Справа № 405/109/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2014 року Ленінський районний суд
м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Кіровограді
подання державного виконавця
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Кіровоградського
міського управління юстиції
Бондаревської О.О. про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Кіровоградського міського управління
юстиції Бондаревська О.О. в порядку
ст.377-1 ЦПК України звернувся до суду з
поданням, погодженим з начальником
Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ
Донцовим О.С. про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 до виконання зобов'язань за
рішенням. В обгрунтування подання
зазначив, що у Ленінському ВДВС
Кіровоградського МУЮ на примусовому
виконанні знаходиться виконавчий лист
№2-3527 від 20.01.2010 року, виданий
Ленінським районним судом
м.Кіровограда про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 на утримання сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліментів у
розмірі 1/4 частини з усіх видів
заробітку (доходу) щомісячно, але не
менше 30% відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 16 вересня 2009 року, і до
досягнення ОСОБА_5 повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_4.

З метою забезпечення повного та
своєчасного виконання вищезазначеного
рішення суду та виявлення майна,
належного боржнику, державним
виконавцем направлено запити до ВДАІ
УМВС України в Кіровоградській
області, Реєстраційної служби
Кіровоградського міського управління
юстиції, ДПІ у м.Кіровограді для
перевірки майнового стану боржника.

Боржник ОСОБА_3 ухиляється від сплати
боргових зобов'язань протягом
тривалого часу та самостійно не
виконує рішення суду, крім того,
останнім не вчинено жодних дій,
спрямованих на виконання зазначеного
рішення суду.

З огляду на зазначене вище, та з
посиланням на п.18 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження», ст.6
Закону України «Про порядок виїзду з
України та в'їзду в Україну громадян
України» державний виконавець просила
тимчасово обмежити у праві виїзду за
межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
проживає за адресою АДРЕСА_1, до
виконання зобов'язань за рішенням.

В судове засідання державний
виконавець не з'явився, повідомлений
належним чином про час та місце
розгляду подання, в адресованому на
адресу суду клопотанні за вх.№1465 від 17
січня 2014 року просив розглянути
подання без його участі за наявними
матеріалами справи.

Зваживши доводи, викладені в поданні,
перевіривши матеріали, додані до
подання, суд вважає, що в задоволенні
подання державного виконавця
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Кіровоградського
міського управління юстиції
Бондаревської О.О. про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_3 слід відмовити,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (далі -
Конвенція), який гарантує деякі права і
свободи, не передбачені в Конвенції та
у Першому протоколі до неї, кожен є
вільним залишати будь-яку країну,
включно зі своєю власною. На здійснення
цих прав не може бути встановлено
жодних обмежень, крім тих, що
передбачені законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої фізична особа має право на
свободу пересування. Фізична особа, яка
досягла шістнадцяти років, має право на
вільний самостійний виїзд за межі
України. Фізична особа може бути
обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до
особистих немайнових прав фізичної
особи (кн. друга ЦК), а саме - до
особистих немайнових прав, що
забезпечують природне існування
фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК
України). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК
України особисті немайнові права тісно
пов'язані з фізичною особою. Фізична
особа не може відмовитись від
особистих немайнових прав, а також не
може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок вирішення
спорів у цій сфері регулюється Законом
від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України".

Положеннями ст. 6 цього Закону
встановлено, що громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорта, або громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні,
договірні чи інші невиконані
зобов'язання до виконання зобов'язань
або розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням - до виконання
зобов'язань (п. 5).

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язання за рішенням.

Відповідно до статті 377-1 ЦПК України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Зміст і форма подання державного
виконавця нормативно врегульовані в
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, що набрала чинності з
17 квітня 2012 р. та затверджена наказом
Міністерства юстиції України від 2
квітня 2012 р. № 512/5. Зокрема, в розділі XI
"Обмеження у праві виїзду за межі
України та заборона в'їзду в Україну",
передбачено, що подання повинно
містити підтвердження факту ухилення
боржника від виконання своїх
зобов'язань.

Із матеріалів, доданих державним
виконавцем до подання, судом
встановлено, що 13.02.2010 року державним
виконавцем Ленінського ВДВС
Кіровоградського МУЮ відкрито
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа №2-3527, виданого 21
грудня 2009 року Ленінським районним
судом м.Кіровограда про стягнення
аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на
утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3
аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх
видів заробітку (доходу) щомісячно, але
не менше 30% відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 16 вересня 2009 року, і до
досягнення ОСОБА_5 повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Крім того, 10 липня 2012 року державним
виконавцем винесена постанова про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження.

Як на підставу для задоволення подання
державний виконавець зазначив, що
боржник за виконавчим провадженням
ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх
зобов'язань за рішенням суду, ним не
вчинено жодних дій, спрямованих на
виконання рішення, чим перешкоджає
виконанню рішення суду.

Разом з тим, суд вважає, що державним
виконавцем не надано достатніх доказів
на підтвердження умисного ухилення
особи (боржника) від виконання судового
рішення. Зазначені в поданні
державного виконавця дані щодо
направлення відповідних запитів про
доходи та належне майно боржнику до
відповідних реєстраційних органів, а
також повідомлення про відкриття
виконавчого провадження та накладення
арешту на майно боржника, об'єктивно не
можуть свідчити про таке ухилення
боржника від виконання своїх
зобов'язань.

Поняття "ухилення від виконання
зобов'язань, покладених на боржника
рішенням" варто розуміти як будь-які
свідомі діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання.

На момент звернення до суду з поданням
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

З огляду на викладене вище, суд вважає,
що державним виконавцем в поданні не
мотивовано та належними доказами не
підтверджено, більш того, не
обгрунтовано ухилення боржника від
виконання зобов'язання, при цьому судом
під час розгляду подання не
встановлено, на підставі чого суд
приходить до висновку про відмову у
задоволенні подання у зв'язку з його
необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до ст.33 Конституції України,
ч.3 ст.269, ст.313 ЦК України, Закону України
«Про порядок виїзду з України і в»їзду
в Україну громадян України», керуючись
ст.377-1 ЦПК України, п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження",
суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Кіровоградського міського управління
юстиції Бондаревської О.О. про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
проживає за адресою: АДРЕСА_1 до
виконання зобов'язань за рішенням суду,
- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Кіровоградської області через
Ленінський районний суд м. Кіровограда
шляхом подачі протягом п'яти днів з дня
її проголошення апеляційної скарги.

У разі, якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда
Л. А. Іванова