Справа № 127/3471/14-ц Провадження №
22-ц/772/2279/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Бар'як А. С.Категорія:
27Доповідач: Вавшко В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

ГоловуючогоВавшка
В.С.,суддів:Жданкіна В.В., Денишенко Т.О.,
При секретарі:Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» на рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 23
червня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» до ОСОБА_6, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору: ОСОБА_7, про звернення
стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_6 про звернення
стягнення на предмет іпотеки. Вимоги
мотивувало тим, що 20.01.2006 року між АКБ
«Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк», та ОСОБА_7 був укладений
кредитний договір № CNL -B00/003/2006, за яким
позивач надав ОСОБА_7 кредит на суму
24000,00 доларів США. зі строком погашення
до 20.01.2016 року з фіксованою процентною
ставкою - 14% річних. 20.01.2006 року між ПАТ
«ОТП Банк» та ОСОБА_6 було укладено
Договір іпотеки, згідно умов якого в
якості забезпечення зобов'язання за
Кредитним договором № CNL -B00/003/2006
відповідачкою було надано нерухоме
майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки основний боржник не виконує
зобов'язання згідно кредитного
договору, позивач просив суд звернути
стягнення на предмет іпотеки за
Договором іпотеки № CNL -B00/003/2006 від
20.01.2006 року.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 23 червня 2014 року
у задоволенні зазначеного позову
відмовлено.

На таке рішення ПАТ «ОТП Банк» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
20.01.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк
Україна», правонаступником якого є ПАТ
"ОТП Банк", та ОСОБА_7 був укладений
кредитний договір, відповідно до якого
остання отримала в позику кошти в сумі
24000,00 доларів США на спживчі цілі, з
фіксованою процентною ставкою - 14% та з
датою остаточного повернення 20 січня
2016 року.

Також, 20.01.2006 року між Акціонерним
комерційним банком «Райффайзенбанк
Україна» як Іпотекодержателем та
ОСОБА_6 як Іпотекодавцем був
укладений договір іпотеки № CNL -B00/003/2006,
за яким Іпотекодавець передає
Іпотекодержателю в іпотеку нерухоме
майно, що знаходиться за адресою:
квартира АДРЕСА_1 в забезпечення
зобов'язань ОСОБА_7 згідно кредитного
договору № CNL -B00/003/2006 від 20.01.2006 року

Згідно наданого позивачем розрахунку,
заборгованість ОСОБА_7 за кредитним
договором № CNL -B00/003/2006 від 20.01.2006 року
перед Банком станом на 30.12.2013 року
становить 15310,27 дол. США .

Судом також з'ясовано, що відповідно до
висновку про вартість об'єкта оцінки,
виготовленого ТОВ «ЦЕБ
«Капітал-Інвест», ринкова вартість
будинковолодіння з господарськими
будівлями та спорудами, що належать
ОСОБА_7 і розташована в АДРЕСА_1 станом
на 25.04.2014 року становить 549923 грн. 00 коп.,
а ринкова вартість земельної ділянки,
належної ОСОБА_7 становить 169240 грн. 00
коп.

Відповідно до звіту № 72/14 від 29.04.2013 про
незалежну оцінку ринкової вартості
майна - ринкова вартість двохкімнатної
квартири АДРЕСА_1, власником якої є
ОСОБА_6, складає: 529910 грн.

Судом також було з'ясовано, що згідно
довідки Пенсійного фонду України м.
Вінниця № 3139 від 21.05.2014 року, довідки №
822 від 22.04.2014 року, виданої Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Житлово-Експлуатаційне Об'єднання»,
та витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, № 21993252 від
22.05.2014 року, ОСОБА_6 є пенсіонером за
віком, постійно проживає в квартирі, що
є предметом іпотеки та іншого житла не
має.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з тих підстав,
що банком не доведено точну суму
заборгованості за кредитним договором,
наведена банком сума заборгованості в
декілька раз менша ринкової вартості
предмета іпотеки, а також судом були
застосовані вимоги Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», яким
уведена тимчасова заборона з
примусової реалізації предмету
іпотеки за валютними договорами.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, як
такими, що підтверджені зібраними
доказами та узгоджуються із
застосованими нормами матеріального
права.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про
іпотеку», у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення
на предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються:

загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; опис нерухомого майна, за
рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення
збереження предмета іпотеки або
передачі його в управління на період до
його реалізації, якщо такі необхідні;
спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів або застосування
процедури продажу, встановленої
статтею 38 цього Закону; пріоритет та
розмір вимог інших кредиторів,
які підлягають задоволенню з вартості
предмета іпотеки; початкова ціна
предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Пунктами 41 і 42 Постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.12 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин»
роз'яснено, що при вирішенні спору про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд має дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав. Оскільки вказане положення
закону є оціночним, то суд має належним
чином його мотивувати, співставити
обставини зі змістом цього поняття,
визначитись, чи не суперечить його
застосування загальному змісту та
призначенню права, яким урегульовано
конкретні відносини (зокрема, про право
на першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета застави), та врахувати
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність (пункт 6
частини першої статті 3 ЦК), при цьому в
резолютивній частині в обов'язковому
порядку має зазначатись загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки.

У судовому засіданні представник
позивача підтвердив ту обставину, що
між Банком та позичальником триває
інший судовий спір щодо стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ CNL -B00/003/2006 від 20.01.2006 року, під час
якого судом була призначена
судово-економічна експертиза для
встановлення точного розміру
заборгованості ОСОБА_7

Колегія суддів вважає, що ця обставина
є суттєвою для правильного вирішення
цієї справи, а тому суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про недоведеність банком такої
істотної обставини, як точний розмір
заборгованості, що підлягає погашенню
за рахунок реалізації іпотечного
майна.

По-друге, судом апеляційної інстанції
також приймається до уваги та
обставина, що зазначений Банком розмір
заборгованості майже в чотири рази
менший ринкової вартості предмету
іпотеки, а тому вимоги позикодавця про
реалізацію предмету іпотеки у цьому
випадку є неспівмірними зі збитками,
які банк отримує від невиконання
основним боржником своїх обов'язків.

Відповідно до п.п. 1 п.1 Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» протягом дії цього Закону не
може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно.

Колегія суддів приходить до висновку,
що судом першої інстанції правильно
застосовані вимоги зазначеного Закону,
оскільки ОСОБА_7 отримано кредит в
іноземній валюті, нерухоме майно що є
предметом іпотеки - це єдине місце
проживання майнового поручителя
ОСОБА_6, і у власності останньої не має
іншого нерухомого майна.

За таких обставин, та в силу ст.308 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду є законним та
обґрунтованим, постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування не має.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія
суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 23 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на протязі
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя : (підпис)
В.С. Вавшко

Судді : (підпис)
В.В. Жданкін

(підпис)
Т.О. Денишенко

З оригіналом вірно :