Дата документу 10.07.2014
Справа № 334/2374/14-ц
Провадження № 2/334/1423/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року Ленінський районний
суд м. Запоріжжя у складі головуючого
судді Турбіної Т.Ф., при секретарі
Нестеренко Ю.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м.
Запоріжжі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
захист честі, гідності та ділової
репутації, спростування недостовірної
інформації, відшкодування моральної
шкоди -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року позивачі звернулися
до суду з даним позовом, в
обґрунтування якого зазначають, що
23.01.2013р. до Хортицького РВ ЗМУ ГУМВС
України в Запорізькій області
відповідач ОСОБА_4 подав заяву від
20.01.2013р. про підготовку до вчинення
злочину (реєстраційний № М-23).

Ця заява містить недостовірну,
образливу інформацію, про вчинення
позивачами дій, відповідальність за
які передбачена Кримінальним кодексом
України. Зокрема, зазначені фрази,
вирази та інформація є такими, що
вказують на організацію та участь
позивачів в організованому злочинному
угрупуванні, захопленні території,
майна та інше. Між тим, позивачі такими
не являються, їх винуватість у
встановленому законом порядку не
доведена. Інформація у заяві ОСОБА_4
нічим не підтверджена, є недостовірною
та носить негативний характер.
Відповідач розповсюдив недостовірну
інформацію серед широкого кола осіб,
чим опорочив честь і гідність
позивачів. Ця інформація формує у
спільноти негативне ставлення до них,
наносить шкоду їх діловій репутації,
дискредитує в очах суспільства.

З урахуванням перенесених позивачами
страждань, пов'язаних з порушенням
звичайного способу життя, негативним
впливом на стан здоров'я, ділову
репутацію, пов'язаних з наклепом,
позивачам спричинено моральну шкоду,
розмір якої кожен з них оцінює у 20000,00
грн.

Відповідно до уточненої позовної
заяви, просять визнати недостовірною
та такою, що порочить і принижує честь,
гідність та ділову репутацію
позивачів, інформацію, яка міститься в
заяві про підготовку до вчинення
злочинів ОСОБА_5 від 20.01.2014 р. та
поширена ним шляхом подання до
Хортицького РВ ЗМУ ГУ МВС України в
Запорізькій області, а саме:

1. «...Події які відбулися
нещодавно. 28.12.2013 р. одним з активних
діячів злочинного групування ОСОБА_3
було скоєно хуліганський напад на
контролера ОСОБА_6..»

2. «...розмови голови кооперативу
«Дніпро» ОСОБА_7, бухгалтера цього так
званого «кооперативу» ОСОБА_2 і особи
що представляє себе юристом
кооперативу - ОСОБА_1.»

3. «ОСОБА_2 виправдовувався перед
ОСОБА_7 і ОСОБА_1 за те що він, мовляв, все
добре пояснив ОСОБА_3-як саме слід
здійснювати напад щоб спровокувати
потім саме ОСОБА_8 і ОСОБА_4 у
застосуванні фізичної сили до
гаражників».

4. «Зокрема ОСОБА_2 поясняв, що за
його порадами ОСОБА_3 повинен був
спочатку заздалегідь обумовити участь
в інциденті так званих свідків з числа
активістів злочинного угруповання, які
після нападу надали б органам
правопорядку свідчення про те, що ніби
то це ОСОБА_6 напав на ОСОБА_3, а це краще
- спровокувати на такі дії ОСОБА_4.
Більше того, ОСОБА_2 пояснював, що для
такого результату нападникові
потрібно було заподіяти собі незначні
тілесні ушкодження (подряпини чи
синці), і таким чином спотворити
істинну картину злочину».

5. «Надалі ОСОБА_7 і ОСОБА_1 зажадали
від ОСОБА_2, щоб він активізував свою
роз'яснювальну роботу серед активістів
злочинного угрупування і вже
найближчим часом організував
відповідну провокацію або стосовно
ОСОБА_6 або стосовно ОСОБА_4, щоб
створити черговий привід для збудження
рядових членів угрупування і спонукати
їх до чергової спроби захоплення
території автостоянки».

6. «Мені зрозуміло, що метою
злочинців було і є ведення в оману
правоохоронних органів та суду
стосовно істинних цілей і завдань так
званого кооперативу, намагання
зобразити себе постраждалою стороною».

7. «Справжні дії цих осіб говорять
самі за себе:

У 2008 році керуючий стоянкою ОСОБА_4
двічі піддавався нападу.

У 2009 побитий 70 річний сторож ОСОБА_11;

У 2010 здійснено 4 спроби захоплення
автостоянки, блокувалася проїзна
частина дороги по вул.. Сапожнікова,
здійснювалися спроби підкинути одному
з охоронців ножа, підроблялися
процесуальні документи від імені
ОСОБА_9

У 2011 р. по звірячому побитий 60-річний
сторож ОСОБА_12 (людина знаходилася на
грані життя та смерті і смерті,
видалено селезінку, вирок за ст. 121 ч. 2
КК винесено стосовно колишнього голови
кооперативу)

У 2013 р. систематично підроблялися
документи від імені ОСОБА_9 (від її
імені направлялися листи з нібито
виниклими претензіями до адвоката,
місцевої адміністрації, суду, окремих
співробітників міліції)».

Просять зобов'язати ОСОБА_4 спростувати
поширену у заяві від 20.01.2014р. Про
підготовку до вчинення злочинів
вищезазначену недостовірну інформацію
тим же шляхом, яким було поширено, а
саме, з дня набрання законної сили
рішення суду, протягом десяти
календарних днів, на адресу
правоохоронних органів в Хортицькому
районі м. Запоріжжя (Хортицький РВ ЗМУ
ГУ МВС України, прокуратура
Хортицького району м. Запоріжжя)
зробити письмову заяву наступного
змісту «ОСОБА_4 повідомляє, що всі
звинувачення ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
у вчиненні ними неправомірних дій, є
неправдивими, неперевіреними та
вигаданими».

В рахунок відшкодування спричиненої
моральної шкоди стягнути з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 - 20000,00 грн., на користь
ОСОБА_2 - 20000,00 грн., на користь ОСОБА_3 -
20000,00 грн.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1,
яка діла також як представник ОСОБА_3,
ОСОБА_2, позов підтримали, просили
задовольнити у повному обсязі з
наведених вище підстав.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав,
надав письмові заперечення проти
позову, які повністю підтримав у
судовому засіданні, пояснивши, що
причиною його звернення до міліції
стали певні дії певних осіб щодо
провокування ОСОБА_3 до застосування
насильства відносно працівника авто
комплексу ОСОБА_8 Таке провокування
відбувалося систематично. ОСОБА_3 було
здійснено напад на ОСОБА_8, що
підтверджується матеріалами
кримінальної справи про його
обвинувачення. Свідком у цій справі
виступав ОСОБА_2 Кримінальне
провадження було закрите з
нереабілітуючих підстав, однак зміст
протоколів допиту ОСОБА_3 і ОСОБА_2, як
і почута в приміщенні суду розмова між
ОСОБА_2, ОСОБА_1 і ОСОБА_7, дали підстави
для підозри, які відповідач висловив у
відповідному зверненні до міліції,
довести або спростувати які належало
правоохоронним органам в
установленому законом порядку.

Вважає, що позовні вимоги не
ґрунтуються на вимогах закону. Не
зазначено, які саме твердження
порочать честь і гідність кожного з
позивачів окремо, яку саме шкоду
діловій репутації кожного з позивачів
спричинено зверненням до міліції із
заявою від 20.01.2014р., при тому, що
відповідач взагалі не знає, які посади
ці особи займають, і яку громадську
діяльність ведуть.

Відповідач не є фахівцем в галузі
права, однак його думка щодо поведінки
позивачів ґрунтується на тому, що на
протязі декількох років він
неодноразово ставав жертвою
провокацій і наклепів з боку членів
кооперативу, а тому всіх причетних до
цього вважав і вважає таким, що
систематично порушують закон і
повідомляють правоохоронним органам
завідомо неправдиву інформацію.
Звернення до правоохоронних органів є
реалізацією його конституційного
права, а не наміром поширити інформацію
про позивачів. При цьому, на
сьогоднішній день відповідь на заяву
не надійшла.

Крім того, в заяві повідомляється лише
про розмову трьох осіб щодо поведінки
четвертої, а всі інші перелічені
незаконні дії (захоплення земельної
ділянки, побиття, руйнування майна
тощо) стосуються кооперативу в цілому,
а не конкретних його членів, тим більше
позивачів у справі.

Вислухавши пояснення сторін, свідка
ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані сторонами докази, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23.01.2013р. до
Хортицького РВ ЗМУ ГУМВС України в
Запорізькій області надійшла заява
ОСОБА_4 від 20.01.2014р. про підготовку до
вчинення злочинів, реєстраційний №
М-23.

У своїй заяві ОСОБА_4 зазначає, що на
цілісний майновий комплекс
автостоянки, який з 18.07.2004р. належить
ОСОБА_9, чиї інтереси він представляє,
безпідставно претендує група осіб, яка
використовує в своїх цілях статутні
документи кооперативу «Дніпро» та інші
підроблені документи. Заявник
посилається при цьому на кримінальне
провадження, порушене у липні 2013 року
за заявою ОСОБА_9 і ОСОБА_4 і вказує, що
приводом для цього звернення є події,
що відбулися недавно.

Викладені далі обставини на дамку
позивачів є недостовірною інформацією,
яка порочить честь і гідність, ділову
репутацію кожного з них.

Зокрема, позивачі пояснили, що у
викладеному в заяві «події, що
відбулися нещодавно. 28.12.2013р. одним з
активних діячів злочинного групування
ОСОБА_3 було скоєно хуліганський напад
на контролера ОСОБА_6 …» є
недостовірним те, що ОСОБА_3 не є
активним діячем злочинного
угрупування і не скоював нападу на
ОСОБА_6

Далі в заяві ОСОБА_4 передає зміст
почутої ним розмови трьох осіб,
зазначаючи, що 15.01.2013р., перебуваючи у
приміщенні Хортицького районного суду
м. Запоріжжя, він випадково став
свідком, «розмови голови кооперативу
«Дніпро» ОСОБА_7, головного бухгалтера
цього так званого «кооперативу» ОСОБА_2
і особи, що представляє себе юристом
кооперативу - ОСОБА_1.». Як пояснив суду
позивач ОСОБА_2, це висловлювання є
принизливим виразом, який ставить під
сумнів існування кооперативу «Дніпро»,
і є недостовірною інформацією, тому що
ОСОБА_2 не є головним бухгалтером
кооперативу, а лише обслуговує
кооператив.

Далі відповідач в заяві вказує, що під
час цієї розмови «ОСОБА_2
виправдовувався перед ОСОБА_7 і ОСОБА_1
за те що він, мовляв, все добре пояснив
ОСОБА_3 - як саме слід здійснювати напад,
щоб спровокувати потім саме ОСОБА_8 і
ОСОБА_4 у застосуванні фізичної сили до
гаражників». Як пояснив суду позивач
ОСОБА_2, він ні перед ким не
оправдовувався і нікому нічого не
пояснював, а тому ця інформація є
недостовірною.

Наступна частина заяви «Зокрема ОСОБА_2
поясняв, що за його порадами ОСОБА_3
повинен був спочатку заздалегідь
обумовити участь в інциденті так
званих свідків з числа активістів
злочинного угрупування, які після
нападу надали б органам правопорядку
свідчення про те, що нібито це ОСОБА_6
напав на ОСОБА_3, а це краще -
спровокувати на такі дії ОСОБА_4. Більше
того, ОСОБА_2 пояснював, що для такого
результату нападникові потрібно було
заподіяти собі незначні тілесні
ушкодження (подряпини чи синці), і таким
чином спотворити істинну картину
злочину» згідно пояснень позивача
містить недостовірну інформацію,
оскільки він не приймав ніякої участі в
діях, що мають ознаки злочину.

Позивач ОСОБА_1 заперечує
достовірність наступної інформації,
викладеної в заяві відповідача:
«Надалі ОСОБА_7 і ОСОБА_1 зажадали від
ОСОБА_2, щоб він активізував свою
роз'яснювальну роботу серед активістів
злочинного угрупування і вже
найближчим часом організував
відповідну провокацію або стосовно
ОСОБА_6 або стосовно ОСОБА_4, щоб
створити черговий привід для збудження
рядових членів угрупування і спонукати
їх до чергової спроби захоплення
території автостоянки», оскільки вона
нічого не жадала від ОСОБА_2

Наступні висловлювання у заяві ОСОБА_4
не містять жодних конкретних прізвищ,
однак позивачі сприймають їх на свій
рахунок і вважають, що мова йде саме про
них трьох, як можуть зрозуміти читачі
виходячи з контексту всієї заяви, а це
принижує честь, гідність і ділову
репутацію позивачів.

Так, думку ОСОБА_4 «Мені зрозуміло, що
метою злочинців було і є ведення в
оману правоохоронних органів та суду
стосовно істинних цілей і завдань так
званого кооперативу, намагання
зобразити себе постраждалою стороною»
позивачі просять визнати
недостовірною і такою, що принижує їх
честь, гідність і ділову репутацію,
оскільки вони не є злочинцями.

Достовірність перелічених далі
незаконних дій: «Справжні дії цих осіб
говорять самі за себе: у 2008 році
керуючий стоянкою ОСОБА_4 двічі
піддавався нападу; у 2009 побитий 70
річний сторож ОСОБА_11; у 2010 здійснено 4
спроби захоплення автостоянки,
блокуваласяпроїжджа частина дороги по
вул.Сапожнікова, здійснювалися спроби
підкинути одному з охоронців ножа,
підроблялися процесуальні документи
від імені ОСОБА_9; у 2011 р. по звірячому
побитий 60-річний сторож ОСОБА_12 (людина
знаходилася на грані життя та смерті і
смерті, видалено селезінку, вирок за ст.
121 ч. 2 КК винесено стосовно колишнього
голови кооперативу); у 2013 році
систематично підроблялися документи
від імені ОСОБА_9 (від її імені
направлялися листи з нібито виниклими
претензіями до адвоката, місцевої
адміністрації, суду, окремих
співробітників міліції)» позивачі не
спростовують, а доводять, що вони не
причетні до вказаних подій. Оскільки
читачів наводить на думку, що саме
позивачі вчинили всі ці дії, просять
визнати цю інформацію також
недостовірною і такою, що принижує їх
честь, гідність і ділову репутацію.

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_1
суду пояснила, що викладена у заяві
ОСОБА_4 інформація зіпсувала її
репутацію в судах, прокуратурі,
міліції, серед членів кооперативу
«Дніпро», як наслідок, зменшилося число
клієнтів і доходу, тим самим їй
спричинено збитки.

Позивач ОСОБА_2 пояснив, що він є
досвідченим бухгалтером, а інформація
в заяві ОСОБА_4 ставить під сумнів його
професійні якості, мабуть уже стала
відомою у податковій інспекції і
зіпсувала думку про нього, що негативно
впливає на його ділову репутацію.
Доводи позивача ОСОБА_2 в обґрунтування
позову, що відповідач продовжує і
надалі розповсюджувати негативну
недостовірну інформацію серед
власників гаражів, не беруться судом до
уваги, оскільки не стосуються предмета
доказування.

Судом також встановлено, що між ОСОБА_3
і ОСОБА_6 дійсно мав місце конфлікт, що
підтверджується копією
обвинувального акту про обвинувачення
позивача ОСОБА_3 за ч.1 ст. 125 КК України
за фактом умисного спричинення
тілесних ушкоджень ОСОБА_8 на
території автокомплексу №22 по вул.
Сапожників, 5-б у м. Запоріжжі,
поясненнями свідка ОСОБА_6, допитаного
у судовому засіданні. Ухвалою
Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 02.04.2014р. кримінальне
провадження закрито у зв'язку із
відмовою потерпілого від
обвинувачення, при цьому зі змісту цієї
ухвали вбачається, що потерпілий і
обвинувачений звернулися до суду із
заявами про закриття кримінального
провадження у зв'язку з їх примиренням,
тобто з нереабілітуючих обставин.

Щодо неправомірності дій ОСОБА_4, який
поширював недостовірну інформацію у
своєму зверненні від 20.01.2014р., ОСОБА_2
звертався до правоохоронних органів із
заявою про вчинення кримінального
правопорушення ОСОБА_4

Листом від 31.03.2014р. №97/1-4334 за
результатами розгляду звернення
ОСОБА_2 йому повідомлено, що за
викладеними у його зверненні фактами
проводилася перевірка, порушень норм
діючого законодавства не встановлено.

Аналіз змісту заяви ОСОБА_4 від 20.01.2014р.
до правоохоронних органів дає підстави
для висновку, що відповідач у своїй
заяві повідомив про зміст почутої ним
в суді розмови трьох осіб ОСОБА_2,
ОСОБА_10 і ОСОБА_1, висловив свою думку з
приводу почутого і своє суб'єктивне
сприйняття конфліктної ситуації,
зазначив інші дії, які не стосуються
позивачів у справі, а згідно пояснень
відповідача, стосуються кооперативу в
цілому. В заяві ОСОБА_4 сам вказує, що
почута ним розмова не може бути
підставою для звинувачень ОСОБА_2,
ОСОБА_10 або ОСОБА_1, проте повідомити
про це правоохоронні органи він вважав
своїм обов'язком.

Відповідно до статті 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. У свою чергу, частина
перша статті 34 Конституції України
кожному гарантує право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань.

Статтею 32 Конституції України
передбачено, що ніхто не може зазнавати
втручання в його особисте і сімейне
життя, крім випадків, передбачених
Конституцією. Кожному гарантується
судовий захист права спростовувати
недостовірну інформацію про себе і
членів своєї сім'ї та права вимагати
вилучення будь-якої інформації, а також
право на відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої збиранням,
зберіганням, використанням та
поширенням такої недостовірної
інформації.

Юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: поширення інформації,
тобто доведення її до відома хоча б
одній особі у будь-який спосіб; б)
поширена інформація стосується певної
фізичної чи юридичної особи, тобто
позивача; в) поширення недостовірної
інформації, тобто такої, яка не
відповідає дійсності; г) поширення
інформації, що порушує особисті
немайнові права, тобто або завдає шкоди
відповідним особистим немайновим
благам, або перешкоджає особі повно і
своєчасно здійснювати своє особисте
немайнове право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі. Поширенням
інформації також є вивішування
(демонстрація) в громадських місцях
плакатів, гасел, інших творів, а також
розповсюдження серед людей листівок,
що за своїм змістом або формою порочать
гідність, честь фізичної особи або
ділової репутації фізичної та
юридичної особи.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
від 27.02.2009 року №1 передбачено, що
відповідно до статті 40 Конституції
України усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Слід мати на увазі, що у випадку, коли
особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте в
ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до
правоохоронних органів судам слід
враховувати висновки, викладені у
Рішенні Конституційного Суду України
від 10 квітня 2003 року №8-рп/2003(справа про
поширення відомостей). Разом з тим
наявність у такому зверненні завідомо
неправдивих відомостей, а також у разі
встановлення, що для звернення особи до
вказаних органів не було жодних
підстав і було викликано не наміром
виконати свій громадський обов'язок
або захистити свої права, свободи чи
законні інтереси, тягне
відповідальність, передбачену
законодавством України. Відповідно до
вимог ст. 40 Конституції України
реалізація особою свого
конституційного права на звернення до
компетентних органів не є поширенням
недостовірної інформації.

Звернувшись до Хортицького РВ ЗМУ
ГУМВС України в Запорізькій області із
заявою від 20.01.2013р., про результати
розгляду якої відповідач не
повідомлений до теперішнього часу,
відповідач відповідно до вимог ст.40
Конституції України реалізував своє
право на звернення до компетентних
органів, а не поширив недостовірну
інформацію, оскільки за змістом ст. 297
ЦК Українита виходячи із зазначених
вище роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України звернення громадян до
правоохоронних органів про захист
своїх прав від неправомірних дій інших
осіб, не може вважатися поширенням
неправдивих відомостей.

Виходячи з вищевикладеного та
встановлених судом обставин справи,
суд вважає, що відсутні докази та факти,
які б доводили, що зазначені вище
висловлювання відповідача мотивовані
цілеспрямованими діями з метою
принизити честь, гідність та ділову
репутацію позивачів.

Суд також дійшов висновку, що
позивачами не доведено і судом не
встановлено інших обставин, сукупність
з якими може бути підставою для
задоволення позову, зокрема, що всі
зазначені позивачами висловлювання,
викладені у заяві від 20.01.2014р., є
недостовірною інформацією, яка за
своїм характером є фактичними
твердженнями, і стосується кожного з
позивачів, порушують особисті
немайнові права чи завдають шкоди
особистим немайновим благам кожного з
позивачів, як про це заявлено у позові.

Виходячи з викладеного, суд судом не
встановлено передбачених законом
підстав для задоволення позовних вимог
про визнання недостовірною та такою, що
порочить і принижує честь, гідність та
ділову репутацію позивачів,
інформації, викладеної у заяві ОСОБА_4
від 20.01.2013р. до Хортицького РВ ЗМУ ГУМВС
України в Запорізькій області і
спростування цієї інформації шляхом
направлення до Хортицького РВ ЗМУ
ГУМВС України в Запорізькій області
письмової заяви наступного змісту
«ОСОБА_4 повідомляє, що всі
звинувачення ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
у вчиненні ними неправомірних дій, є
неправдивими, неперевіреними та
вигаданими».

За таких обставин не підлягають
задоволенню і позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди на
користь позивачів, оскільки дана
частина позовних вимог є похідною від
вимог про захист честі, гідності тощо.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі,
гідності, ділової репутації,
спростування недостовірної інформації
та відшкодування моральної шкоди, -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Турбіна Т. Ф.