Справа № 450/1418/13
Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський
Провадження № 22-ц/783/4253/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря: Іванової О.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на заочне рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 27 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
виселення, -

в с т
а н о в и л а :

В квітні 2013 р. ОСОБА_4 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, в якому після уточнення
позовних вимог просив виселити
відповідачів з будинку АДРЕСА_1, з
покликанням на те, що даний будинок
належить йому підставі договору
купівлі-продажу від 08.09.2011 р., однак
відповідачі відмовляються добровільно
залишити будинок, чим порушують право
власності позивача.

Заочним рішенням Пустомитівського
районного суду Львівської області від
27 лютого 2014 року позов задоволено,
виселено ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з будинку АДРЕСА_1 без
надання іншого приміщення.

Ухвалою Пустомитівського районного
суду Львівської області від 23 квітня 2014
року заяву ОСОБА_3 про перегляд
заочного рішення залишено без
задоволення.

ОСОБА_3 оскаржив рішення в апеляційному
порядку, і, покликаючись на
невідповідність рішення нормам
матеріального та процесуального права,
а також фактичним обставинам справи,
просить рішення змінити, відмовивши в
задоволенні позову. В обґрунтування
апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що
рішення ухвалене за відсутності
відповідача у судовому засіданні, який
був відсутній з поважних причин, так як
хворів на гостре респіраторне
захворювання, внаслідок чого він був
позбавлений права надавати суду
докази, яким він заперечує проти
позову. На думку апелянта, не
відповідає дійсності покликання суду
на те, що відповідачі самовільно
зайняли жиле приміщення, оскільки з
часу зміни власника відповідач
правомірно проживав за місцем своєї
реєстрації у спірному приміщенні.
ОСОБА_3 вказує, що норма ч. 3 ст. 116 ЖК
України поширюється на осіб, які
«самоправно» зайняли жиле приміщення,
а не «самостійно» зайняли жиле
приміщення, що вбачається з тексту
рішення, і тому ця норма при
застосуванні судом не відповідає
резолютивній частині рішення. Також
апелянт звертає увагу на те, що в
чинному законодавстві відсутні норма,
відповідно до якої при зміні власника
житлового будинку проводиться
виселення його жильців, які проживають
в ньому на підставі законної
реєстрації.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні з
наступних мотивів.

У позовній заяві та заявах в порядку
ст.31 ЦПК України позивач в
обгрунтування позовних вимог
посилався на те, що він є власником
житлового будинку АДРЕСА_1 з 24 січня 2012
року, в якому зареєстровані та
проживають відповідачі, які після
набуття ним права власності на цей
житловий будинок не анулювали своєї
реєстрації та не звільнили житлового
будинку, належного йому на праві
приватної власності. Оскільки такими
діями відповідачів порушується його (
позивача) право власності ,
покликаючись , зокрема, на ст.391 ЦК
України просив ухвалити рішення про
виселення відповідачів з спірного
будинку.

Колегія суддів погоджується з
правильністю оскаржуваного рішення
про задоволення позовних вимог про
виселення відповідачів із спірного
будинку, зважаючи на наступне.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має
право використовувати помешкання для
власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.

Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно ст.150 ЖК України ,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок чи квартиру,
користуються ними для особистого
проживання і проживання членів своєї
сім»ї і мають право розпоряджатись ним
на власний розсуд.

Обставини даної справи свідчать про
те,що позивач 24 січня 2012 року, на
підставі договору купівлі-продажу від
08 вересня 2011 року, укладеного з ОСОБА_9 ,
став власником спірного житлового
будинку, в якому проживають
відповідачі, які не є членами сім»ї
нового власника спірного будинку.
Тобто, незважаючи на зміну власника
будинку , відповідачі продовжують
проживати в ньому, і тим самим чинять
перешкоди позивачеві у здійсненні ним
правомочностей власника по
користуванню спірним будинком як
житлом..

Оскільки виселення є категорією
житлового законодавства, то при
розгляді спорів про виселення
предметом доказування є, зокрема,
втрата права на житло.

Припинення права власності
попереднього власника ОСОБА_9 на
спірний житловий будинок як наслідок,
потягнуло для неї втрату права
користування спірним житлом.

Зважаючи на те, що відповідачі не
надали доказів, в підтвердження
наявності у них права власності на
спірне житло, то їхнє право на
користування житлом було похідним від
прав попередніх власників житла.
Втрата попередніми власниками
спірного будинку права власності на
спірний будинок, як правовий наслідок
потягнула втрату права користування
спірним будинком відповідачами, які
власниками спірного будинку не є.

Оскільки згідно ч.2 ст.308 ЦПК
України не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення, то посилання суду першої
інстанції , зокрема на ст.116 ЖК України
на законність оскаржуваного рішення не
вплинули.

Таким чином, зважаючи на
конституційне закріплення принципу
непорушності права приватної
власності, яке порушується
відповідачами, колегія суддів вважає,
що були, визначені ст.391 ЦК України
підстави для виселення відповідачів із
спірного житла..

Таким чином, рішення суду першої
інстанції про задоволення позову,
узгоджується із правовідносинами
сторін, а саме відносинами між новим
власником житла і відповідачами, які
проживали в спірному житлі зі згоди
попередніх власників, втратили право
користування спірним житлом у зв»язку
з втратою права власності на спірне
житло попередніми власниками, і
підлягали виселенню з підстав ч.1 ст.391
ЦК України.

У відповідності до ч.5 ст.309 ЦПК
України порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи. Оскільки у заяві про
перегляд заочного рішення
відповідачами не було наведено
доказів, які б свідчили про збереження
у відповідачів права на користування
спірним житлом, то та обставина, що
оскаржуване рішення ухвалено за
відсутності відповідача, який
стверджує, що був відсутній у судовому
засіданні з поважних причин, на
правильність вирішення справи не
вплинула.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку , що апеляційну
скаргу належить відхилити ,
оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1
ст.314, ст.ст.317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
-відхилити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 27 лютого 2014
року-залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
Тропак О.В.

Судді
Приколота Т.І.

Федоришин А.В.