Справа №215/792/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2014 р.
Тернівський районний суд м. Кривого
Рогу

у складі: головуючого, судді
- Тарасенко О.В.

при секретарі
- Ковалевської Л.В.

за участю

позивача по основному позову
- ОСОБА_1

представника позивача по основному
позову - ОСОБА_2

відповідача по основному позову
- ОСОБА_3

представника відповідача по основному
позову - ОСОБА_4

представника третьої особи
- ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кривому Розі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ,
представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа Орган опіки та піклування
виконкому Тернівської районної у місті
ради в м. Кривому Розі про визначення
місця проживання малолітньої дитини та
зустрічному позову ОСОБА_3, представник
позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа
Орган опіки та піклування виконкому
Широківської районної ради
Дніпропетровської області, про
визначення місця проживання
малолітньої дитини , -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, який був уточнений
24.07.2014 року, до ОСОБА_3, третя особа Орган
опіки та піклування виконкому
Тернівської районної у місті ради в м.
Кривому Розі про визначення місця
проживання малолітньої дитини.

В обґрунтування позову позивач вказує,
що з відповідачем з 08 серпня 2008 року по
листопад 2011 року проживали в
цивільному шлюбі разом однією сім'єю в
наслідок спільного проживання в них
народилася спільна дитина (син) ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1. З листопада 2011 року він і
відповідач не змогли проживати разом в
зв'язку із різним сприйняттям сімейних
цінностей і в подальшому однією сім'єю
не проживали. ОСОБА_3, виїхала мешкати
до іншої адреси, якої саме не знає, як
стало відомо мешкає з іншим чоловіком
однією сім'єю.

Відповідач не проживає з ними однією
сім'єю та фактично проживає в іншому
місті (адреси не знає).

28.05.2013 року, ОСОБА_3, попросила
зареєструвати її за адресою: АДРЕСА_2,
але фактично мешкала окремо, з того
часу її ніхто не бачив та
місцезнаходження її невідоме.
Відповідач. Відповідач не цікавиться
долею дитини та її утриманням.

Згоди з ОСОБА_3, щодо місця проживання
дитини і передачі її під його
піклування не досягнуто так як, вона на
даний час відсутня і отримати дану
згоду не може, а останній раз коли її
бачив 28.05.2013 року вона заперечувала про
встановлення місця проживання
спільної дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 з
ним.

Згідно свідоцтва, про право на спадщину
за законом від 24.05.2013р. серії ВТЕ №
811932,(додаток) він є власником будинку
АДРЕСА_2. Працює ПАО «АРСЕЛОРМИТАЛЛ
КРИВОЙ РОГ» на посаді «Прохідник». Має
високий постійний дохід. Спільно з ним
мешкає його мати: ОСОБА_7, котра
допомагає при догляді за сином.

Він повністю забезпечую свою сім'ю,
Кірілл матеріально забезпечується
тільки ним, відвідує дитячий заклад №
38. Мати (ОСОБА_3.) у догляді за дитиною
участі не приймає, все особисті речі
ОСОБА_6 придбані ним особисто.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу
України, якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 24 постанови від 12 червня 1998
року N 16 "Про застосування судами деяких
норм Кодексу про шлюб та сім'ю України",
вирішуючи спори між батьками, які
проживають окремо (в тому числі в одній
квартирі), про те, з ким із них і хто саме
з дітей залишається, суд виходячи із
рівності прав та обов'язків батька й
матері щодо своїх дітей повинен
постановити рішення, яке відповідало б
інтересам неповнолітніх. При цьому суд
враховує, хто з батьків виявляє більшу
увагу до дітей і турботу про них, їхній
вік і прихильність до кожного з
батьків, особисті якості батьків,
можливість створення належних умов для
виховання, маючи на увазі, що перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дітей.

Вважає, що перебування сина у
відповідача негативно впливатиме на
його виховання та здоров'я, в зв'язку з
тим, що ОСОБА_8 ніде не працює, побутових
умов для проживання дитини не має,
постійного місця мешкання не має, при
спілкування з дитиною не зважає на його
вік постійно кричить на нього, не може
знайти спільної мови з сином, були
випадки коли ОСОБА_8, застосовувала до
ОСОБА_6 силу била його, однак потім
наказувала нікому не розказувати. На
протязі тривалого часу, а саме 2-х років
дитиною не цікавиться, а намагання
відмовити йому у місці проживання
дитини з ним пов'язано не інтересами
дитини, а особистими мотивами
отримання матеріальної вигоди, що є
неприпустимим при вирішенні подальшої
долі сина.

У нього викликає сумнів знаходження
ОСОБА_3 в задовільному психічному
стані, в зв'язку із різкими змінами
настрою та відношення до дитини.

Крім того, ОСОБА_3, згідно витягу з
єдиного реєстру кримінальних
проваджень, скоїла злочин передбачений
ст. 125 ч.І КК України, а саме на очах у
дитини ОСОБА_6 нанесла тілесні
ушкодження ОСОБА_9, що додатково
підтверджує факт її аморальної
поведінки.

ОСОБА_3, станом на 2004 рік мала прізвище
ОСОБА_3 та знаходилась на лікуванні у
Дніпропетровському
психоневрологічній лікарні «ІГРЕНЬ»,
однак в подальшому змінила прізвище на
ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_3, народила першу
дитину в 16 років, була два рази одружена
та не однократно мешкала з різними
чоловіками, що характеризую її як особу
легкої поведінки і даний факт був би не
суттєвим, якби приблизно в 2004 році в
зв'язку із невідповідним доглядом за
своєю дитиною у віці 10 років загинув її
син, від розірвання снаряду другої
вітчизняної війни. Це лякає його як
добропорядного батька, котрий вже
виховав сина справжнього чоловіка.

Суд не може передати дитину для
проживання з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2
ст. 161 СК України).

Моральними якостями обох або одного з
батьків, які можуть вплинути на рішення
суду, є зловживання спиртними напоями й
наркотичними засобами, заняття
забороненими видами діяльності
(проституцією, звідництвом, жебрацтвом
тощо), притягнення до кримінальної або
адміністративної відповідальності,
нехтування своїми батьківськими
обов'язками, вчинення щодо дитини дій,
які можуть бути підставою для
позбавлення особи батьківських прав
тощо ст. 164 СК України 2) ухиляються від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; 3) жорстоко
поводяться з дитиною;. У таких випадках,
як зазначено у ч. 2 коментованої статті,
суд не може передати дитину батьку або
матері.

Ухилення від своїх батьківських
обов'язків ОСОБА_3 є проживання її за
межами України на протязі 2-х років в
той час, яка добропорядна мати не може
залишити сина і поїхати до іншої
країни. Чи всіх дітей мати у віці 2-х
років залишала без своєї уваги, тож
чому саме через два роки, коли в неї
зникла необхідність перебувати за
кордоном, вона може забрати дитину, а чи
не буде це в подальшому сприяти
зловживанням з її боку та після
отримання рішення на її користь
повернення до іншої країни на новий
строк.

Він проживає в окремому будинку, має
самостійний дохід, спиртні та
наркотичні засоби не приймає,
аморальної поведінки не має. Син також
хоче жити з ним. Крім того, вже на
протязі двох років Кірілл перебуває на
його повному утриманні і за цей час він
доказав, що може належним чином
забезпечити сину належне місце
проживання та умови.

Просить визначити місце проживання
сина - ОСОБА_6, залишивши на його
утриманні та вихованні за адресою:
АДРЕСА_2.

06.07.2014 року ОСОБА_3 звернулася с
зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
визначення місця проживання дитини, в
обґрунтування позову зазначила, що з 08
серпня 2008 року вона стала проживати
разом з ОСОБА_1 в цивільному шлюбі разом
однією сім'єю, в її будинку АДРЕСА_3.
Зареєструвалися у її батьків, які
мешкають не далеко від них по одній
АДРЕСА_1. Внаслідок спільного
проживання народилася спільна дитина
(син) ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. На період з
жовтня 2009 року по листопад 2011 року,
перебувала у декретній відпустці, по
догляду за дитиною та не працювала і
перебувала на утримані свого
цивільного чоловіка - ОСОБА_1 У зв'язку
з недостатністю коштів в сім'ї, бо
мусили ремонтувати будинок, вони з
чоловіком вирішили, що вона поїде за
кордон на заробітки. Їх син буде
проживати з чоловіком, а в його робочі
дні син буде під наглядом бабусі та
дідуся тобто її батьків - ОСОБА_11 і
ОСОБА_13

15 листопада 2011 року, вона поїхала
працювати за кордон, по 3-4 рази на
неділю вона телефонувала чоловіку,
спілкувалася з ним та розмовляла з
сином. Із закордону, повернулася додому
02 травня 2012 року, та пробула дома зі
своєю сім'єю до 02 вересня 2012 року. Потім
знову поїхала працювати за кордон і
пробула там до 20 березня 2013 року та
повернулася додому і пробула дома зі
своєю сім'єю до 20 квітня 2013 року. Потім
знову поїхала працювати за кордон і
пробула там по 30 серпня 2013 року та
повернулася додому до своєї сім'ї, і
пробула дома до 27 жовтня 2013 року. Весь
цей час знаходячись за кордоном, вона
телефонувала чоловікові розмовляла з
ним і сином.

Приїздивши додому із за кордону,
привозила гроші, одяг дитині, одяг
чоловікові та собі, подарунки рідним ,
побутову хімію та посуд. Чоловік завжди
при її приїзді із за кордону зустрічав
в Дніпропетровську, бо вона була з
великими валізами.

02 квітня 2013 року вони переїхали з смт.
Широке в м. Кривий Ріг, де стали
проживати в будинку чоловіка, що
дістався йому по спадщині по АДРЕСА_2,
та зареєструвалися за вказаною
адресою. Оскільки будинок також
потребував ремонту та проведення в
ньому опалення, а коштів як завжди
катастрофічно не вистачало, бо чоловік
платить аліменти в сумі 2 000 грн. на сина
від першого шлюбу та виплачував банку
кредит в розмірі 1500 грн., за автомобіль.
На сімейній раді вони вирішили з
чоловіком, що їй необхідно і ще поїхати
за кордон працювати щоб заробити
достатньо грошей на відбудову будинку
та облаштування в ньому побуту. На час
її відсутності дома, їх син буде
проживати з чоловіком, а в його робочі
зміні дні за графіком, вони вирішили
для сина наняти няню.

27 жовтня 2013 року вона поїхала працювати
за кордон, де по три - чотири рази на
неділю телефонувала чоловіку
розмовляла з ним та синочком. 26 квітня
2014 року розмовляючи з чоловіком по
телефону, сказала, що планує приїхати
додому в кінці цього місяця. 28.04.2014р
чоловік прислав СМС, що він в лікарні і
зустріти її не зможе. Вона
зателефонувала йому і хотіла
дізнатися, що з ним сталося, але він на
грубив та сказав щоб її у нього дома не
було. На той час не могла й подумати, що
вже її чоловік зрадив і живе з другою
жінкою.

02 травня 2014 року із закордону приїхала
додому на АДРЕСА_2 та не змогла попасти
у двір будинку і в сам будинок, бо
вхідні двері були закриті на замок. Від
жінки яку вони наймали за доглядом
сина, дізналась, що чоловік проживає з
другою жінкою і знаходяться з сином у
неї.

05 травня 2014 року від сусідів по АДРЕСА_4,
дізналася, що поки працювала за
кордоном, відбувалися суди. Так як
чоловік подавав до суду позовну заяву,
що буцімто оставила його з сином і
місце її знаходження йому не відомо.

Вона практично кожен день приходила до
двору будинку по АДРЕСА_2, щоб
побачитись з чоловіком вияснити з ним
непорозуміння та побачитись з сином.
Коли застала чоловіка дома, то він не
захотів балакати і вигнав з двору. Вона
вмовляла його, щоб дозволив по бачитись
із сином та поспілкуватися з ним, але
він категорично відмовляв. Вона
звернулася з заявою до міліції, а ж то
тоді чоловік один раз під розписку дав
можливість побачитись з сином.

23 травня 2014 року намагалася зайти в
двір будинку по АДРЕСА_2, де була
зареєстрована і знаходилися її
особисті речі та майно сумісно нажите,
але чоловік не впускав закривши
калитку двору на замок. В цей час вона
почувши, що син став плакати, не
роздумуючи перелізла через паркан
огорожі і побігла за будинок. Там
побачила, чужу жінку з її сином, яку
попросила оставити сина та вийти з
двору, але вона накинулась на неї і
побила. В зв'язку з чим потрапила до
лікарні де пролежала на стаціонарі до 06
червня 2014р.

В зв'язку з чим була написана заява в
Тернівський РВ КМУ УМВС України в
Дніпропетровської області, за фактом
спричинення легких тілесних ушкоджень,
що підтверджується висновком
судово-медичного експерта
Криворізького міжрайонного відділу КЗ
Дніпропетровського обласного бюро СМЕ
від 16.06.2014р.

Вона намагалась побачитись з дитиною у
ДНЗ №38, але виховательки, які її знають
та пам'ятають повідомили, що батько
дитини забрав дитину на місяць,
пояснивши її приїздом та написав про це
заяву, але дитини вона не бачить, чим
порушується її право, як матері
передбачене ст..153 СК України.

Вважає, що перебування сина у позивача
негативно вплине на його виховання та
здоров'я, в зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не
чесний та брехливий чоловік, при
спілкуванні з дитиною не зважає на його
вік, постійно кричить та лається, на її
та її батьків вимоги, не кричати і не
лаятись при дитині, ОСОБА_1 не звертав
уваги. Намагання ОСОБА_1 відібрати у неї
дитину, зв'язано не в інтересах дитини,
а особистими мотивами, оскільки він
зрадив її, став проживати з другою
жінкою і щоб не платити аліменти ще й на
другого сина тобто на ОСОБА_6, вирішив
таким способом розправитися з нею, що є
неприпустимим, при вирішенні подальшої
долі сина.

Вона має власний окремий будинок, але
на цей час проживаю в капітальному
будинку своїх батьків разом з ними -
ОСОБА_13 і ОСОБА_11, які люблять онука та
скучають за ним. Працюю, має
самостійний дохід, спиртні та
наркотичні засоби не вживає,
аморальної поведінки не має. Вона в
змозі дати дитині освіту і добробут,
син також хоче жити з нею, бо ні хто не
зможе замінити дитині любов та ласку,
як рідна мати.

Просить визначити місце проживання
сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 року
народження-залишивши його на її
утримані та вихованні за адресою:
АДРЕСА_1.

Позивач та його представник позовні
вимоги по основному позову підтримали
в повному обсязі, в зустрічному позові
просять відмовити.

Відповідач по основному позов та її
представник проти основного позову
заперечували, зустрічний позов
підтримали у повному обсязі.

Представник третьої особи - відділу
опіки та піклування Виконавчого
комітету Тернівської районної у місті
ради м. Кривого Рогу, ОСОБА_5 ,
вислухавши сторони та ознайомившись з
матеріалами справи, висновок органу
опіки та піклування Виконавчого
комітету Тернівської районної у місті
ради м. Кривого Рогу від 01.04.2014 року про
доцільність проживання дитини разом з
батьком не підтримала, проти основного
позову заперечувала, зустрічний позов
підтримала у повному обсязі , вважає, що
дитина повинна проживати з матір'ю, яка
вимушена у зв'язку зі скрутним
матеріальним станом працювати за
кордоном, але як тільки дізналася, що
вирішується доля її дитини,
повернулася до України. ОСОБА_3
позитивно характеризується, працює,
забезпечена житлом і в змозі
забезпечити нормальні умови для
виховання дитини. Крім того визначення
місця проживання дитини, не позбавляє
батька приймати участь у його
вихованні.

Представник третьої особи - служби у
справах дітей Широківської районної
державної адміністрації
Дніпропетровської області звернувся
до суду про розгляд справи у її
відсутність, зустрічний позов
підтримує у повному обсязі, вважає, що
дитина повинна проживати з матір'ю
(а.с.136).

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що в основному позові слід
відмовити, зустрічний позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні встановлено, що
сторони по справі з 08 серпня 2008 року по
листопад 2011 року проживали в
цивільному шлюбі разом однією сім'єю в
наслідок спільного проживання в них
народилася спільна дитина (син) ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.5).

Відповідно до ст. 4, 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і захищає
права, свободи та інтереси осіб у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу
при розгляді судом спорів щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини,
місця проживання дитини, позбавлення
та поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування.

Сторонами по справі заявлено вимогу
про визначення місця проживання дитини
відповідно до ст.160, 161 Сімейного
кодексу України, які регулюють право
батьків на визначення місця проживання
дитини та вирішення спору між матір'ю
та батьком щодо місця проживання
дитини.

Згідно висновку органу опіки та
піклування Виконавчого комітету
Тернівської районної у місті ради м.
Кривого Рогу від 01.04.2014 року, останні
вважають за доцільне визначити місце
проживання малолітнього Кирила разом з
позивачем, оскільки останній належним
чином дбає про фізичне здоров'я,
психічний стан дитини, створює належні
умови для розвитку її завдатків.(а.с.2-26).

Згідно висновку Широківської районної
державної адміністрації
Дніпропетровської області доцільне
проживання малолітнього ОСОБА_6 разом з
матір'ю (а.с.135).

У судове засідання не надано належних
доказів того, що жоден із батьків не
може створити дитині належних умов для
виховання та розвитку. Як матір так і
батько можуть забезпечити дитину,
кожен з них працевлаштований,
позитивно характеризуються, у кожного
з батьків за місцем проживання
створені всі необхідні умови для
належного виховання дитини.
(а.с.6-11,27,106-108).

За правилами ч. 1 ст. 161 СК України якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися судом. При
вирішенні спору щодо місця проживання
дитини суд бере до уваги ставлення
батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особисту
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

За ст. 9 Конвенції про права дитини від 20
листопада 1989 року дитина не повинна
розлучатися з батьками всупереч
їхньому бажанню, за винятком випадків,
коли компетентні органи згідно з
судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини.

У Декларації прав дитини, прийнятій
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року (принцип 6), проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона має, коли це
можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю. При цьому, поняття
«розлучення» не співпадає з поняттям
«визначення місця проживання»,
оскільки мати дитини у разі визначення
місця проживання дитини з батьком не
обмежена у своєму праві на спілкування
з дитиною, турботу відносно дитини та
участь у вихованні дитини і може
реалізувати свої права шляхом
домовленості з батьком дитини щодо
встановлення часу спілкування або за
рішенням органу опіки та піклування,
або за судовим рішенням. Обмеження у
цьому разі стосується тільки місця
проживання дитини до досягнення нею
віку 14 років.

Згідно статті 141 СК України, мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

При розв'язанні спору суду належить
визначити, кому з батьків надати
перевагу, хто стане безпосереднім
вихователем дитини. При цьому, інший з
батьків не втрачає своїх прав та
обов'язків. Він стає носієм права на
спілкування з дитиною та права брати
участь у її вихованні (ч. 2 ст. 157 СК
України).

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму від
21грудня 2007 року №11, при вирішенні спору
про місце проживання дитини належить
звертати особливу увагу на її вік та
з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає
проживати. Судам слід врахувати також
положення статті 160 СК, якою
передбачено, що місце проживання
дитини, яка не досягла десяти років,
визначається за згодою батьків, яка
досягла десяти років, за спільною
згодою батьків та самої дитини, яка
досягла чотирнадцяти років,
визначається нею самою.

При вирішенні спору щодо місця
проживання суд бере до уваги позитивне
ставлення обох батьків до виконання
своїх батьківських обов'язків,
враховує те, що відповідачка має добрі
умови для проживання сина.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості: малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Посилання позивача як на підставу
своїх вимог на аморальний спосіб життя
відповідачки по основному позову,
оскільки вона не одноразово перебувала
у шлюбі і мала інших співмешканців,
протягом двох років не приймала участі
у вихованні дитини, має розлади психіки
і відносно неї відкрите кримінальне
провадження , не може бути підставою
для задоволення основного позову,
оскільки розірвання шлюбу та
проживання у цивільному шлюбі не є
ознакою аморальної поведінки, так само
як відкриття кримінального
провадження, оскільки як вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_3 також
звернулася до Тернівського РВ м
Кривого Рогу с заявою про завдання їй
тілесних ушкоджень ОСОБА_9, (а.с.123-125) і
даний конфлікт виник саме з
визначенням місця проживання дитини.

Стосовно ухилення відповідачки у
вихованні дитини протягом двох років,
суд вважає, що ОСОБА_3 з поважних причин
була вимушена виїхати за межі України,
але неодноразова приїжджала до сина,
привозила подарунки дитині, що не
заперечує і позивач по основному
позову.

Дослідивши надані докази суд приходить
до висновку, що позивач по основному
позову не надав суду належних та
допустимих доказів того, що мати дитини
не в змозі забезпечити дитині
матеріальні, побутові, фізичні та
духовні умови розвитку, які б
перешкоджали проживанню дитини з
матір'ю чи негативно впливали на його
розвиток.

Суд враховує принцип 6 Декларації прав
дитини від 20 листопада 1959 року,
відповідно до якого малолітня дитина
не повинна, окрім випадків, коли є
виключні обставини бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Позивачем по основному позову не
надано суду належних та допустимих
доказів, які б вказували на наявність
таких виключних обставин. А тому у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід
відмовити.

Таким чином оцінюючи надані сторонами
докази по справі, з метою захисту
інтересів малолітньої дитини суд
вважає за можливе задовольнити
позовні вимоги по зустрічному позову
та визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом
з матір'ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст.160, 161 Сімейного Кодексу
України, ст. ст. 10,11,60,209,212-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 , представник позивача
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Орган
опіки та піклування виконкому
Тернівської районної у місті ради в м.
Кривому Розі про визначення місця
проживання малолітньої дитини -
відмовити.

Позов ОСОБА_3, представник позивача
представник позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
третя особа Орган опіки та піклування
виконкому Широківської районної ради
Дніпропетровської області, про
визначення місця проживання
малолітньої дитини - задовольнити у
повному обсязі.

Визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, -
разом з матір'ю - ОСОБА_3 за адресою:
АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Тернівський районний суд м. Кривого
Рогу. Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: