АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/1660/14-ц 22-ц/774/1555/К/14
Справа №212/1660/14-ц
№ провадження 22ц/774/1555/К/14
Доповідач - Митрофанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого судді - Митрофанової Л.В.

суддів - Грищенко Н.М.,
Турік В.П.

при секретарі - Булах К.А.

за участі: представника Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" - Подолінного Романа
Георгійовича;

відповідача ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" на
рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 29 травня 2014 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
звернення стягнення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулася з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_6 про
звернення стягнення.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що 17.01.2008 року піж
позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було
укладено Договір № 1/009-МК від 17.01.2008
року, відповідно до якого їй було
надано кредит у розмірі 35000 доларів США,
зі сплатою 16,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 17.01.2018 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між позивачем і
відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_6 17.01.2008 року
укладено договір іпотеки №1/009-МК/1.,
зггідно умов якого відповідачі надали
в іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру, загальною площею 99,30 кв.м.,
житловою площею 68,30 кв.м., яка
знаходиться за адресою:
Дніпропетровська область, м. Кривий
Ріг. АДРЕСА_1. Майно належить
відповідачам на праві власності на
підставі свідоцтва про право
власності. Обумовлена сторонами
договору іпотеки ціна предмету іпотеки
дорівнює 132562 грн. 50 коп.

Відповідачка ОСОБА_3 свої зобов'язання
перед банком по поверненню кредитних
коштів не виконує, чим порушує умови
договору кредиту та вимоги діючого
законодавства України та у зв'язку із
порушенням зобов'язань, станом на 13
лютого 2014 року утоврилась
заборгованість за кредитом в розмірі
24980,42 доларів США, що за курсом 8,55
відповідно до службового
розпорядження НБУ від 13.02.2014 року
складає - 213582,59 гривень, в рахунок
погашення якої позивач просив звернути
стягнення на предмет іпотеки та
виселити відповідачів з спірної
квартири.

Рішенням суду від 29 травня 2014 року
позивачу відмовлено у задоволенні
позовних вимог.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» ставить питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про задоволення
позовних вимог, посилаючись на те, що
висновок суду першої інстанції про
подвійне стягнення за кредитним
договором є помилковим, оскільки саме
по собі рішення суду про стягнення
заборгованості з відповідачки ОСОБА_3
не припиняє зобов'язальних
правовідносин сторін Договору і не
звільняє боржника та поручителів від
відповідальності за невиконання
грошових зобов'язань. Також судом не
враховано, що рішення суду про
стягнення заборгованості відповідачем
не виконується, тому суд не мав підстав
для відмови у захисті прав позивача на
звернення стягнення, передбачене
умовами Договором іпотеки.

В запереченнях на апеляційну скаргу
відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду
залишити без змін, апеляційну скаргу
без задоволення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги та заперечень на неї, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню (задоволенню) з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
17.01.2008 року піж позивачем та
відповідачем ОСОБА_3 було укладено
Договір № 1/009-МК від 17.01.2008 року,
відповідно до якого їй було надано
кредит у розмірі 35000 доларів США, зі
сплатою 16,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 17.01.2018 року.

Відповідно до кредитного договору,
відповідач, який є позичальником, взяв
на себе зобов'язання погашати кредит та
сплачувати позивачеві нараховані
проценти за користування кредитом
відповідно наведеного у кредитному
договорі графіку.

17 січня 2008 року, в забезпечення
зобов'язання за кредитним договором,
між позивачем та відповідачами
укладено договір іпотеки нерухомого
майна - квартири за адресою: м. Кривий
Ріг, АДРЕСА_1. За умовами п.2.2.3.Договорів
про видачу транша, відповідач
зобов'язувався проводити погашення
кредиту та процентів в порядку та
строки згідно графіку погашення
кредиту - Додатки № 1 до Договору на
видачу транша від 17.01.2008 року № 1/009-МК1,
договору на видачу транша від 17.01.2008
року № 1/009-МК/2.

У звязу із невиконанням відповідачем
ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним
договором станом на 13.02.2014 року вона має
заборгованість в розмірі 24980,42 доларів
США, що еквівалентно 213582 грн. 59 коп.

Також судом встановлено, що рішенням
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 28 лютого 2011 року,
яке набрало законної сили, частково
задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
та стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість по
кредитному №1/009-МК від 17.01.2008 року у
розмірі - 253314,50 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову позивачу
у задоволенні позовних вимог суду
першої інстанції виходив з того, що при
задоволенні позову відбудеться
подвійне стягнення боргу за одним
кредитним договором та з того, що
позивачем не подано суду доказів того,
що мешканці добровільно не звільнили
квартиру, на який було б звернуто
стягнення як на предмет іпотеки,
протягом одного місяця з дня отримання
письмової вимоги.

Колегія суддів, не перевіряючи доводів
апеляційної скарги стосовно висновків
суду першої інстанції про подвійне
стягнення за кредитним договором,
вважає за необхідне змінити підстави
відмови у задоволенні позову виходячи
з наступного.

07 червня 2014 року набрав чинності ЗУ
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 року.

Відповідно до частини 1 цього Закону
визначено, що протягом його дії:

не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку;

2) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) інше
майно (майнові права), яке відповідно до
законодавства або кредитного договору
підлягає стягненню з позичальника,
зазначеного у підпункті 1 цього пункту,
при недостатності коштів, одержаних
стягувачем від реалізації (переоцінки)
предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити
(продати, передати) заборгованість або
борг, визначений у підпункті 1 цього
пункту, на користь (у власність) іншої
особи.

Протягом дії цього Закону інші закони
України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм (частина 4).

За обставинами справи вбачається, що
боржнику ОСОБА_3 був даний кредит в
іноземній валюті та на його
забезпечення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_6 було передано в
іпотеку житлову квартиру площею 99,30
кв.м., яка розташована за адресою
АДРЕСА_3 та використовується
позивачальником і майновими
поручителями як місце постійного
проживання.

Таким чином, враховуючи норми Закону №
1304-VII від 03.06.2014р., який є чинним на
момент апеляційного розгляду, колегія
суддів вважає, що в задоволенні
позовних вимог про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення слід
відмовити саме на цій підставі.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції підлягає зміні в частині
підстав відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309,
ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 29 травня 2014 року
змінити в частині підстав відмови в
задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
звернення стягнення.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: