АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4769/14
Головуючий 1 інст. -
Категорія: правочини
Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 липня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого -
Котелевець А.В.,

суддів - Кірсанової
Л.І., Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря
- Костенка Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 12 травня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи
- приватних нотаріусів Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
ОСОБА_6, про визнання договорів
дарування недійсними,

в с т
а н о в и л а:

В грудні 2012 року ОСОБА_1 звернулася
у суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, за участю третіх осіб -
приватних нотаріусів Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
ОСОБА_6, про визнання договорів
дарування недійсними.

На обґрунтування вказала, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року після смерті її
батька ОСОБА_7 відкрилась спадщина на
квартиру АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за
законом є вона та дружина померлого
ОСОБА_2

За життя батько подарував це житло
своїй дружині. Договір дарування
посвідчено приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 9 червня 2009 року за
реєстровим № 856.

На даний час право власності на
вказану квартиру зареєстровано за
відповідачками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
підставі нотаріально посвідченого 9
серпня 2011 року за реєстровим № 1321
договору дарування приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6

Посилаючись на те, що договір
дарування батько уклав у стані, коли не
усвідомлював значення своїх дій та/або
не міг керувати ними, адже був психічно
хворим, його волевиявлення не
відповідало внутрішній волі, оскільки
померлий був жадібною людиною, просила
визнати недійсними договори
дарування, посвідчені приватними
нотаріусами Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 9
червня 2009 року за реєстровим № 856 та 9
серпня 2011 року за реєстровим № 1321.

Відповідачі позов не визнали,
посилаючись на його безпідставність.

Справа розглянута за відсутністю
третіх осіб.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 12 травня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, постановити нове рішення
про задоволення позову в повному
обсязі. Зокрема, зазначає, що рішення
постановлено без врахування доказів
щодо хронічної психічної хвороби
померлого - алкоголізму.

Відповідачі, треті особи рішення
суду першої інстанції не оскаржили,
своїх заперечень на апеляційну скаргу
не надали.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції - судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійним
судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим
Кодексом, нікчемний правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо
не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Спірною є квартира АДРЕСА_1.

Дане житло належало батькові
позивачки ОСОБА_7, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на підставі
Свідоцтва про право власності на житло,
виданого Харківським міським центром
приватизації державного житлового
фонду 9 квітня 1996 року за реєстраційним
№ 7-96-77531.

За життя ОСОБА_7 подарував це житло
своїй дружині - ОСОБА_2 Договір
дарування посвідчено приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 9 червня
2009 року за реєстровим № 856. Право
власності зареєстровано Комунальним
підприємством «Харківське бюро
технічної інвентаризації» 19 червня 2009
року.

Згідно договору дарування,
посвідченого 9 серпня 2011 року приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим № 1321, ОСОБА_2 подарувала
вказану квартиру ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Право власності зареєстровано
Комунальним підприємством «Харківське
бюро технічної інвентаризації» 26
серпня 2011 року (а. с. 5, 10-4).

Посилаючись на те, що договір
дарування батько уклав у стані, коли не
усвідомлював значення своїх дій та/або
не міг керувати ними, його
волевиявлення не відповідало
внутрішній волі, ОСОБА_1 звернулась у
суд із відповідним позовом.

З метою з'ясування обставин, що
мають значення для справи, а саме -
встановлення психічного стану особи
померлого на час складання ним
заповіту, за заявою позивачки в особі
її представника ОСОБА_8 ухвалою
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 24 грудня 2013 року
призначалася психіатрична експертиза,
проведення якої доручалось експертам 18
відділення судово-психіатричних
експертиз Харківської обласної
клінічної психіатричної лікарні № 3.

Згідно акту судово-психіатричного
експерта № 145, складеного 11 лютого 2014
року, ОСОБА_7 за життя, у тому числі і 9
червня 2009 року, ознак будь-якого
хронічного стійкого психіатричного
розладу не виявляв.

За своїм психічним станом в момент
підпису договору дарування від 9 червня
2009 року був здатним розуміти значення
своїх дій та керувати ними (а. с. 143,
147-149).

Отже, доказів того, що померлий за
станом здоров'я не міг розуміти
значення своїх дій або керувати ними в
момент складання договору дарування,
матеріали справи не містять. Не надано
таких доказів і суду апеляційної
інстанції.

За таких обставин суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відмову в позові про
визнання правочинів недійсними.

Суд першої інстанції розглянув
справу в межах заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги не є
суттєвими, висновків суду не
спростовують.

Керуючись статтями 303, 307 ч. 1 п. 1, 308,
313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 12 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня її
проголошення безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

судді