Справа № 495/5804/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні заяву про забезпечення
позову

по цивільній справі № 495/5804/14-ц

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»

до:

- ОСОБА_1

- ОСОБА_2

про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Білгород-Дністровського
суду знаходиться цивільна справа за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ ОД16/02/2008/840-К/17 від 28.02.2008 року.

Разом з позовною заявою до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
позивачем було подано заяву про
забезпечення позову в порядку статті 151
Цивільного процесуального кодексу
України шляхом накладення арешту на
додаткове рухоме та нерухоме майно, що
належить:

- ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований
та проживає за адресою: 67708, АДРЕСА_1, ІПН
НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий
01.06.2001 року Овідіопольським РВ УМВС
України в Одеській області);

- ОСОБА_2 (зареєстрований та проживає за
адресою: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2, паспорт
серії НОМЕР_4, виданий 17.02.1997 року
Білгород-Дністровським МВ УМВС України
в Одеській області).

Крім того, в якості забезпечення позову
позивач просить обмежити право виїзду:

- ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований
та проживає за адресою: 67708, АДРЕСА_1, ІПН
НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий
01.06.2001 року Овідіопольським РВ УМВС
України в Одеській області);

- ОСОБА_2 (зареєстрований та проживає за
адресою: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2, паспорт
серії НОМЕР_4, виданий 17.02.1997 року
Білгород-Дністровським МВ УМВС України
в Одеській області).

Така заява про забезпечення позову
мотивована тим, що відповідачі
навмисно не здійснюють виконання
зобов'язань за кредитним договором
щодо погашення суми боргу, процентів за
його користування, а також не сплачують
штрафні санкції, передбачені умовами
кредитного договору протягом
тривалого часу. Позивач стверджує, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є недобросовісними
боржниками, оскільки у будь-який спосіб
ухиляються від виконання зобов'язань,
покладених на них кредитним договором,
в тому числі не відповідають на
телефонні дзвінки, не реагують у
встановлений чинним законодавством
термін на письмові звернення банку.
Крім того, позивач мотивує свою заяву
тим, що відповідачі мають намір
здійснити відчуження належного їм
майна (в тому числі здійснюючи фіктивні
правочини по відчуженню майна
найближчим родичам та знайомим) та, з
метою уникнення виконання своїх
зобов'язань перед позивачем, планують
покинути територію України.

Розглянувши заяву ПАТ «КБ «Надра» про
забезпечення позову по справі
№495/5804/14-ц, суд дійшов до наступних
висновків.

Згідно із частиною першою статті 151
Цивільного процесуального кодексу
України, суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити,
передбачені цим Кодексом, заходи
забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову
повинно бути зазначено: 1) причини, у
зв'язку з якими потрібно забезпечити
позов; 2) вид забезпечення позову, який
належить застосувати, з обґрунтуванням
його необхідності; 3) інші відомості,
потрібні для забезпечення позову (ч.2
ст.151 ЦПК України).

Частиною третьою ст.151 Цивільного
процесуального кодексу України
передбачено, що забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.2006 року № 9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. При встановленні
зазначеної відповідності слід
враховувати, що вжиті заходи не повинні
перешкоджати господарській діяльності
юридичної особи або фізичної особи, яка
здійснює таку діяльність і
зареєстрована відповідно до закону як
підприємець. Вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів. Наприклад,
обмеження можливості господарюючого
суб'єкта користуватися та
розпоряджатися власним майном іноді
призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до ч.3 ст.152 Цивільного
процесуального кодексу України, види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини
другої статті 151 Цивільного
процесуального кодексу України, пункту
4 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.2006 року № 9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», позивачем
повинно бути визначено належним чином
та підтверджено відповідними доказами
обґрунтування необхідності
забезпечення позову в частині
накладання арешту на додаткове рухоме
та нерухоме майно відповідачів, які
свідчать, що існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду у разі
задоволення позову.

Між тим, як вбачається з заяви ПАТ «КБ
«Надра» про забезпечення позову по
справі № 495/5804/14-ц, єдиною підставою для
її задоволення було зазначено лише те,
що на даний час існує загроза
невиконання судового рішення в
майбутньому, у випадку відчуження
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належного їм майна ( в
тому числі здійснюючи фіктивні
правочини по відчуженню майна
найближчим родичам та знайомим).

В свою чергу, в порушення пунктів 2, 3
частини другої статті 151 Цивільного
процесуального кодексу України, пункту
4 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.2006 року № 9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», ПАТ «КБ «Надра»:

- не визначено належним чином та не
підтверджено будь-якими доказами
обґрунтування необхідності виду
забезпечення позову, який належить
застосувати;

- не наведено інших (взагалі будь-яких)
відомостей, потрібних для забезпечення
позову;

- не представлено жодних доказів на
підтвердження своїх вимог, які б
свідчили, що існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову.

У відповідності до частини восьмої
статті 153 Цивільного процесуального
кодексу України, суд, встановивши, що
заяву про забезпечення позову подано
без додержання вимог статті 151 цього
Кодексу, повертає її заявнику, про що
постановляє ухвалу.

Відсутність зазначених вище
відомостей, обґрунтувань та будь-яких
доказів позбавляє суд дійти висновку
про наявність достатньо
обґрунтованого припущення, що невжиття
заходів забезпечення позову може у
майбутньому утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду, у
зв'язку з чим заява ПАТ «КБ «Надра» про
забезпечення позову по справі №
495/5804/14-ц в частині накладення арешту на
додаткове рухоме і нерухоме майно
відповідачів підлягає поверненню
заявнику.

Заявник не позбавлений можливості,
усунувши вказані недоліки заяви про
забезпечення позову, повторно
звернутися до суду.

Крім того, заява ПАТ «КБ «Надра» про
забезпечення позову в частині
обмеження права виїзду за межі України
обґрунтована лише ствердженням
позивача по те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з
метою уникнення виконання своїх
обов'язків перед позивачем, планують
покинути територію України.

Відповідно до ст.33 Конституції України,
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

У ст.6 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадянам України», наведені підстави
тимчасової відмови у в'їзді за кордон,
зокрема якщо є неврегульовані
аліментні, договірні чи інші
невиконані зобов'язання; боржник
ухиляється від виконання зобов'язання,
покладених на нього судовим рішення,
рішення іншого органу (посадової
особи);щодо нього подано цивільний
позов до суду.

Необхідною умовою для встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника фізичної особи за межі
України є наявність встановленого
факту про те, що боржнику відомо про
рішення, яким на нього покладені
відповідні зобов'язання, примусове
виконання якого здійснюється
державною виконавчою службою.

Під ухиленням від виконання
зобов'язань, покладених на боржника
рішенням, слід розуміти як пряму
відмову від виконання рішення, так і
інші винні дії, які свідчать про те, що
боржник ухиляється від виконання
зобов'язань.

Між тим, в порушення ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України, ПАТ
«КБ «Надра» суду не надано доказів, що
невжиття заходів забезпечення позову
(обмеження права виїзду за межі України
відповідачів) може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Припущення ПАТ «КБ «Надра», що ОСОБА_1
та ОСОБА_2 планують покинути територію
України з метою уникнення виконання
своїх зобов'язань, не є обставиною, що
свідчить про утруднення чи
неможливість виконання рішення суду, у
разі задоволення позовних вимог.

Таке припущення не є важливою
підставою для задоволення заяви про
забезпечення позову в частині
обмеження права виїзду.

Суд вважає, що невжиття заходів по
забезпеченню позову в частині
обмеження права виїзду відповідачів не
перешкоджає суду розглянути цей позов
по суті, а також не перешкоджає у
подальшому виконати рішення суду, якщо
таке буде винесено судом.

Таким чином, відсутність обґрунтувань
та будь-яких доказів позбавляє суд
дійти висновку про наявність достатньо
обґрунтованого припущення, що невжиття
заходів забезпечення позову в частині
обмеження права виїзду може у
майбутньому зробити неможливим
виконання рішення суду, у зв'язку з чим
в задоволенні заяви ПАТ «КБ «Надра» про
забезпечення позову в частині
обмеження права виїзду ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 по справі № 495/5804/14-ц слід
відмовити.

Крім того, суд звертає увагу заявника
на те, що, відповідно до ч.1 ст.153
Цивільного процесуального кодексу
України, заява про забезпечення позову
розглядається судом, у провадженні
якого перебуває справа, в день її
надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Керуючись ст.ст. 151, 153, 209, 210, 377-1
Цивільного процесуального кодексу
України, ст.33 Конституції України, ст. 6
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України», суд -

у х в а л и в :

Заяву Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
про забезпечення позову по справі №
495/5804/14-ц за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором №ОД16/02/2008/840-К/17 від 28.02.2008
року в частині накладення арешту на
додаткове рухоме та нерухоме майно
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - повернути заявнику.

У задоволенні решти вимог,
вказаних в заяві Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» про забезпечення позову
по справі № 495/5804/14-ц за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором № ОД16/02/2008/840-К/17
від 28.02.2008 року - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду Одеської області
через Білгород-Дністровський
міськрайонний суд Одеської області.

Суддя
В.В. Мишко