
рішення про задоволення позовних
вимог, проте, у матеріалах справи
відсутні докази на підтвердження
позовних вимог, тому апеляційний суд
позбавлений можливості дати їм
правову оцінку та ухвалити нове
рішення.

Колегія суддів приходить до висновку,
що позивач недобросовісно
користувалася процесуальними правами
та недобросовісно виконувала
процесуальні обов»язки, не надала суду
докази по справі, тому місцевий суд
правомірно прийшов до висновку про
відмову у позові з підстав
недоведеності.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, рішення суду ухвалене з
додержанням норм процесуального
права, тому підстав для його скасування
не вбачається.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити,
рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1,
313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 26 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

С У Д
Д І :