У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом
ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої доньки -
ОСОБА_2, до Управління комунальним
майном Луганської міської ради, третя
особа - Управління державної
міграційної служби України у
Луганській області, про встановлення
факту постійного проживання у
гуртожитку, визнання права на
реєстрацію за місцем фактичного
проживання та зобов'язання вчинити
певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_3,
яка діє в інтересах ОСОБА_1, на рішення
Апеляційного суду Луганської області
від 11 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_1, яка діяла у
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої доньки - ОСОБА_2,
звернулась до суду із зазначеним
позовом посилаючись на те, що у серпні
2003 року на підставі письмового
клопотання начальника Будівельного
управління № 2 ТОВ
«Промислово-будівельний трест
«Луганськпромбуд» вона зі своєю
малолітньою донькою ОСОБА_2, разом з
батьками вселилася в кімнату АДРЕСА_1,
якому належав на той час даний
гуртожиток. У березні 2009 року, на
підставі письмового клопотання
«Луганськпромбуд» вона разом з донькою
переселилася у кімнату АДРЕСА_2 та
мешкає у ній по сьогоднішній день. За
час проживання у гуртожитку позивач
сумлінно сплачує за проживання та
комунальні послуги та повністю
дотримується порядку користування
житловою площею.

Відповідач не визнає прав ОСОБА_1 та її
неповнолітньої доньки на проживання у
гуртожитку та постійне користування
житловим приміщенням, а управління
державної міграційної служби України в
Луганській області без відповідних
документів (ордер на вселення, тощо) не
може зареєструвати ОСОБА_1 та її
неповнолітню доньку ОСОБА_2

З огляду на викладене позивач просила
суд встановити факт, що має юридичне
значення, а саме факт проживання ОСОБА_1
та її неповнолітньої доньки - ОСОБА_2 в
кімнаті АДРЕСА_2; визнати за нею та її
неповнолітньою донькою - ОСОБА_2 право
на реєстрацію за місцем фактичного
проживання в кімнаті АДРЕСА_2 та
зобов'язати Управління державної
міграційної служби України в
Луганській області зареєструвати її та
неповнолітню доньку - ОСОБА_2 за місцем
фактичного постійного проживання за
адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська позов задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Луганської
області від 11 грудня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування судового
рішення апеляційного суду із
залишенням в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що підстави для
скасування рішення апеляційного суду
відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що за
час мешкання у гуртожитку позивач
сумлінно сплачує за проживання та
комунальні послуги, боргів не має,
приймає участь в ремонтуванні місць
загального користування гуртожитку,
повністю дотримується порядку
користування житловою площею та
виконує інші зобов'язання, що
випливають із договору найму житлового
приміщення.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що матеріали справи не
містять належних та допустимих доказів
на підтвердження доводів позивача.

Доводи касаційної скарги, перевірені
вивченням матеріалів справи, висновків
суду апеляційної інстанції не
спростовують та не дають підстав
вважати, що при розгляді справи було
неправильно застосовано норми
матеріального права або порушено норми
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК
України, за наслідками розгляду
касаційної скарги суд касаційної
інстанції має право постановити ухвалу
про відхилення касаційної скарги і
залишення судового рішення без змін,
оскільки апеляційним судом не було
допущено неправильного застосування
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст.
332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Апеляційного суду Луганської
області від 11 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук