Справа № 133/138/14-ц Провадження №
22-ц/772/2337/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Сорока Д. В.Категорія: 44
Доповідач: Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого: Cопруна
В.В.

суддів:
Вавшка В.С., Марчук В.С.,

при секретарі:
Кирилюк Л.М.,

за участю: ОСОБА_2 та її
представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,-

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про
виселення,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Козятинського міськрайонного
суду, Вінницької області від 10 червня
2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_5 про
виселення без надання іншого жилого
приміщення. Позов мотивувала мотивуючи
свої тим , що відповідно до договору
дарування, посвідченого приватним
нотаріусом Козятинського районного
нотаріального округу ОСОБА_6, 15 липня
2009 року, за реєстровим № 1259 та
зареєстрованого в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності за № 1368231,
її на праві приватної власності
належить житловий будинок та земельна
ділянка для його обслуговування по
АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_5 є її
батьком, має власне житло, а саме:
квартиру АДРЕСА_2. Не приймає участі в
утриманні будинку , не сплачує
комунальні послуги, на початку 2013 року
без її дозволу вселився в спірний
будинок та відмовляється з нього
виселятися. При цьому погрожує
розправою їй та матері. Вони
неодноразово зверталися до районного
відділу міліції із заявами та
повідомленнями про неправомірні дії
відповідача. З останнім працівники
міліції проводили профілактичні
заходи з приводу неправомірності його
дій та двічі притягували його до
адміністративної відповідальності за
ст.173-2 КУпАП.. При таких обставинах
просила позов задовільнити.

Рішенням Козятинського
міськрайонного суду, Вінницької
області від 10 червня 2014 року, в
задоволенні позову було відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, постановити нове, яким
позов задовольнити, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, заслухавши
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, дослідивши матеріали
позовної заяви, прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції, виходив з того, що
відповідач, хоча і притягувався до
адміністративної відповідальності,
однак його дії не мали систематичного
порушення правил співжиття, що робить
неможливим для інших проживання із ним
в одному будинку.

Проте, погодитись з таким рішенням
суду не можна, оскільки воно ухвалено з
неправильним застосуванням норм
матеріального права з огляду на
наступне.

З матеріалів справи видно, що
відповідно до договору дарування,
посвідченого приватним нотаріусом
Козятинського районного нотаріального
округу ОСОБА_6, 15 липня 2009 року, за
реєстровим № 1259 та зареєстрованого в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності за № 1368231, ОСОБА_2 на праві
приватної власності належить житловий
будинок та земельна ділянка для його
обслуговування по АДРЕСА_1.

Відповідач по справі - ОСОБА_5 є
її батьком, про що не заперечують
сторони у справі .

Згідно домової книги, в
будинку АДРЕСА_3 з червня 2001 року
ОСОБА_5 разом зі своєю дружиною ОСОБА_3
та дочкою ОСОБА_2 проживали і були
зареєстровані у вищезазначеному
будинку.

Рішенням Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 29.09.2009 р. шлюб між
батьками було розірвано .

08.012.2009 року батьки позивача
були зняті з реєстрації місця
проживання за адресою : з будинку
АДРЕСА_3 та зареєстровані за
адресою: АДРЕСА_2. Зазначена квартира
була ними приватизована в рівних
частках , про що свідчить свідоцтво про
право власності від 27.12. 2010 року (а.с.11) .

У відповідності до статей 156, 64
Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї
власника будинку (квартири) належать
дружина власника будинку, їх діти і
батьки. Членами сім'ї власника будинку
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
власником будинку і ведуть з ним
спільне господарство.

Відповідно до ст. 157 ЖКУкраїни
членів сім`ї власника квартири може
бути виселено у випадках, передбачених
ч. 1 ст. 116 ЖКУ. Виселення провадиться у
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Частина 1 ст. 116 ЖКУ
визначає, що якщо наймач, члени його
сім`ї або інші особи, які проживають
разом з ними, систематично руйнують чи
псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціального
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявилися безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого
приміщення.

Як вбачається з роз'яснення
пленуму Верховного Суду України у п. 17
своєї Постанови "Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України", №2 від 12
квітня 1985 р. , при розгляді справ про
виселення на підставі ст. 116 ЖК УРСР
осіб, що систематично порушують
правила суспільного співжиття і
роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі або
житловому будинку, варто виходити з
того, що при антигромадському
поводженні, що продовжується,
виселення винного може бути й у випадку
повторного порушення, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
суспільного впливу не дали позитивних
результатів.

Виходячи з аналізу змісту
наведеної норми ст. 116 вказує на такі
підстави виселення фізичної особи без
надання іншого жилого приміщення як
систематичне порушення правил
співжиття, що робить неможливим для
інших проживання із ними в одній
квартирі чи в одному будинку.

Позивач у позові посилається на
те , що з відповідачем неможливо
проживати разом в зв»язку з тим , що
відповідач систематично порушує
правила соціального співжиття, що
унеможливлює проживання із ним у
одному будинку , інших підстав вона не
вказує.

Під систематичністю
необхідно розуміти скоєння двох і
більше таких правопорушень. При цьому
необхідно, щоб до винної особи
попередньо були застосовані міри
попередження суспільного впливу.

Виселення через
неможливість спільного проживання
може мати місце лише при
систематичному порушенні винним
правил суспільного співжиття.

Матеріалами справи
встановлено, що відповідач двічі
притягувався до адміністративної
відповідальності за ст.. 173-2 КУпАП , за
те, що він 08.04.2013 року та 12.12.2013 року
вчиняв насильство в сімї, про що
свідчать матеріали перевірки по
зверненню ОСОБА_3 ( а.с.43-61). А також
постанови Козятинського
міськрайонного суду від 26.04.2013 року та
від 17.12.2013 року про визнання винним
відповідача в скоєнні
адміністративного правопорушення та
накладення адміністративного
стягнення у вигляді 34 гривень та 51
гривні, відповідно.

Висновок суду щодо того, що сварки в
сімї позивача спровоковувались і
починались з ініціативи ОСОБА_3 та
дочки ОСОБА_2, які наполягали на
виселенні відповідача з будинку,
спростовуються його поясненнями, які
він давав працівникам міліції. Так.
08.04.2013 в своїх поясненнях він вказує що
сімейна суперечка відбулася, оскільки
він її запідозрив у зраді (а.с.57). По
другому факту, який мав місце 12.12.2013
року він відмовився давати будь - які
пояснення на підставі ст. 63 Конституції
України.

Це свідчить про систематичне
порушення ОСОБА_5 правил суспільного
співжиття.

Відповідно до ст.. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Таким чином, колегія суддів вважає,
що судом першої інстанції при
прийнятті оскаржуваного рішення було
порушено вимоги чинного законодавства,
що свідчить про незаконність рішення, а
тому відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Козятинського
міськрайонного суду, Вінницької
області від від 10 червня 2014 року -
скасувати.

Постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Виселети ОСОБА_5 з будинку АДРЕСА_1, без
налання іншого жилого приміщення.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий: підпис
Cопрун В.В.

Судді: підпис
Вавшко В.С..

підпис
Марчук В. С.

З оригіналом вірно:
Cопрун В.В.