Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області у складі:

Головуючого
судді: Демянчук С.В.

суддів:
Григоренко М.П., Ковальчук Н.М.,

секретаря
судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на заочне рішення
Костопільського районного суду
Рівненської області від 31 жовтня 2013
року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Костопільського районного
суду Рівненської області від 31 жовтня
2013 року позов позовом ПАТ КБ
"Приватбанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про виселення задоволено.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
з квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача
судовий збір в сумі 114,70 грн..

Не погодившись із вказаним рішенням,
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 подали апеляційну
скаргу, в якій вказують, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, є незаконним, необґрунтованим,
неповно та невірно встановлені
обставини, які мають значення для
справи.

Зазначають, що судом першої інстанції
порушено ст. 40 Закону України «Про
іпотеку», оскільки вимоги про
звільнення житлового приміщення ніхто
з відповідачів не отримував.

________________________________________________________________________
______________________

Провадження № 22ц-787/1604/2014
Головуючий у суді 1
інстанції: Грипіч Л.А.

Доповідач : Демянчук С.В.

Також вказують, що, з наявного в
матеріалах справи листа від ПАТ КБ
«Приватбанк» ОСОБА_4 вбачається, що
вимога взагалі адресувалась за
невірною адресою (вказано адресу:
АДРЕСА_3, а фактичною адресою
проживання та реєстрації є АДРЕСА_4).

Просили скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове рішення, яким повністю
відмовити у задоволенні позовних вимог
ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення.

У судовому засіданні ОСОБА_4 та
ОСОБА_2,ОСОБА_3 не з»явилися.Про час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, про що свідчать
розписки.

Представник ПАТ КБ "Приватбанк",
заперечуючи проти задоволення
апеляційної скарги, покликався на
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, а також вимог, заявлених в суді
першої інстанції, правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, і це
встановлено судом, що 29 травня 2008 року
між позивачем та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір № ROT0GA,
відповідно до якого ОСОБА_4, отримав
23945,00 доларів США на умовах повернення
його частинами зі сплатою процентів за
використання кредитних коштів. З метою
забезпечення умов кредитного договору
між Банком та ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 було укладено договір
іпотеки № ROT0GA від 29 травня 2008
року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставиться.

Відповідач ОСОБА_4 свої зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконував, внаслідок чого утворилася
заборгованість, яка станом на 17 серпня
2010 року становить 36291,75 долари США.

Рішенням Костопільського районного
суду від 28 квітня 2011 року, в зв'язку з
невиконанням позичальником ОСОБА_4
умов кредитного договору, звернено
стягнення заборгованості на предмет
іпотеки: квартиру АДРЕСА_1.

Задовольняючи вимоги банку про
звернення стягнення на іпотечне майно
та виселення відповідачів, суд виходив
з доведеності порушення позичальником
умов кредитного договору та наявності
підстав для виселення.

З висновком щодо виселення колегія
суддів погодитись не може з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК
Української РСР.

Ураховуючи зазначене, примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо добровільно мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника, або в інший погоджений
сторонами строк.

Відповідна позиція викладена в п. 43
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин».
Суд касаційної інстанції роз'яснив, що
при розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України,
ст.ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку»
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
порядку, встановленому законом. При
цьому суд за заявою іпотекодержателя
одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
наявності підстав, передбачених
законом, ухвалює рішення про виселення
мешканців цього житлового будинку чи
житлового приміщення

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Разом із тим на час ухвалення рішення
банком не було надано доказів щодо
належного повідомлення відповідачів
про необхідність виселення, отже
відсутнє виконання приписів,
встановлених ч. 2 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК
Української РСР, отже вимога про
виселення є передчасною.

Суд на порушення вимог ст.ст. 214, 215, 316
ЦПК України на зазначене уваги не
звернули, пояснень відповідачів в
достатньому обсязі не перевірили та
висновків про наявність підстав для
виселення дійшли з порушенням норм
матеріального закону.

Оскільки неправильне застосування
судами норм матеріального права
призвело до неправильного вирішення
справи, рішення суду першої інстанції
щодо виселенні відповідачів підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку»,
ст. 109 ЖК України, ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольни.

Рішення Костопільського районного
суду Рівненської області від 31 жовтня
2013 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк" до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
виселення відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним чинності.

Головуючий суддя:
С.В. Демянчук

Судді :
М.П. Григоренко

Н.М. Ковальчук