У х в а л а

іменем україни

20 серпня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової
О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні власністю та зобов'язання
вчинити певні дії, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 19
червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із указаним позовом, в
обґрунтування якого зазначив, що
будинок № 50 по вул. Шишкіна у м.
Марганці Дніпропетровської області
належить йому на підставі договору
дарування від 27 травня 2004 року, а
відповідач у період з травня 2003 року по
листопад 2009 року була його
співмешканкою, і під час спільного
проживання у них народилися діти,
донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Враховуючи, що відповідачка проживає у
спірному будинку без реєстрації та
добровільно залишити спірне житло
відмовилася, позивач просив виселити
її із даного будинку.

Рішенням Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 29 квітня
2014 року позов задоволено, виселено
ОСОБА_5 з будинку АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19 червня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати вказане судове
рішення та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, апеляційний суд на
підставі доказів, поданих сторонами, що
належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшов правильного висновку
про те, що відповідачка, незважаючи на
припинення сімейних відносин з ОСОБА_4,
не втратила права на користування
вказаним будинком.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
касаційної скарги цих висновків не
спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С.
Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова