Справа № 367/3700/13-ц Головуючий у І
інстанції Мікулін А.В.Провадження №
22-ц/780/4204/14 Доповідач у 2
інстанції Воробйова Н.С.Категорія 46
УХВАЛА

Іменем України

28 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Сліпченка
О.І.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Прокуратури
Київської області на заочне рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 05 травня 2014 року у справі за
позовом Прокуратури м. Ірпеня
Київської області до Коцюбинської
селищної ради Київської області,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Комунальне
підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» про
визнання недійсними рішення,
державного акту на право власності на
землю, визнання права власності на
земельну ділянку,-

Встановила:

У лютому 2013 року прокурор м. Ірпеня
Київської області звернувся до суду з
позовом про визнання недійсними
рішення, державних актів на право
власності на землю, визнання права
власності на земельну ділянку,
посилаючись на те, що рішенням
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року № 2124/25-5 "Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1 ОСОБА_2
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки площею 0,1400
га для вказаних цілей. На підставі
даного рішення на ім»я останньої
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№927470 (кадастровий номер :01:041:0136)
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1.

В подальшому, на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
25.06.2009 року № 596 земельну ділянку
площею 0, 1400 га по АДРЕСА_1 придбав
ОСОБА_3 та на підставі даного договору
останньому видано державний акт серії
ЯЛ №361519 на право власності на
вищезазначену земельну ділянку.

Позивач вказував, що рішення прийнято,
а державні акти видано з порушенням
вимог чинного законодавства, оскільки
земельна ділянка знаходиться за межами
смт. Коцюбинське, земельну ділянку
передано за рахунок земель, що
перебувають у постійному користуванні
Святошинського лісопаркового
господарства.

Просив визнати недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради Київської
області від 25 грудня 2008 року № 2124/25-5,
визнати недійсним державний акт серії
ЯЖ № 927470 на право власності на
земельну ділянку за кадастровим
номером :01:041:0136, виданий на ім'я
ОСОБА_2 та державний акт серії ЯЛ №261519
на земельну ділянку за кадастровим
номером :01:041:0136 виданий на ім»я
ОСОБА_3; визнати право власності
держави на зазначену земельну ділянку.

Заочним рішенням Ірпінського міського
суду Київської області від 12 травня 2014
року позов прокурора м. Ірпеня
Київської області задоволено частково,
визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради Київської
області від 25.12.2008 року № 2124/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1», визнано
недійсним державний акт серія ЯЖ № 927470
на право власності на земельну ділянку
з кадастровим номером :01:041:0136 на
ім»я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею
0,1400 га.

Скасовано захід забезпечення позову
застосований ухвалою Ірпінського
міського суду від 17 червня 2013 року. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, Прокуратура Київської області
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати заочне рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 05 травня 2014 року в частині
відмови в задоволенні вимог про
визнання права власності держави на
земельну ділянку площею 0,1400 га
кадастровий номер :01:041:0136 та про
визнання недійсним державного акту на
земельну ділянку серії ЯЖ №927470
виданий на ім»я ОСОБА_2 з відміткою про
перехід права власності до ОСОБА_3 і
скасувати його державну реєстрацію.
Крім того, просила змінити
мотивувальну частину рішення суду,
виключивши положення про те, що договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
укладений 25.06.2009 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 не є нікчемними, змінивши
положення про нікчемність вказаного
договору.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

По справі встановлено, , що рішенням
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року № 2124/25-5 "Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1 ОСОБА_2
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки площею 0,1400
га для вказаних цілей. На підставі
даного рішення на ім»я останньої
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№927470 (кадастровий номер :01:041:0136)
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1.

В подальшому, на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
25.06.2009 року № 596 земельну ділянку площею
0,1400 га по АДРЕСА_1 придбав ОСОБА_3.

На підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 25.06.2009 року № 596
ОСОБА_3 отримав державний акт серії ЯЛ
№ 361519 на право власності на земельну
ділянку (кадастровий номер
:01:041:0136) площею 0.1400 га з цільовим
призначенням для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги
прокурора м. Ірпеня та визнаючи
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради, суд виходив з того, що
спірна земельна ділянка знаходилася
поза межами смт. Коцюбинське, оскільки
на момент прийняття вищезазначеного
рішення межі смт. Коцюбинське у
встановленому законом порядку не були
визначені та не встановлені, а тому
рішення Коцюбинської селищної ради не
відповідає вимогам земельного
законодавства. У зв»язку з цим, як
наслідок, державний акт, виданий на
підставі незаконного рішення на ім.»я
ОСОБА_2, також підлягає визнанню
недійсним.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_3
набув право власності на спірну
земельну ділянку на підставі договору
купівлі-продажу від 25.06.2009 року. 24
травня 2011 року на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
25.06.2009 року ОСОБА_3 отримав державний
акт серія ЯЛ №361519 (т.1 а.с.15).

Відповідно до положень ч.1 ст.81, ст.131 ЗК
України (в редакції на час виникнення
спірних правовідносин) громадяни
України набувають права власності на
земельні ділянки в тому числі на
підставі придбання за договорами
купівлі-продажу, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами.
Укладення таких угод здійснюється
відповідно до Цивільного кодексу
України з урахуванням вимог цього
Кодексу.

Згідно ст.126 ЗК України (в редакції на
час виникнення спірних правовідносин)
право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

За змістом вказаних норм правовою
підставою набуття громадянином права
власності на земельну ділянку є
укладення ним цивільно-правової угоди,
а державний акт, що видається на
підставі такої угоди, посвідчує право
власності особи на земельну ділянку.

Крім того, згідно зі ст. ст. 41, 68
Конституції України ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності, право приватної власності є
непорушним та кожен зобов'язаний
неухильно додержуватися Конституції
України та Законів України.

Відмовляючи прокурору у задоволенні
позовних вимог в частині визнання
державного акту на ім.»я ОСОБА_3
недійсним, суд виходив з того, що ОСОБА_3
набув право власності на земельну
ділянку площею 0,1400 га, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу даної
земельної ділянки, який не визнано
судом недійсним і він не є нікчемним
(його нікчемність не встановлена
законом), а також враховуючи приписи
ст..204 ЦК України щодо презумпції
правомірності правочину, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
визнання недійсним державного акту на
право власності на землю на ім»я
ОСОБА_3, виданого на підставі вказаного
договору.

Даний висновок суду в цій частині вимог
прокурора ґрунтується на вимогах
закону та обставинах справи.

У зв»язку з чим, підстави для внесення
змін в мотивувальну частину заочного
рішення від 15.05.2014 року щодо зміни
положення про нікчемність вказаного
договору, про що просить апелянт в
апеляційній скарзі, відсутні.

Крім того, варто зазначити, що прокурор
в апеляційній скарзі ставить питання
про скасування державного акту серії
ЯЖ №927470 виданий на ім»я ОСОБА_2 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_3, однак, відмітка на
державному акті ОСОБА_2 відсутня, а
державний акт серії ЯЖ №927470 виданий на
ім»я ОСОБА_2 визнано судом недійсним.

Колегія суддів погоджується також з
висновком суду першої інстанції в
частині відмови прокурору у
задоволенні вимог про визнання права
власності держави на спірну земельну
ділянку

Як вже зазначалося, способом захисту
порушеного права власності держави на
земельну ділянку прокурором обрано
позов про визнання права власності на
це майно (ст. 392 ЦК України), а не
витребування майна від нинішнього його
володільця шляхом віндикації (ст. ст. 387,
388 ЦК України).

Як випливає з роз'яснення, яке
міститься в пункті 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», позов
про визнання права власності на майно
(стаття 392 ЦК України) є належним
способом захисту, якщо позивач вимагає
залишення у нього майна, відчуженого
третьою особою за договором, учасником
якого він не був, і це майно ще не вибуло
з його володіння.

Установивши, що земельна ділянка вже
вибула з володіння власника у
зазначений спосіб, суд обґрунтовано
відмовив у позові, заявленому з
підстав, передбачених ст. 392 ЦК України,
оскільки обраний позивачем спосіб
захисту не є належним способом захисту.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 05
травня 2014 року ухвалене з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права та скасуванню з підстав
заявлених в апеляційній скарзі не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу Прокуратури
Київської області - відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 05 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: