Справа № 369/403/13-ц Головуючий у І
інстанції Коцюрба М.П.Провадження №
22-ц/780/4277/14 Доповідач у 2
інстанції ОлійникКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

14 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Сліпченка О.І., Лащенка
В.Д.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
травня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про знесення
самовільно збудованих будинку та
металевого павільйону і розділ
земельної ділянки в натурі,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 про знесення самовільно
збудованих будинку та металевого
павільйону і розділ земельної ділянки
в натурі, посилаючись на те, що від
листопада 2001 року до листопада 2008 року
вона з ОСОБА_1 проживали однією сім'єю
без реєстрацію шлюбу. За час спільного
проживання ними була набута земельна
ділянка НОМЕР_1, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,1506
га, яка складається із земельної
ділянки №1 площею 0,1000 га, наданої для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та земельної ділянки
НОМЕР_2 площею 0,0506 га, наданої для ОСГ,
право власності на яку зареєстровано
за відповідачем.

На пропозицію поділу вказаної
земельної ділянки між ними в натурі
отримала відмову, у зв'язку з чим була
змушена звернутись до суду.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 22
вересня 2010 року за нею визнано право
власності на 1/2 частину земельної
ділянки.

В даний час виникла необхідність
розподілу земельної ділянки в натурі
між власниками, так як в добровільному
порядку розділити земельну ділянку
відповідач не бажає. Враховуючи
вищенаведене, просила суд виділити в
натурі належну їй 1/2 частину земельної
ділянки із земельної ділянки НОМЕР_1
загальною площею 0,1506 га, яка
складається із земельної ділянки
площею 0,1000 га, наданої для будівництва
та обслуговування житлового будинку та
земельної ділянки НОМЕР_2 площею 0,0506 га,
наданої для ведення ОСГ, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

28 лютого 2013 року уточнила позовні
вимоги і просила суд зобов'язати ОСОБА_1
знести самочинно збудовані
двохповерховий будинок і металевий
павільйон, які розташовані по АДРЕСА_1.

Поділити земельну ділянку, яка
розташована по АДРЕСА_1, виділивши
ОСОБА_3 частину земельної ділянки, яка
необхідна для обслуговування
житлового будинку загальною площею 121,9
кв.м., а іншу частину вказаної земельної
ділянки поділити в натурі по 1/2 частці
між нею (позивачкою) та ОСОБА_1

Заборонити ОСОБА_1 експлуатацію
самочинно збудованого двохповерхового
будинку і металевого павільйону, які
розташовані по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник і
позивачка позовні вимоги підтримали і
зазначили, що вони погоджуються на 2-й
варіант розподілу земельної ділянки,
запропонований експертом згідно
висновку експертизи.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов визнав
частково, не заперечував проти
виділення ОСОБА_3 300 кв.м. земельної
ділянки, проте не погодився з
варіантами експертизи і заперечував
проти задоволенні інших позовних
вимог.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник
в судовому засіданні позов визнали в
частині виділення ОСОБА_3 300 кв.м.
земельної ділянки, в решті позовних
вимог просили суд відмовити.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
травня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1
та ОСОБА_3 про знесення самовільно
збудованих двохповерхового будинку і
металевого павільйону та розподіл
земельної ділянки в натурі задоволено
частково. Виділено співвласникам із
загальної площі земельної ділянки 1506
кв.м. (в одиницях площі) без урахування
самовільних будівель та споруд по І
варіанту судової будівельно-технічної
експертизи, а саме: виділено ОСОБА_3 в
натурі з площі 1000 кв.м. земельної
ділянки (для будівництва та
обслуговування житлового будинку
№/01/015/0035) - 300 кв.м. для
обслуговування нежитлового будинку
(комерційного призначення). Лінії
розподілу ділянок проходять: Перша
лінія (пл.300 кв.м.): з точки "А", яка
розподіляє межу ділянки з вулиці
Святоюріївської на частини 9,10 м
ліворуч та праворуч 9,52 м. паралельно
стіні будинку в точку "Б" - 33,92 м; з точки
"Б" під кутом 91° до лівої межі ділянки в
точку "В"; точка "В" розподіляє відрізок
46,10 м. лівої межі земельної ділянки на
частини 24,88 м. ліворуч та 21,22 м. праворуч.

Виділено ОСОБА_2 з площі 700 кв.м.
земельної ділянки (для будівництва та
обслуговування житлового будинку
№/01/015/0035) по (1/2 х 700) = 350 кв. Друга
лінія (пл. 350 кв.м.): з точки "А", яка
розподіляє межу ділянки з вулиці
Святоюріївської на частини 9,10 м
ліворуч та праворуч 9,52 м. паралельно
стіні будинку в точку "Б" - 33,92 м; з точки
"Б" під кутом 91° до лівої межі ділянки в
точку "В"; з точки "В" по лівій межі
ділянки в точку "Л" - 24,88 м; з точки "Л" по
межі ділянки, що надана під ведення ОСГ
в точку "Ж"- 15,80 м.; з точки "Ж" під кутом
121° до межі в точку "Е"- 17,10 м; з точки "Е"
під кутом 88° до межі в точку "Д" - 4,04 м; з
точки "Д" в точку "Г" - 33,95 м; точка "Г"
розподіляє межу земельної ділянки з
вулиці Святоюріївської на частини 10,71 м
ліворуч та праворуч 7,91 м.

Виділено ОСОБА_1 з площі 700 кв.м.
земельної ділянки (для будівництва та
обслуговування житлового будинку
№/01/015/0035) по ( 1/2 х 700) = 350 кв. Третя
лінія (пл. 350 кв.м.): з точки "Г", яка
розподіляє межу ділянки з вулиці
Святоюріївської на частини 10,71 м
ліворуч та праворуч 7,91 м. в точку "Д" - 33,95
м; з точки "Д" по суміжній межі ділянки в
точку "Е" 4,04 м; з точки "Е" по суміжній
межі ділянки в точку «Ж» 17,10 м, точка «Ж»
розподіляє тильну межу земельної
ділянки (21,06м), що межує з ділянкою яка
надана під ведення ОСГ на відрізи 15,80 м.
ліворуч та 5,26 м. праворуч.

Виділено ОСОБА_2 з площі 506 кв.м.
земельної ділянки (для ведення ОСГ
№/01/015/0036) по (1/2 х 506) = 253 кв.м.
Четверта лінія (пл. 253 кв.м. для ведення
ОСГ): з точки "И", яка розподіляє тильну
межу (21,06 м.) ділянки, що надана для
будівництва та обслуговування
житлового будинку на частини 14,44 м
ліворуч та праворуч 6,62 м. в точку "К" - 31,01
м;

Виділено ОСОБА_1 з площі 506 кв.м.
земельної ділянки (для ведення ОСГ
№/01/015/0036) по (1/2 х 506) = 253 кв.м.
Четверта лінія (пл. 253 кв.м. для ведення
ОСГ): точка "К" розподіляє тильну межу
земельної ділянки (16,14м), надана під
ведення ОСГ на відрізи 6,94 м. ліворуч та
9,20 м. праворуч.

В апеляційній скарзі з підстав
порушення судом норм матеріального і
процесуального права ставиться
питання про скасування рішення та
ухвалення нового, яким рішення змінити
в частині виділення ОСОБА_2 в натурі з
площ земельних ділянок, які належать
сторонам на праві спільної сумісної
власності і ухвалити в цій частині нове
рішення, яким припинити право
власності на 1/2 частину земельної
ділянки площею 0,1000 га (для будівництва
та обслуговування житлового будинку)
та 1/2 частину земельної ділянки 0,0506 га
(для ведення особистого селянського
господарства) по АДРЕСА_1 та зобов'язати
ОСОБА_1 виплатити грошову компенсацію
позивачці ОСОБА_2 за 1/2 частину
вищенаведених земельних ділянок.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, виходячи з
наступних підстав. Судом встановлено,
що що рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 07
липня 2009 року встановлено факт
проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.8-9, том
1). Ухвалою колегії суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду Київської області
від 21 жовтня 2009 року рішення
Києво-Святошинського району Київської
області від 07 липня 2009 року залишено
без змін. (а.с.10-11, том 1).

Відповідно до рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 22 вересня 2010 року
за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2
частину земельної ділянки площею 0,1506
га, яка складається із земельної
ділянки №1 площею 0,1000 га, наданої для
будівництва та обслуговування
житлового будинку (кадастровий номер
:01:015:0035) та земельної ділянки
НОМЕР_2 площею 0,0506 га, наданої для
ведення ОСГ (кадастровий номер
:01:015:0036), що знаходиться в АДРЕСА_1
(а.с. 14-17, том 1).

Рішенням колегії суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду Київської області
від 30 листопада 2010 року рішення
Києво-Святошинського району Київської
області від 22 вересня 2010 року в частині
визнання за ОСОБА_2 прав власності на 1/2
частину автомобіля Мерседес - спринтер
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову в задоволенні позову в цій
частині. В іншій частині рішення суду
залишено без змін.(а.с. 18-20 том 1).

Відповідно до ч.3 ст.88 Земельного
Кодексу України учасник спільної
часткової власності має право вимагати
виділення належної йому частки із
складу земельної ділянки.

Згідно з вимогами ч.4 ст.88 Земельного
кодексу України, яка передбачає те, що
учасник спільної часткової власності
на земельну ділянку має право на
отримання в його володіння,
користування частини спільної
земельної ділянки, що відповідає
розміру належної йому частки.

Співвласник також має право на виділ в
натурі частки із майна, що є у спільній
частковій власності, відповідно до
вимог ст.364 ЦК України.

Відповідно до висновку №6936/13-43/1212/1213/14-13
судової будівельно-технічної
експертизи від 23 квітня 2014 року,
проведеної експертами КНДІСЕ було
запропоновано три варіанти розподілу
земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Згідно з першим варіантом розділу
земельної ділянки запропоновано
виділити співвласникам із загальної
площі земельної ділянки 1506 кв.м. (в
одиницях площі) без урахування
самовільних будівель та споруд, а саме:
першому співвласнику з площі 1000 кв.м.
земельної ділянки (для будівництва та
обслуговування житлового будинку
№/01/015/0035) - 300 кв.м. для
обслуговування не житлового будинку
(комерційного призначення), другому та
третьому співвласнику з площі 700 кв.м.
земельної ділянки (для будівництва та
обслуговування житлового будинку
№/01/015/0035) по (1/2 х 700) = 350 кв. Другому
та третьому співвласнику з площі 506
кв.м. земельної ділянки (для ведення ОСГ
№/01/015/0036) по (1/2 х 506) = 253 кв.м. Лінії
розподілу ділянок проходять: перша
лінія (пл. 300 кв.м.): з точки "А", яка
розподіляє межу ділянки з вулиці
Святоюріївської на частини 9,10 м
ліворуч та праворуч 9,52 м. паралельно
стіні будинку в точку "Б" -33,92 м; з точки
"Б" під кутом 91° до лівої межі ділянки в
точку "В"; точка "В" розподіляє відрізок
46,10 м. лівої межі земельної ділянки на
частини 24,88 м. ліворуч та 21,22 м. праворуч.
Друга лінія (пл. 350 кв.м.): з точки "А", яка
розподіляє межу ділянки з вулиці
Святоюріївської на частини 9,10 м
ліворуч та праворуч 9,52 м. паралельно
стіні будинку в точку "Б" - 33,92 м; з точки
"Б" під кутом 91° до лівої межі ділянки в
точку "В"; з точки "В" по лівій межі
ділянки в точку "Л" - 24,88 м; з точки "Л" по
межі ділянки, що надана під ведення ОСГ
в точку "Ж"- 15,80 м.; з точки "Ж" під кутом
121° до межі в точку "Е"- 17,10 м; з точки "Е"
під кутом 88° до межі в точку "Д" - 4,04 м; з
точки "Д" в точку "Г" - 33,95 м ; точка "Г"
розподіляє межу земельної ділянки з
вулиці Святоюріївської на частини 10,71 м
ліворуч та праворуч 7,91 м. Третя лінія
(пл. 350 кв.м.): з точки "Г", яка розподіляє
межу ділянки з вулиці Святоюріївської
на частини 10,71 м ліворуч та праворуч 7,91
м. в точку "Д" - 33,95 м; з точки "Д" по
суміжній межі ділянки в точку "Е" 4,04 м; з
точки "Е" по суміжній межі ділянки в
точку "Ж" 17,10 м; точка "Ж" розподіляє
тильну межу земельної ділянки (21,06м), що
межує з ділянкою яка надана під ведення
ОСГ на відрізи 15,80 м. ліворуч та 5,26 м.
праворуч. Четверта лінія (пл. 253 кв.м. для
ведення ОСГ): з точки "И", яка розподіляє
тильну межу (21,06 м.) ділянки, що надана
для будівництва та обслуговування
житлового будинку на частини 14,44 м
ліворуч та праворуч 6,62 м. в точку "К" - 31,01
м; точка "К" розподіляє тильну межу
земельної ділянки (16,14м), надана під
ведення ОСГ на відрізи 6,94 м. ліворуч та
9,20 м. праворуч.

Суд першої інстанції беручи до уваги
вищенаведене і враховуючи те, що
сторони не досягли домовленості про
поділ земельної ділянки в натурі,
прийшов до вірного висновку щодо
необхідності провести поділ земельної
ділянки відповідно до часток
співвласників та першого варіанту
поділу, викладеного у висновку судової
будівельно-технічної експертизи,
оскільки такий варіант є найбільш
наближеним до ідеальних часток сторін
в праві власності на земельну ділянку і
не порушує інтереси власників
будівель, розташованих на даних
земельних ділянках.

Враховуючи висновок експертизи, суд
першої інстанції вірно виділив
співвласникам із загальної площі
земельної ділянки 1506 кв.м. (в одиницях
площі) без урахування самовільних
будівель та споруд по першому варіанту
судової будівельно-технічної
експертизи, а саме: ОСОБА_3 в натурі з
площі 1000 кв.м. земельної ділянки (для
будівництва та обслуговування
житлового будинку №/01/015/0035) - 300
кв.м. для обслуговування нежитлового
будинку (комерційного призначення).
Лінії розподілу ділянок проходять:
Перша лінія (пл. 300 кв.м.): з точки "А", яка
розподіляє межу ділянки з вулиці
Святоюріївської на частини 9,10 м
ліворуч та праворуч 9,52 м. паралельно
стіні будинку в точку "Б" - 33,92 м; з точки
"Б" під кутом 91° до лівої межі ділянки в
точку "В"; точка "В" розподіляє відрізок
46,10 м. лівої межі земельної ділянки на
частини 24,88 м. ліворуч та 21,22 м. праворуч.
Виділив ОСОБА_2 з площі 700 кв.м.
земельної ділянки (для будівництва та
обслуговування житлового будинку
№/01/015/0035) по ( 1/2 х 700) = 350 кв. Друга
лінія (пл. 350 кв.м.): з точки "А", яка
розподіляє межу ділянки з вулиці
Святоюріївської на частини 9,10 м
ліворуч та праворуч 9,52 м. паралельно
стіні будинку в точку "Б" - 33,92 м; з точки
"Б" під кутом 91° до лівої межі ділянки в
точку "В"; з точки "В" по лівій межі
ділянки в точку "Л" - 24,88 м; з точки "Л" по
межі ділянки, що надана під ведення ОСГ
в точку "Ж"- 15,80 м.; з точки "Ж" під кутом
121° до межі в точку "Е"- 17,10 м; з точки "Е"
під кутом 88° до межі в точку "Д" - 4,04 м; з
точки "Д" в точку "Г" - 33,95 м ; точка "Г"
розподіляє межу земельної ділянки з
вулиці Святоюріївської на частини 10,71 м
ліворуч та праворуч 7,91 м.

Також суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку щодо виділу ОСОБА_1 з
площі 700 кв.м. земельної ділянки (для
будівництва та обслуговування
житлового будинку №/01/015/0035) по (1/2
х 700) = 350 кв. Третя лінія (пл. 350 кв.м.): з
точки "Г", яка розподіляє межу ділянки з
вулиці Святоюріївської на частини 10,71 м
ліворуч та праворуч 7,91 м. в точку "Д" - 33,95
м; з точки "Д" по суміжній межі ділянки в
точку "Е" 4,04 м; з точки "Е" по суміжній
межі ділянки в точку "Ж" 17,10 м; точка "Ж"
розподіляє тильну межу земельної
ділянки (21,06м), що межує з ділянкою яка
надана під ведення ОСГ на відрізи 15,80 м.
ліворуч та 5,26 м. праворуч. Виділити
ОСОБА_2 з площі 506 кв.м. земельної
ділянки (для ведення ОСГ №/01/015/0036)
по (1/2 х 506) = 253 кв.м. Четверта лінія (пл. 253
кв.м. для ведення ОСГ): з точки "И", яка
розподіляє тильну межу (21,06 м.) ділянки,
що надана л і будівництва та
обслуговування житлового будинку на
частини 14,44 м ліворуч та праворуч 6,62 м. в
точку "К" - 31,01 м; Виділив також ОСОБА_1 з
площі 506 кв.м. земельної ділянки (для
ведення ОСГ №/01/015/0036) по ( 1/2 х 506) =
253 кв.м. Четверта лінія (пл. 253 кв.м. для
ведення ОСГ): точка "К" розподіляє
тильну межу земельної ділянки (16,14м),
надана під ведення ОСГ на відрізи 6,94 м.
ліворуч та 9,20 м. праворуч.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

За ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві
спільної часткової власності на
вважаються рівними, якщо інше не
встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд дійшов висновку про
обґрунтованість та доведеність вимог
позивача в частині розподілу земельної
ділянки в натурі, оскільки вони
відповідають вимогам ст.ст.57-59 ЦПК
України.

Суд першої інстанції також прийшов до
вірного висновку, відмовивши у
задоволенні позовних вимог в частині
знесення самовільно збудованого
двохповерхового будинку і металевого
павільйону, з наступних підстав.

У ч.ч.1, 2 ст.376 ЦК України встановлено, що
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п.22 постанови №6
"Про практику застосування судами
статті 376 Цивільного кодексу України
(про правовий режим самочинного
будівництва)" від 30 березня 2012 року
роз'яснив, що знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використано усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
винної особи до відповідальності.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у
абзаці першому і другому п.24 зазначеної
вище постанови, знесення нерухомості,
збудованої з істотним відхиленням від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотним порушенням будівельних норм і
правил (у тому числі за відсутності
проекту), можливе лише за умови, що
неможлива перебудова нерухомості
відповідно до проекту або відповідно
до норм і правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами, або
якщо особа, яка здійснила (здійснює)
будівництво, відмовляється від такої
перебудови.

В інших випадках суд за позовом
відповідного державного органу чи
органу місцевого самоврядування може
на підставі ч.7 ст.376 ЦК України
зобов'язати забудовника здійснити
перебудову житлового будинку, будівлі,
споруди або іншого об'єкту нерухомості,
який побудовано чи будується з
істотними відхиленнями від проекту або
з істотним порушенням основних
будівельних норм і правил, у тому разі,
коли таке будівництво суперечить
суспільним інтересам, порушує права
інших осіб, коли порушення будівельних
норм і правил є істотним, а також є
технічна можливість виконати
перебудову.

Відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Крім того, відповідно до ч.7 ст.376 ЦК
України знесення самочинно
збудованого об'єкту нерухомого майна
передбачено у разі, якщо особу, яка
здійснила самочинне будівництво з
істотним відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил,
було зобов'язано провести відповідну
перебудову даного об'єкту, але дана
особа відмовилась провести таку
перебудову або така перебудова є
неможливою.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивачка в порушення
вимог ч.7 ст.376 ЦК України при подачі
позову до суду та у ході судового
розгляду справи не надала суду жодного
доказу на підтвердження тих обставин,
що органом державної влади або органом
місцевого самоврядування подавалась
позовна заява до ОСОБА_1 про
зобов'язання ОСОБА_1 провести
відповідну перебудову.

У абзаці п'ятому п.24 цієї ж постанови
пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ роз'яснив, що
погодження забудовника на перебудову
при розгляді справи про знесення
самочинного будівництва за можливості
перебудови, якщо це підтверджено, є
підставою для відмови в позові лише
тоді, коли рішення суду, яке набрало
законної сили, про зобов'язання
здійснити перебудову не виконано не з
вини забудовника, про що державним
виконавцем складено відповідний акт.

Позивачкою, ставлячи питання про
знесення самочинно збудованого об'єкту
нерухомості, не було надано жодного
доказу на підтвердження того факту, що
позивачка пропонувала відповідачу
провести відповідну перебудову
спірного об'єкту нерухомості
відповідно до проекту, або що органом
державної влади або органом місцевого
самоврядування подавалась позовна
заява про зобов'язання ОСОБА_1 провести
відповідну перебудову до суду, а
відповідач відмовився здійснити дану
перебудову. Також позивачка не надала
доказів того факту, що проведення
перебудови спірного самочинного
будівництва та приведення його у
відповідність до проекту є неможливим.
Сам факт здійснення відповідачем
самочинного будівництва об'єкту
нерухомості не є підставою для
знесення даного об'єкту відповідно до
ст.376 ЦК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
про порушення судом норм матеріального
і процесуального права безпідставні,
спростовуються матеріалами справи та
висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення постановлене з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської
області набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:
Олійник В.І.

Судді:
Сліпченко О.І.

Лащенко В.Д.