ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської М.Є.,

Лесько М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
малолітньої ОСОБА_5, в інтересах якої
діє орган опіки та піклування
виконавчого комітету Нетішинської
міської ради Хмельницької області, як
правонаступників ОСОБА_6 до ОСОБА_7; за
зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6,
правонаступниками якої є ОСОБА_3,
ОСОБА_4, малолітня ОСОБА_5, в інтересах
якої діє орган опіки та піклування
виконавчого комітету Нетішинської
міської ради Хмельницької області про
поділ майна подружжя за касаційною
скаргою ОСОБА_7 на рішення
Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 12 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 25 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 8 липня 1989 року між нею та
відповідачем було зареєстровано шлюб.,
який за рішенням суду розірвано 13
вересня 2012 року. Під час шлюбу у
сторін народилося двоє дітей - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5ІНФОРМАЦІЯ_2. У
період шлюбу ними було придбано
квартиру АДРЕСА_1. Зазначає, що квартира
була придбана за кошти її матері. У
зв'язку із цим ОСОБА_7 просила суд
виділити їй у власність 4/5 частини
вищевказаної квартири, а відповідачу 1/5
частини указаної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла.

Правонаступниками ОСОБА_6 є ОСОБА_3,
ОСОБА_4, малолітня ОСОБА_5, в інтересах
якої діє орган опіки та піклування
виконавчого комітету Нетішинської
міської ради.

Правонаступники, згідно заяви,
уточнили позовні вимоги та просили
визнати за ними право власності на
оспорювань квартиру по 26,67% за кожним.

ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним
позовом, у якому просив визнати
квартиру АДРЕСА_1 об'єктом спільної
сумісної власності та визнати за ним
право власності на Ѕ частину спірної
квартири.

Рішенням Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 12
лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 25 березня 2014
року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, малолітньої
ОСОБА_5, в інтересах якої діє орган
опіки та піклування виконавчого
комітету Нетішинської міської ради
Хмельницької області, як
правонаступників ОСОБА_6 задоволено
частково. Визначено, що частка померлої
ОСОБА_6 у праві спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1,
становить 2/3 частки.
Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4, малолітньою
ОСОБА_5 право власності в порядку
спадкування за померлою ОСОБА_6 на 2/3
частки квартири АДРЕСА_1, що становить
66,7 %, а кожному із спадкоємців по 22,23%. У
задоволенні решти позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_7 право
власності на 1/3 частку квартири
АДРЕСА_1, що становить 33,3 %. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції..

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Вирішуючи спір, суди виходили із того,
що неповнолітня дитина сторін проживає
разом із матір'ю й аліменти на
утримання від батька вона не отримує,
що є достатньою підставою для
збільшення частки ОСОБА_6 у спільному
майні подружжя; дійшовши висновку про
можливість збільшення частки дружини у
спільному майні подружжя, суди вважали
за можливе в судовому порядку визнати
право власності на належну 2/3 частку
ОСОБА_6 (після її смерті) за
правонаступниками, які прийняли
спадщину.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Судом установлено, що 8 липня 1989 року
ОСОБА_6 та ОСОБА_7
зареєстрували шлюб, який за рішенням
суду від 13 вересня 2012 року було
розірвано (а.с. 7).

В період шлюбу у сторін народилося двоє
дітей - дочка ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8-9).

У період шлюбу за договором
купівлі-продажу від 13 серпня 1996 року
сторонами було придбано трьохкімнатну
квартиру по АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України,
який діяв на час купівлі спірної
квартири, та ч. 1 ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Згідно із ч. 3 ст. 70 СК України за
рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку.

У п. 30 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» судам
роз'яснено, що при вирішенні спору про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
суд згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України в
окремих випадках може відступити від
засад рівності часток подружжя,
враховуючи обставини, що мають істотне
значення для справи, а інтереси
неповнолітніх дітей, непрацездатних
повнолітніх дітей (за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування). Під обставинами, що мають
істотне значення для справи, потрібно
розуміти не тільки випадки, коли один
із подружжя не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сімї, але і випадки
коли один із подружжя не мав поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку чи доходу
(ч. 1 ст. 60 СК України).

Посилання судів на неналежне утримання
батьком неповнолітньої доньки ОСОБА_5
ґрунтується на припущеннях, судове
рішення про стягнення з ОСОБА_7
аліментів у справі відсутнє. Тобто,
судами порушено вимоги ч. 4 ст. 60 ЦПК
України, якою встановлено, що
доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Збільшуючи часку ОСОБА_6 у квартирі, яка
є об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, суди не врахували тих вимог
закону, які дозволяють вийти за межі
ідеальних часток та у порушення вимог
ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України
не навели і не довели наявності таких
обставин з урахуванням вказаних
роз'яснень постанови Пленуму,
що призвело до безпідставного
обмеження права власності
ОСОБА_7 Зокрема, судами не враховано,
що ОСОБА_6 померла, законним
представником малолітньої є ОСОБА_7,
який не має аліментних зобов'язань, а
тому підстав для зменшення його частки
в спільній сумісній власності подружжя
немає.

Доводи судів про те, що підставою для
збільшення частки ОСОБА_6 у
спільному сумісному майні стало те, що
у 2003 році ОСОБА_7 здійснив продаж
квартири АДРЕСА_2 чим порушив права
малолітньої доньки ОСОБА_5, не
заслуговують на увагу, оскільки
вказана квартира була відчужена за
згодою ОСОБА_6, що виключає можливість
для збільшення частки останньої у
спільному майні.

За таких підстав, суди не навівши
обставин, з урахуванням вимог закону,
які дозволяють вийти за межі ідеальних
часток, дійшли передчасного висновку,
що частка дружини у спільному майні
подружжя становить 2/3, а відтак, й
передчасно визнали право власності на
вказану частку спірної квартири за
спадкоємцями ОСОБА_10

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
не врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановили
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, згідно ч.
2 ст. 338 ЦПК України ухвалені по справі
рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 12
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Хмельницької області від 25
березня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько М.Є. Червинська В.А.
Черненко