Справа №489/6438/13-ц 07.08.2014 07.08.2014 07.08.2014
Провадження №22-ц/784/2172/14
Справа № 22-ц/784/2172/14
Головуючий першої інстанції:
Суддя-доповідач апеляційного
суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого Шолох З.Л.,

суддів Данилової О.О., Коломієць
В.В.,

при секретарі Горенко Ю.В.,

за участю представника Ленінського
ВДВС ММУЮ Нечипуришиної Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 20 червня 2014 року у справі
за поданням головного державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції (далі - Ленінський ВДВС ММУЮ)
про визначення частки майна боржника,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 29
жовтня 2013 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5
про стягнення боргу за договорами
позики - задоволено частково. Стягнуто
з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
заборгованість за договорами позики в
розмірі 137 037грн.18коп. та 91 319грн.93коп., а
також відшкодування судового збору в
розмірі 2 260грн.96коп.

27 березня 2014 року головний державний
виконавець Ленінського ВДВС ММУЮ
звернувся до суду з поданням про
визначення частки майна боржника
ОСОБА_5 Зазначав, що у них на виконанні
знаходиться виконавче провадження з
примусового виконання вищевказаного
заочного рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва. Через
відсутність у боржника коштів (окрім
зарплати, про звернення стягнення на
яку стягувач письмової заяви не
надавав) та майна на праві особистої
власності рішення залишається
невиконаним. В ході проведення
виконавчих дій державним виконавцем
встановлено, що боржник ОСОБА_5 з
27.07.1990р. по 13.04.2004р. перебував у шлюбі з
ОСОБА_3 В період шлюбу - 29.09.1995р. - на ім'я
ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу
була придбана квартира АДРЕСА_1.

На думку заявника, виходячи з положень
ст.60 СК України, боржнику ОСОБА_5
належить на праві спільної сумісної
власності ? частина зазначеної
квартири.

Посилаючись на викладене, заявник
просив визначити частку майна ОСОБА_5 у
квартирі АДРЕСА_2, яким він володіє
спільно з ОСОБА_3, визнавши за ОСОБА_5
право власності на ? частку зазначеної
квартири.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 20 червня 2014 року подання
головного державного виконавця
Ленінського ВДВС ММУЮ про визначення
частки майна боржника ОСОБА_5 -
задоволено. Визначено розмір часток
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у праві спільної
власності на квартиру АДРЕСА_3 рівними,
по ? частці за кожним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
процесуального та матеріального права,
просила скасувати ухвалу та відмовити
у задоволенні подання державного
виконавця.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників заявника, перевіривши
наведені в скарзі доводи та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню із наступних
підстав.

Стаття 379 ЦПК України визначає порядок
вирішення питання про визначення
частки майна боржника у майні, яким він
володіє спільно з іншими особами. Отже,
вирішення цього питання безпосередньо
пов'язано виключно з виконавчими діями,
що вчиняє державний виконавець при
примусовому виконанні судового
рішення.

Постановляючи 20 червня 2014 року
оскаржувану ухвалу, суд першої
інстанції не прийняв до уваги, що 27
травня 2014 року відповідачем ОСОБА_5
була подана заява про перегляд
заочного рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 29
жовтня 2013 року, з метою примусового
виконання якого головний державний
виконавець звернувся до суду з даним
поданням.

Таким чином, при вирішенні подання суд
не врахував положення п.4 ч.1 ст.49 Закону
України «Про виконавче провадження»,
відповідно до яких скасування рішення
суду, на підставі якого виданий
виконавчий документ, є підставою для
закінчення виконавчого провадження, а
тому дійшов передчасного висновку про
задоволення цього подання державного
виконавця..

До того ж рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 07 серпня 2014
року апеляційна скарга ОСОБА_5 частково
задоволена. Заочне рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 29
жовтня 2013 року в частині розміру
заборгованості за договором позики від
13 січня 2012 року, що підлягає стягненню з
відповідача, та в частині розміру
відшкодування судового збору - змінено.

За таких обставин, оскаржувана ухвала у
відповідності до п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК
України підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 303, 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 20 червня 2014 року -
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає,
оскільки не перешкоджає подальшому
провадженню у справі.

Головуючий

Судді