Провадження № 2/521/1213 /14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року Малиновський районний
суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Поліщук І.О.,

при секретарі - Святецькій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Головного
Управління МНС України в Одеській
області, Малиновської районної
державної адміністрації, за участю
третьої особи - КП «МБТІ та РОН» про
визнання права власності на ? частину
домоволодіння, про визнання договору
купівлі продажу будинку частково
недійсним, визнання дійсним порядку
користування земельною ділянкою
будинку між співвласниками,
зобов'язання КП «МБТІ та РОН»
зареєструвати розміри площі сумісних
земельних ділянок, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Головного Управління
МНС України в Одеській області,
Малиновської районної державної
адміністрації, за участю третьої особи
- КП «МБТІ та РОН», в якому просить
визнати за нею право власності на ?
частину будинку під літерою «З» за
адресою АДРЕСА_1 НОМЕР_1 і позначити це в
натурі в вигляді переліку житлових і
підсобних приміщень у новобудівлі,
визнати договір купівлі-продажу
будинку НОМЕР_1, розташованого на
земельній ділянці площею 491 кв.м, по
АДРЕСА_1 від 31.10.2007 року частково
недійсним відносно прав власності
ОСОБА_3 на весь будинок, визнати за
ОСОБА_3 право власності на ? частину
будинку, визнати дійсним порядок
користування земельною ділянкою
будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 між
співвласниками згідно укладеної і
нотаріально посвідченої заяви від
11.02.2006 року, зобов'язати КП «МБТІ та РОН»
м. Одеси зареєструвати розміри площі
сумісних земельних ділянок будинків
НОМЕР_2 та НОМЕР_1 і межу між ними та
порядок землекористування між
співвласниками будинку НОМЕР_2 за
адресою АДРЕСА_1, відповідно пункту 2,3.
Свій позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що в
1996 році на земельній ділянці будинку
НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, була самочинно
збудована житлова будівля під літерою
«З». Відповідачка по справі - ОСОБА_2 - її
сестра, разом з якою вони є
співвласниками будинку НОМЕР_2 по
АДРЕСА_1, кожній належить по ? частині
будинку. ОСОБА_2 здійснювала
будівництво разом з батьками позивачки
- ОСОБА_4 та ОСОБА_5, фінансування
будівництва здійснювалося в рівних
частках, але у 2000 році померла мати, а у
2003 році помер батько. Вони з ОСОБА_2
11.02.2006 року підписала та нотаріально
посвідчили заяву про порядок
користування земельною ділянкою у
будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_1. 31 березня 2006
року Малиновським районним судом м.
Одеси винесено заочне рішення у справі
№ 2-1939/06, яким було визнано дійсним
договір купівлі-продажу від 18 квітня 2005
року житлового будинку під літерою «З»
за наданою «Укрпоштою» новою адресою:
АДРЕСА_1, НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_6
(донькою ОСОБА_2) та ОСОБА_2. Право
власності на будинок НОМЕР_1 по АДРЕСА_1,
було визнане за ОСОБА_6 Судом про
проекту КП «МБТІ та РОН» новобудівлі
була надана земельна ділянка площею 491
кв.м, яка була відокремлена від
земельної ділянки будинку НОМЕР_2.
Незабаром ОСОБА_6 перепродала будівлю
НОМЕР_1, уклавши 31.10.2007 року договір
купівлі-продажу з ОСОБА_3 Рішенням
апеляційного суду Одеської області
скасовано заочне рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 31.03.2006 року. В позові ОСОБА_6 до
ОСОБА_2, Головного управління МНС
України в Одеській області,
Виконавчого комітету Одеської міської
ради, третьої особи - КП «Одеське міське
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості» про
визнання договору дійсним, визнання
права власності та зобов'язання
зареєструвати право власності -
відмовлено. Таким чином позивачка
вважає, що договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_6
є частково недійсний, і право власності
ОСОБА_6 скасовано. Разом з тим, зважаючи
на те, що долі учасників будівництва
однакові по ? у кожного, то її доля
нерухомого майна в новобудівлі НОМЕР_1
дорівнює ?, як спадкоємиці своїх
батьків (складається з ? частки її
матері і повної частки її батька), а
оскаржуваний договір, а частині права
ОСОБА_3, порушує її права, тому вона
вимушена звернутися з наступним
позовом до суду.

В судовому засіданні позивачка та ї
представник позовні вимоги підтримали
з підстав викладених у позовній заяві.
Просили суд позов задовольнити в
повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
пояснила суду, що вона була власницею
будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, та без
дозволу самовільно побудувала будинок
під літерою «З», який не був прийнятий
до експлуатації, а потім за розпискою
проданий ОСОБА_6 31.10.2007 року між ОСОБА_6
та ОСОБА_3, укладено договір
купівлі-продажу вказаного будинку,
який посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу. ОСОБА_2 висловила думку, що
взагалі не є належним відповідачем по
справі, тому що не є стороною договору
купівлі-продажу, який оскаржується
стороною позивачів. Крім того,
відповідачка звернула увагу суду, що не
має на праві власності ніякої частки ні
у домоволодінні НОМЕР_2, ні у
домоволодінні НОМЕР_1, не має на праві
власності земельної ділянки за цією
адресою, тому всі вимоги ОСОБА_1
заявлені до неї є безпідставними.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
проти позову ОСОБА_1 заперечував,
оскільки є добросовісним набувачем, а
його право власності зареєстровано у
встановленому законом порядку.

Представник відповідача - Головного
управління МНС України в Одеській
області, будучи присутньою в судовому
засіданні 19.06.2014 року, проти позову
заперечувала, вказавши, що вони не є
належними відповідачами по справі.

Представник Малиновської районної
адміністрації Одеської міської Ради в
судові засідання не з'являвся, про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив.

Представник третьої особи - КП «Одеське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації об'єктів нерухомості» в
судове засідання не з являвся, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Суд, вислухавши позивачку, її
представника, відповідачів, дослідивши
інші матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не
підлягають виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено,
сторонами не оспорюється, що на
підставі Договору дарування від 02
квітня 1986 року, укладеного між ОСОБА_9,
що діяв від імені ОСОБА_10 на підставі
довіреності, посвідченої Сьомою
Одеською державною нотаріальною
конторою 28.03.1986 року, за реєстровим
номером 1-369 та гр. ОСОБА_1, ОСОБА_10
подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар
одну другу частину житлового будинку з
надвірною будівлею, що знаходиться в
АДРЕСА_2, та складається в цілому з
одного кам'яного житлового будинку під
літерою «А», загальною житловою площею
35,5 кв.м та надвірних будівель: сараю під
літерою «Б», вбиральні під літерою «В»,
гаражу під літерою «Д», сараю під
літерою «Е», огородження № 1-4, мощенія-1,
розташованих на земельній ділянці 1652
кв.м. Згідно свідоцтва про право на
спадщину заповітом від 18 березня 2005
року, ОСОБА_2 належало на праві
власності ? частина житлового будинку з
надвірними спорудами під НОМЕР_2,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який
складається з кам'яного житлового
будинку під літ. «А», загальною
житловою площею 62,7 кв.м, та надвірних
споруд, розташованих на земельній
ділянці площею 1652 кв.м.

Предметом спору є іншій житловий
будинок під НОМЕР_1, по АДРЕСА_1, який на
даний час належить на праві власності -
ОСОБА_3.

Як вбачається з мотивувальної частини
рішення апеляційного суду Одеської
області від 06.03.2013 року, ухваленого за
результатами розгляду цивільної
справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2,
Головного управління МНС України в
Одеській області, Виконавчого комітету
Одеської міської Ради, третьої особи -
КП «Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості» про визнання договору
дійсним, визнання права власності та
зобов'язання зареєструвати прав
власності, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського
районного суду міста Одеси від 31
березня 2006 року, судом апеляційної
інстанції було встановлено, що згідно
свідоцтва про право на спадщину
заповітом від 18 березня 2005 року ОСОБА_2
належало на праві власності ? частина
житлового будинку з надвірними
спорудами під НОМЕР_2, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, який складається з
кам'яного житлового будинку під літ.
«А», загальною житловою площею 62,7 кв.м,
та надвірних споруд, розташованих на
земельній ділянці площею 1652 кв.м. Однак,
відповідачем ОСОБА_2 було самовільно,
без належного дозволу та затвердженого
проекту побудовано будинок під літерою
«З», який не був прийнятий в
експлуатацію відповідно до вимог
закону, а потім за письмовою розпискою
продано позивачу ОСОБА_6 Рішенням
апеляційного суду Одеської області від
06.03.2013 року заочне рішення
Малиновського районного суду міста
Одеси від 31 березня 2006 року скасовано. В
позові ОСОБА_6 до ОСОБА_2, Головного
управління МНС України в Одеській
області, Виконавчого комітету Одеської
міської Ради, третьої особи - КП
«Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості» про визнання договору
дійсним, визнання права власності та
зобов'язання зареєструвати прав
власності - відмовлено.

В судовому засіданні встановлено, що 31
жовтня 2007 року між ОСОБА_6 з одного боку
- «Продавець» та ОСОБА_3 з іншого боку,
що іменується «Покупець», укладено
договір купівлі-продажу, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_12,
згідно з яким «Продавець» передає у
власність, а «Покупець» приймає у
власність житловий будинок, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1 під
НОМЕР_1 та складається в цілому з одного
кам'яного житлового будинку, житловою
площею 77,8 кв.м, загальною площею 165,2
кв.м, зазначеного в плані під літерою
«З», та вбиральні «В», №1-огорожа,
розташованих на земельній ділянці
площею - 491 кв.м. З даного договору
вбачається, що вищевказаний житловий
будинок належить ОСОБА_6 на підставі
Заочного рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 31 березня 2006
року, справа № 2-1939/06, зареєстрованому в
Одеському міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості в реєстрові книзі № 279, під
реєстровим № 41202, на стор. № 56.

Сторона позивачів просить частково
визнати недійсним вищезазначений
договір купівлі-продажу, а саме в
частині прав ОСОБА_3 на об'єкт
нерухомого майна, у зв'язку з
скасуванням апеляційним судом
Одеської області 06.03.2013 року, заочного
рішення Малиновського районного суду
міста Одеси від 31 березня 2006 року, за
яким власницею будинку під номером
НОМЕР_1 стала ОСОБА_6 З пояснень ОСОБА_1
та її представника, а також із змісту
самої позовної заяви випливає, що
основною підставою для часткового
визнання недійсним оспорю вального
договору є той факт, що спірний
житловий будинок будувався її батьками
разом з ОСОБА_2, і вона має право на ?
його частину як спадкоємиця,
незважаючи на те, що спірна частина
будинку побудована самочинно і це
встановлено рішенням апеляційного
суду Одеської області у 2013 році.

Статтею 331 ЦК України, передбачено, що
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Право власності на нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації. До завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва.

Введення цього будинку до експлуатації
ОСОБА_2 не здійснила та не
зареєструвала саме своє право
власності у встановленому законом
порядку. За заочним рішенням
Малиновського районного суду міста
Одеси від 31.03.2006 року право власності на
вказаний будинок набула ОСОБА_6, яка
потім і уклала частково оспорю вальний
позивачкою договір купіль-продажу.
Разом з тим ОСОБА_6 до розгляду даної
справи ОСОБА_1 не залучалася.

Відповідно до ч.4,5 ст.11 ЦК України
цивільні права можуть виникати з
рішення суду лише у випадках,
вставлених актами цивільного
законодавства. Відповідно до статті 331
ЦК України не передбачалося такий
спосіб оформлення права власності на
новостворене майно (житловий будинок)
як визнання цього права (первинного
способу набуття права власності) в
судовому порядку. Виходячи з
зазначеного, суд приходить до висновку,
що ОСОБА_2 ніколи у встановленому
законом порядку не набувала права
власності на будинок НОМЕР_1 по АДРЕСА_1,
який є об'єктом даного спору, атому і є
не належним відповідачем за позовними
вимогами про визнання договору
купівлі-продажу майна недійсним.
Оскільки оспорювальний договір є
двостороннім правочином, а до участі у
справі залучено тільки одного його
учасника - ОСОБА_3, суд в межах заявлених
вимог та з урахуванням пояснень
залучених осіб, не вбачає можливості
визнати цей договір частково
недійсним, за правилами ст.215 ЦК
України, як того вимагає позивачка,
тільки в частині прав ОСОБА_3 на весь
будинок.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені частиною першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 ЦК України,
які передбачають, зміст правочину не
може суперечити цьому кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам, а сам правочин
має бути спрямований на реальне
настання правих наслідків, що
обумовлені ним. Якщо майно передане
власником за правочином, який є
нікчемним або оспорювальним, то позов
про визнання правочину недійсним або
(та) про застосування наслідків
недійсності правочину має
пред'являтися тоді, коли майно
залишається у набувача.

З таких обставин суд прийшов до
висновку, що вимоги ОСОБА_1 щодо
визнання правочину частково недійсним
з підстав ст.ст. 203, 215 ЦК України не
підлягають задоволенню, так як
позивачка не являлася стороною
договору та повернути їй майно не можна
шляхом застосування реституції, крім
того, вимоги про часткове визнання
недійсним договору купівлі-продажу не
зможуть бути реалізовані в стадії
виконання рішення суду, тому суд
вважає, що обраний позивачкою спосіб
захисту своїх цивільних прав не
відповідає вимогам ст. 16 ЦК України. Не
підлягають задоволенню і позовні
вимоги ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_3
права власності на ? частину спірного
будинку, тому що ОСОБА_15 не наділена
процесуальним правом для звернення до
суду з позовом про визнання права
власності на нерухоме майно за
відповідачем ОСОБА_3.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання права власності на ? частину
будинку під літерою «З» за адресою:
АДРЕСА_1 НОМЕР_1 і позначення це в натурі
в вигляді переліку житлових і
підсобних приміщень у новобудівлі за
правилами статті 376 ЦК України, суд
дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 7 ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля,споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вона збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями буд вільних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього. Право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй
відведена для цієї мети, за умови
надання земельної ділянки у
встановленому законом порядку особі
під вже збудоване нерухоме майно. У
разі істотного відхилення від проекту,
що суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення буд вільних норм і правил суд
за позовом, відповідного органу
державної влади або місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким обов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво
провести відповідну перебудову. Аналіз
вказаних норм дає підстави для
висновку, що визнання судом права
власності на самочинне будівництво
можливе у тому разі, якщо це
будівництво здійснювалося позивачкою
по справі з дотриманням інших
визначених законом норм, які необхідні
для прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкту.
Оскільки позивачкою не заперечувалося,
що вона не будувала нерухоме майно, на
частину якого просить визнати за нею
право власності, а участь її покійних
батьків - ОСОБА_17 та ОСОБА_5 у
самочинному будівництві цього об'єкту
нерухомого майна, спростовується
рішенням апеляційного суду Одеської
області від 06.03.2013 року, яким
встановлено, що саме ОСОБА_2 було
самовільно, без належного дозволу та
затвердженого проекту побудовано
будинок під літ. «З», який не був
прийнятий в експлуатацію відповідно до
вимог закону, з зазначених вище
підстав, суд відмовляє в задоволенні
вимог про визнання права власності на ?
частину спірного будинку.

В судовому засіданні допитані свідки
ОСОБА_18, ОСОБА_19 які пояснили суду, що
будівництво двохповерхового будинку,
було розпочато приблизно у 1995 році,
ОСОБА_2 за згодою батьків позивачки -
ОСОБА_5 та ОСОБА_17 Однак не змогли точно
підтвердити, що гроші на будівництво
споруди давалися подружжям ОСОБА_5.

Суд також відмовляє ОСОБА_1 в
задоволенні позовних вимог про
визнання дійсним порядку користування
земельною ділянкою будинку НОМЕР_2 по
АДРЕСА_1 між співвласниками згідно
укладеної і нотаріально посвідченої
заяви від 11.02.2006 року, з огляду на
наступне.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2,
справжність підписів яких посвідчена
приватним нотаріусом Одеського
нотаріального округу ОСОБА_20, ОСОБА_1
та ОСОБА_2, вказаною завою засвідчили,
що не заперечують проти встановлення
порядку користування земельною
ділянкою, розташованою за адресою:
АДРЕСА_1,НОМЕР_2, загальною площею 0,1672
га, між ними згідно схеми розподілу
земельної ділянки, у такому порядку:
ОСОБА_1 передається в користування
земельна ділянка площею 0,0792 га,
зовнішні межі під літерами :
«А-Б-В-Г-Д-К-Л-М-Н-О-П-А», визначену на
схемі червоним кольором, для
будівництва та обслуговування жилого
будинку та господарських будівель;
ОСОБА_2 передається в користування:
земельна ділянка -1 площею 0,0723 га,
зовнішні межі під літерами :
«Б-Р-С-Т-У-В-Б», - земельна ділянка -2
площею 00069 га, зовнішні межі під
літерами : «Д-Ф-Х-О-Н-М-Л-К-Д», визначених
на схемі жовтим кольором, для
будівництва та обслуговування жилого
будинку та господарських будівель.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передається в
користування земельна ділянка площею
0,0088 га, зовнішні межі під літерами:
«Г-В-У-Т-Х-Ф-Д-Г», визначену на схемі
зеленим кольором, для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
господарських будівель. ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 зобов'язуються безперешкодно
допускати один одного до експлуатації
та обслуговування відповідних частин
житлового будинку за вказаною адресою,
співвласниками якого вони є, також
надають згоду на приватизацію вказаної
земельної ділянки у розмірах,
визначених схемою розподілу земельної
ділянки. Схема розподілу земельної
ділянки є невід'ємною частиною цієї
заяви. Згідно з наданою суду схемою
розподілу земельної ділянки, вона
складена між співвласниками жилого
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, НОМЕР_2 загальною площею 0,1672 га
про порядок користування земельною
ділянкою, що сталася станом на грудень
2005 року. В фактичному користуванні гр.
ОСОБА_1 знаходиться земельна ділянка
площею - 0,0792 га. В фактичному
користуванні ОСОБА_2 знаходиться
земельна ділянка загальною площею - 0,0792
у тому числі земельна ділянка площею
0,0723 га та земельна ділянка площею 0,0069
га. В фактичному спільному
користуванні гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2
знаходиться земельна ділянка площею -
0,0088 га.

Відповідно до ч.1 ст.79-1 ЗК України
формування земельної ділянки полягає у
визначенні земельної ділянки як
об'єкта цивільних прав. Формування
земельної ділянки передбачає
визначення її площі, меж та внесення
інформації про неї до Державного
земельного кадастру. Відповідно до ч.4
ст.79-1 ЗК України земельна ділянка
вважається сформованою з моменту
присвоєння їй кадастрового номеру. У
відповідності до Земельного
законодавства України, всі питання
повязані з земельними ділянками,
підлягають вирішенню у відповідності
до діючого Земельного кодексу України,
що передбачає прийняття рішення
компетентним органом щодо передачі
ділянки, встановлення меж земельної
ділянки в натурі, одержання документа,
що посвідчує право на неї, та
обов'язкову державну реєстрацію право
(глава 19 ЗК України). Фактичне
користування землею без оформлення
прав на земельні ділянки не дає
правових підстав вирішувати в судовому
порядку спір щодо землекористування,
зміну меж, що не встановлювались в
натурі (на місцевості), усунення
перешкод тощо, оскільки перешкоди у
землекористуванні підлягають усуненню
лише у разі, якщо право на користування
земельною ділянкою набуто у
встановленому порядку та оформлено.

Вивчивши представлені документи,
проаналізувавши правові норми ЗК
України, суд не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог про
визнання дійсним порядку користування
земельною ділянкою будинку НОМЕР_2 по
АДРЕСА_1 між співвласниками згідно
укладеної і нотаріально посвідченої
заяви від 11.02.2006 року, тому що зазначена
заява складалася співвласниками
домоволодіння НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, а на
теперішній час ОСОБА_2 співвласницею
цього будинку не являється, крім того
схема розподілу складена між ними
визначала порядок користування
земельною діяльною на грудень 2005 року.
Враховуючи, що з часу підписання цих
документів минуло вісім років, свою
заву ОСОБА_2 відкликала ще у 21.03.2008 року,
шляхом оформлення нотаріально
посвідченої заяви, яку відправлено
ОСОБА_1, суду не надано
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку, суд вважає, що
вищезазначені документи не мають
правової підстави для визнання дійсним
порядку користування земельною
спірною ділянкою.

Як вбачається з рішення Одеської
міської Ради № 2855- від 19.02.2013 року «Про
затвердження статуту комунального
підприємства «Бюро технічної
інвентаризації» Одеської міської ради
у новій редакції. Відповідно до пункту
30 частини 1 статі 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», з
метою приведення статуту комунального
підприємства «Одеське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості» у
відповідність до вимог чинного
законодавства України, уточнення мети
та предмету діяльності комунального
підприємства і зміни назви, Одеська
міська рада вирішила Затвердити Статут
КП «Бюро технічної інвентаризації»
Одеської міської Ради у новій редакції.
Як вбачається з розділу 2.1.Статуту КП
«Бюро технічної інвентаризації»
Одеської міської Ради у новій редакції
метою створення Підприємства є
здійснення господарської діяльності
для задоволення потреб
заінтересованих осіб у послугах з
технічної інвентаризації та оцінки
об'єктів нерухомого майна,
землевпорядних та геодезичних робіт, з
метою отримання прибутку на території
України, у порядку передбаченому
чинним законодавством. Суд, дослідивши
Статут вказаного підприємства,
встановив, що до предмету його
діяльності не відноситься реєстрація
розмірів площі земельних ділянок, межі
між ними, реєстрація порядку
землекористування користування та
реєстрація будь-чого взагалі, тому суд
відмовляє в задоволенні і позовних
вимог ОСОБА_1 про зобов'язання КП «МБТІ
та РОН» зареєструвати розміри площі
земельних ділянок будинків НОМЕР_2 та
НОМЕР_1 і межу між ними та порядок
землекористування між співвласниками
будинку НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно до пунктів 2, 3.

Керуючись ст.ст. 11, 16, 203,215, 331,376 ЦК
України, ст.ст.19, 79-1 ЗК України, ст.ст. 5-8,
10, 11, 15, 57-60, 62, 64, 195, 196, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Головного Управління МНС
України в Одеській області,
Малиновської районної державної
адміністрації, за участю третьої особи
- КП «МБТІ та РОН» про визнання права
власності на ? частину домоволодіння,
про визнання договору купівлі продажу
будинку частково недійсним, визнання
дійсним порядку користування
земельною ділянкою будинку між
співвласниками, зобов'язання КП «МБТІ
та РОН» зареєструвати розміри площі
сумісних земельних ділянок - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області в
десятиденний строк. Особи,що приймали
участь у справі, але не були присутні
при проголошенні рішення мають право
на його оскарження у десятиденний
строк з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий: