Справа № 369/3627/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

15.07.2014 року Києво - Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого судді
Дубас Т.В.

при секретарі
Дідур М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя та визнання
права власності, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулась до Києво-Святошинського
районного суду Київської області з
даним позовом, мотивуючи його тим, що
22.07.2000 року між нею та ОСОБА_2 було
укладено шлюб, що підтверджується
свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2,
виданим Відділом реєстрації актів
громадянського стану Оратівського
районного управління юстиції
Вінницької області, про що в книзі
реєстрації актів про одруження 22.07.2000
зроблено актовий запис за № 07.

У 2000 році сторони переїхали на постійне
місце проживання до АДРЕСА_1, а
ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син
ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом
про народження від 09.01.2007 року, виданим
виконавчим комітетом Горенської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області серії НОМЕР_3.

26.09.2012 року згідно рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області шлюб між сторонами
було розірвано.

За час існування шлюбу сторонами було
придбано земельну ділянку загальною
площею 0,062 га, що розташована в с. Мощун
Горенської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області садовому товаристві
«Шлакоблочник», що підтверджується
договором купівлі-продажу земельної
ділянки від 30.12.2005 року.

На підставі зазначеного договору
купівлі-продажу земельної ділянки
відповідачем було отримано державний
акт на право власності на земельну
ділянку від 18.12.2006 року, про що в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю було зроблено
запис за № 74.

На зазначеній земельній ділянці
розташований садовий (дачний) будинок
загальною площею 153,8 м2 разом з
прилеглими господарськими будівлями
та спорудами, що підтверджується
технічним паспортом, виготовленим Бюро
технічної інвентаризації
Києво-Святошинсько районної ради
Київської області, який було
добудовано у 2007 році і в цей час сторони
переїхали туди.

Іншого майна набутого сторонами за час
шлюбу не має. Будь-яких договорів
стосовно спільного майна між сторонами
не укладалось.

Тому позивач просила визнати за нею,
ОСОБА_1 право власності на ? частину
будинку, що знаходиться у садовому
товаристві «Шлакоблочник» по АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину земельної ділянки,
розташованої в садовому товаристві
«Шлакоблочник» по АДРЕСА_2, кадастровий
номер земельної ділянки :03:006:0295.
Судові витрати покласти на
відповідача.

В судовому засіданні представником
позивача було заявлено клопотання щодо
залишення позовних вимог в частині
визнання права власності за позивача
на ? частину будинку, що знаходиться у
садовому товаристві «Шлакоблочник» по
АДРЕСА_2.

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
15.07.2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 про
визнання права власності на ? частини
будинку залишені без розгляду.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив їх задоволити.

Відповідач проти задоволення позову
заперечував та просив відмовити у
заявлених вимогах.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, наявні
письмові докази у їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 22
липня 2000 року між ним ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в
Відділі реєстрації актів
громадянського стану Оратівського
районного управління юстиції
Вінницької області було зареєстровано
шлюб, про що зроблено актовий запис № 07.

Від шлюбу у сторін народився син
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 26
вересня 2012 року шлюб між сторонами
розірвано.

За період шлюбу сторонами було набуто
земельну ділянку площею 0,062 га, що
знаходиться в АДРЕСА_2, надану для
ведення садівництва, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 30 грудня 2005 року №
10897.

На підставі даного договору на ім'я
ОСОБА_2 було виданого державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,0621 га, що розташована в
АДРЕСА_2, цільове призначення для
ведення садівництва, кадастровий номер
:03:006:0295.

Відповідно до звіту про експертну
грошову оцінку земельної ділянки,
оціночна вартість земельної ділянки
площею 0,0621 га, що розташована в
АДРЕСА_2, цільове призначення для
ведення садівництва, кадастровий номер
:03:006:0295 становить 135 578 грн.

Статтею 15 ЦК України визначено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Згідно ст. 369 ЦК України співвласники
майна, що є у спільній сумісній
власності, володіють і користуються
ним спільно, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 59 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є майно, набуте нею, ним за час шлюбу,
але за кошти, які належали їй, йому
особисто.

В силу ст. 60 Сімейного кодексу України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Дружина і чоловік мають право
розділити майно за взаємною згодою.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.23, 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляду справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21.12.2007 року за № 11
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Суд, приходить до висновку, що
сторонами по справі під час шлюбу була
набута спірна земельна ділянка площею
0,0621 га, що розташована в АДРЕСА_2,
цільове призначення для ведення
садівництва, кадастровий номер
:03:006:0295.

В силу ст. 60 СК України дана земельна
ділянка належить сторонам на праві
спільної сумісної власності. А отже
кожному з них належить ? даної
земельної ділянки.

У зв'язку з чим суд, вважає за необхідне
визнати за кожною із сторін право
власності на ? частини земельної
ділянки площею 0,0621 га, що розташована
в АДРЕСА_2, цільове призначення для
ведення садівництва, кадастровий номер
:03:006:0295.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінив їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст.1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд дійшов
висновку про необхідність задоволення
позовних вимог.

В силу ст. 88 ЦПК України суд стягує з
відповідача на користь позивача судові
витрати пропорційно до задоволених
позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 3, 15, 16, 368, 369 ЦК
України ст.ст. 59, 60, 69, 70 СК України,
керуючись ст. 3, 4, 10, 11, 15, 59, 60, 209, 212-215, 218,
217 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частини земельної ділянки, загальною
площею 0,0621 га, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_2, цільове призначення
для ведення садівництва, кадастровий
номер :03:006:0295.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частини земельної ділянки, загальною
площею 0,0621 га, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_2, цільове призначення
для ведення садівництва, кадастровий
номер :03:006:0295.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 витрати по сплаті
судового збору в розмірі 678 грн.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня його
оголошення.

Суддя

Дубас Т.В.