АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
-------------------------------------------------------
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Побірченко Т.І.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою органу опіки та
піклування в особі Служби у справах
дітей Солом'янського районної в м.
Києві державної адміністрації на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 24 січня 2014р. по цивільній
справі за позовом органу опіки та
піклування Солом'янської районної в м.
Києві державної адміністрації до
ОСОБА_1

про позбавлення батьківських прав,

встановила:

у червні 2013р. позивач звернувся до суду
з позовом про відібрання у відповідача
малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
передати його органу опіки та
піклування.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що відповідач є
одинокою матір'ю, ОСОБА_2 перебуває на
обліку в службі у справах дітей
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації, як дитина, яка
опинилася у складних життєвих
обставинах, у зв'язку із тим, що мати
неналежним чином виконує свої
батьківські обов'язки. Неповнолітній
проживає разом із прабабусею ОСОБА_4,
яка піклується про дитину, проте не
може забезпечити належних умов для
проживання, навчання та нормального
розвитку дитини.

Позивач стверджував, що
відповідач проживає окремо від сина
протягом тривалого часу, його
вихованням не займається, ним не
цікавиться, матеріальної допомоги на
утримання не надає.

У зв'язку із загрозою життю та
здоров'ю дитини, розпорядженням
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації від 31 травня
2013р. малолітнього ОСОБА_2 відібрано від
матері та влаштовано до Центру
соціально-психологічної реабілітації
дітей № 1 м. Києва, де мати його не
навідувала, його подальшою долею не
цікавилася.

У подальшому позивач змінив
позовні вимоги і просив позбавити
відповідача батьківських прав
стосовно сина ОСОБА_2.

Рішенням суду від 24 січня 2014р. у
позові відмовлено. Попереджено ОСОБА_1
про необхідність змінити ставлення до
виховання сина ОСОБА_2, покладено на
орган опіки та піклування контроль за
виконанням ОСОБА_1 батьківських
обов'язків стосовно сина.

У поданій апеляційній скарзі
орган опіки та піклування
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Апелянт посилається на неповно
з'ясовані судом обставини справи і
неналежну

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/4120/2014 Головуючий у суді
першої інстанції: Кушнір С.І.Доповідач
у суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.правову оцінку наданим суду
доказам.

Відповідач про день та час
розгляду апеляційної скарги була
повідомлена відповідно

- 2 -

до ч. 3 ст. 76 ЦПК України через
відповідну житлово-експлуатаційну
організацію, так як судові
повідомлення нею не отримувалися, тому
колегія суддів вважає, що відповідач
належним чином повідомлений про день
та час розгляду апеляційної скарги, у
судове засідання не з'явилася,
клопотання про перенесення судового
розгляду не направила, тому колегія
суддів відповідно до положень ст. 305 ЦПК
України провела судовий розгляд у
відсутність відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, яка підтримала апеляційну
скаргу, представника прокуратури, яка
підтримала апеляційну скаргу, вивчивши
матеріали справи та надані апелянтом
документи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
відповідач є матір'ю неповнолітнього
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно листа начальника відділу
реєстрації актів цивільного стану
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві від 14 лютого 2013р.
відомості про батька до актового
запису про народження ОСОБА_2 внесені
відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України на
підставі заяви матері.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що під час розгляду
справи було встановлено неналежне
виконання відповідачем своїх
батьківських обов'язків, однак,
позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом, а відповідач змінила
своє ставлення до дитини,
працевлаштувалася, піклується про
сина.

Проте, повністю погодитися з
таким висновком суду не можна, виходячи
з наступного.

Відповідно до ст. 150 Сімейного
Кодексу України батьки зобов'язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток, забезпечити здобуття дитиною
повної загальної освіти, готувати її до
самостійного життя. Передача дитини на
виховання іншим особам не звільняє
батьків від обов'язку батьківського
піклування щодо неї.

Згідно ст. 164 ч.1 п. 2 Сімейного
Кодексу України мати, батько можуть
бути позбавлені судом батьківських
прав, якщо вони ухиляються він
виконання своїх батьківських
обов'язків.

У Постанові Пленуму Верховного
Суду України "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківський прав" від 30 березня 2007р.
зазначено, що ухилення батьків від
виконання своїх батьківських
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема, не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти.

З наданих документів та показів
свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 судом
встановлено, що відповідач залишила
сина, коли йому було три роки, дитина
проживала з бабусею та прабабусею, у
2012р. бабуся померла, і дитиною
опікується прабабуся, яка є інвалідом і
не має можливості займатися виховання
дитини, утримувати його та здійснювати
належний догляд. Також свідки
підтвердили, що відповідач не надає
матеріальної допомоги на утримання
сина, не відвідує шкільний заклад, не
цікавиться навчанням сином, не
опікується ним та його станом
здоров'ям, не забезпечує необхідного
харчування та догляду.

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
прийшов до правомірного висновку про
неналежне виконання відповідачем
своїх батьківських обов'язків.

У вищезазначені постанові
Пленуму Верховного Суду України
зазначено, що зважаючи на те, що
позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом, суд може у виняткових
випадках при доведеності винної
поведінки когось із батьків або їх обох
з урахуванням її характеру, особи
батька і матері, а також інших
конкретних обставин справи відмовити у

- 3
-

задоволенні позову про позбавлення
батьківських прав, попередивши
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дитини і
поклавши на органи опіки та піклуван-ня
контроль за виконанням ним
батьківських обов'язків. Ухвалюючи
таке рішення, суд має право вирішити
питання про відібрання дитини у
відповідача і передачу органам опіки
та піклування ( якщо цього потребують
її інтереси).

Проте, вважаючи, що відповідач
змінила своє ставлення до сина, суд
першої інстанції не врахував, що
відповідач тривалий час не займається
вихованням сина, передала його на
виховання прабабусі, яка за своїм
віком, станом здоров'я та матеріальним
забезпеченням не має можливості
утримувати дитину та здійснювати за
ним належний догляд, отримуючи
державну соціальну допомогу, як
одинока мати, відповідач вказані кошти
використовує на власні потреби, не
надаючи матеріальної допомоги
прабабусі на утримання сина.

Також судом не надано оцінку
документам, які підтверджують, що
неповнолітній ОСОБА_2 часто хворіє,
потребує належного медичного нагляду,
огляду вузькими спеціалістами, що не в
змозі здійснити прабабуся, проте,
відповідач станом здоров'я сина не
цікавилася, що підтверджується листом
в.о. головного лікаря клінічної лікарні
№ 4 Солом'янського району м. Києва.

Крім того, після влаштування
неповнолітнього ОСОБА_2 до Центру
соціально-психологічної реабілітації
дітей № 1 у червні 2013р. за зверненням
прабабусі ОСОБА_4, відповідач не
виявила бажання забрати дитину, а
користуючись відсутністю дитини у
квартирі, здала кімнату, де він
проживав, у оренду.

Колегія суддів вважає
надуманими посилання відповідача на
неможливість проживати разом із сином,
так як з наданих суду документів
вбачається, що відповідач проживає у
трикімнатній квартирі, проте, дві
кімнати здаються у оренду. Однак,
відповідач має можливість проживати
разом із сином у квартирі, де вони
зареєстровані, але такого бажання
відповідач не виявила.

Вказані обставини, на думку
колегії суддів, свідчать не про зміну
ставлення відповідача до виховання
сина, а підтверджують небажання
відповідача займатися його вихованням
та опікуватися ним.

Також суд не врахував, що
протягом 2012-2013р.р. з відповідачем
працювали соціальна служба та служба у
справах дітей Солом'янської районної в
м. Києві державної адміністрації з
приводу неналежного виконання нею
батьківських обов'язків і зверталася
увага відповідача на необхідність
змінити своє ставлення до даного
обов'язку, проте, позитивного
результату це не дало, так як
відповідач не бажала займатися
вихованням свого сина, опікуватися ним.

На думку колегії суддів, вказані факти
свідчать про ухилення відповідача від
виконання батьківських обов'язків.

Епізодичне відвідування відповідачкою
сина у Центрі соціально-психологічної
реабілітації дітей № 1 протягом
листопада 2013р. - грудня 2013р. не свідчить
про зміну ставлення до виховання
дитини, що підтверджується подальшою
поведінкою відповідача, яка після
ухвалення судового рішення припинила
навідувати сина, що підтверджується
відповідними листами директора центру,
наданими апеляційному суду.

Нещира поведінка відповідача
підтверджується також і неправдивим
повідомленням нею про
працевлаштування, так як листом
завідуючого ДНЗ № 80 від 15 травня 2014р.
апеляційний суд інформовано про
звільнення відповідача з роботи за
власним бажанням 1 листопада 2013р.
(с.с.149).

Не змінила свого ставлення відповідач
і до опікування сином, так як жодного
разу не відвідала школу, де навчається
неповнолітній ОСОБА_2 після поміщення
його до Центру, що підтверджується
листом директора шкоди № 248
Деснянського району м. Києва від 2
квітня 2014р.

Не скористався суд і можливістю
вислухати дитину, обмежившись його
письмовою заявою, для з'ясування
обставин справи та встановлення
стосунків, які склалися між матір'ю та
сином.

- 4 -

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що з врахуванням обставин
справи, поведінки відповідача та
характеру її дій, суд першої інстанції
не мав підстав для висновку про зміну
відповідачем ставлення до дитини та
виконання нею своїх батьківських
обов'язків, а відтак і для відмови у
позбавленні її батьківських прав
стосовно сина ОСОБА_2.

Не врахував суд і те, що тільки у
виняткових випадках при доведеності
винної поведінки когось із батьків, суд
може відмовити у задоволенні позову
про позбавлення батьківських прав.

Не погоджується колегія суддів і з
висновком суду першої інстанції про
необґрунтованість висновку органу
опіки та піклування, так як даний орган
прийшов до висновку про доцільність
позбавлення відповідача батьківських
прав, враховуючи те, що відповідач
усунулася від виконання своїх
батьківських обов'язків, переклавши
свої обов'язки, спочатку на рідних, а з
червня 2013р. на державу.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції не
повно встановив обставини справи,
належним чином не оцінив надані
позивачем докази, неправильно
застосував норми матеріального права,
що тому відповідно до положень ст. 309
ЦПК України рішення суду підлягає
скасуванню.

Оскільки під час судового розгляду
доведено, що відповідач передала сина
іншим особам без поважних причин,
тривалий час не проживає та не
цікавиться ним, не надає допомоги на
його утримання, а державну соціальну
допомогу використовує на власні
потреби, не забезпечує необхідного
дитині догляду та турботи, тобто не
виконує своїх батьківських обов'язків,
тому колегія суддів вважає, що
відповідач ухиляється від виконання
батьківських обов'язків, і вважає
необхідним позбавити її батьківських
прав.

У судовому засіданні встановлено, що
неповнолітній ОСОБА_2 не може бути
переданий родичам, так як останні не
виявили такого бажання, тому
відповідно до ч. 5 ст. 167 СК України суд
передає неповнолітнього органу опіки
та піклування.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України з відповідача підлягає
стягненню судовий збір у прибуток
держави, виходячи із задоволення двох
вимог немайнового характеру.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314,
316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу органу опіки та
піклування в особі Служби у справах
дітей Солом'янського районної в м.
Києві державної адміністрації
задовольнити.

Рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 24 січня 2014р.
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 батьківських
прав стосовно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (а/з
274 від 11 квітня 2000р. відділ реєстрації
актів громадянського стану Жовтневого
районного управління юстиції у м.
Києві).

Передати неповнолітнього
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, органу опіки та
піклування Солом'янської районної в м.
Києві державної адміністрації.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у
прибуток держави у сумі 487грн. 20коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: