Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року Солом'янський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Калініченко
О.Б.

при секретарі - Войцеховській
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» про
стягнення суми страхового
відшкодування, штрафу та моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 14.04.2014 року звернувся з позовом,
в якому просив стягнути з відповідача
страхове відшкодування в розмірі 14261, 40
грн., індекс інфляції в розмірі 2124,95
грн., пеню за несвоєчасне повернення
страхового відшкодування в розмірі 641,76
грн., 3% річних за період прострочення
виплати страхового відшкодування у
розмірі 146,52 грн., вартість витрат на
правову допомогу в розмірі 200,00 грн. та
вартість моральної шкоди -10000 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 22.09.2013
року відбулась дорожньо-транспортна
пригода, в якій було пошкоджено
належний позивачу автомобіль
«Фольцваген», д.н.з. НОМЕР_2.

Винного у ДТП водія ОСОБА_2 було
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП та
накладено штраф у розмірі 425,00 грн.

Однак, оскільки відповідальність
заподіювача шкоди була застрахована
згідно з полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів в ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія», 29.11.2013 року позивачем було
подано заяву про виплату страхового
відшкодування та надано страховику
необхідні для цього документи. Проте,
термін, який відведено на виплату
страхового відшкодування, сплив 15.12.2013
року.

При цьому, позивач зазначає, що сума
страхового відшкодування становить
13470,12 грн., однак була розрахована
спеціалістом станом на 29.11.2013 року у
відповідності до закупки
комплектуючих деталей на автомобіль в
доларах США та була еквівалентна 1685,24
доларам США.

Разом з тим, станом на 18.04.2014 року йому
було виплачено лише 3470,12 грн., що
еквівалентно 434,14 доларам США, тоді як
позивач вважає, що сума боргу
відповідача складає 1251,00 долар США, що
на момент подачі позову дорівнює 14261,40
грн. за курсом НБУ (1 дол. США = 11,4 грн.).

Позивач зазначає, що він неодноразово
звертався до страховика з вимогою про
страхове відшкодування та пені, однак
такі звернення відповідач залишав без
задоволення.

Крім того, позивач вважає, що
відповідач зобов'язаний сплатити пеню
у розмірі 641,76 грн. відповідно до ст. 36.5
ЗУ «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», а також на підставі ч. 2 ст. 625
ЦК України індекс інфляції та 3% річних
від простроченої суми, які складають
2124,95 грн. та 146,52 грн. відповідно, та
вартість витрат на правову допомогу у
розмірі 200,00 грн. в порядку ст. 84 ЦПК
України, які підтверджуються
оформленням нотаріально посвідченої
довіреності на ведення його справи в
судах за вказану суму оплати.

Посилаючись на те, що такий тривалий
розгляд страхового випадку
відповідачем негативно вплинув на стан
його здоров'я, самопочуття, що
відповідно викликало занепокоєння
його родини та близьких, наслідки чого
призвели до проблематизації його
життя, погіршили гармонійні адаптовані
умови життєдіяльності, були порушені
актуальні життєві плани позивача, на
тривалий період зникла можливість
побудови та реалізації нових життєвих
планів, нової продуктивної
самореалізації, а тому позивач оцінює
завдану йому моральну шкоду у розмірі
10000,00 грн.

В судовому засіданні представник
позивача зменшив позовні вимоги в
частині стягнення страхового
відшкодування з 14261, 40 грн. до 4261, 40 грн.
та пені з 641,76 грн. до 226,37 грн.

Представник ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» в судовому
засіданні проти позову заперечувала
повністю, вважаючи вимоги
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Посилалась на те, що 05.03.2014 року АТ
«УОСК» за фактом згаданого ДТП
прийняло рішення про виплату на
користь позивача страхового
відшкодування у розмірі 13470.12 грн., яка
була здійснена в повному обсязі на
рахунок позивача платіжними
дорученнями №1361 від 13.03.2014 року та №3473
від 29.05.2014 року. А також була здійснена
виплата на користь позивача пені у
розмірі 415,39 грн. платіжним дорученням
№3694 від 05.06.2014 року за прострочення
страхового відшкодування, яке
наступило з 28.02.2014 року.

Щодо вимог про стягнення інфляційних в
розмірі 2124,95 грн. та 3-х відсотків річних
в розмірі 146,52 грн., то вважає, що
санкцією за невчасні виплати
страховиком страхових відшкодувань є
лише сплата неустойки у вигляді пені п.
36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», а тому вимоги про сплату
індексу інфляції та 3% річних за
прострочення виплати страхового
відшкодування є неправомірними та не
підлягають до задоволення.

Вимогу про стягнення моральної шкоди в
розмірі 10000,00 грн. представник також не
визнала як таку, що не ґрунтується ні на
законі, ні на договорі, оскільки
страхова компанія не є особою, що
завдала шкоду майну потерпілого, а лише
відшкодовує шкоду, заподіяну майну
потерпілого.

На вимогу про стягнення 200,00 грн. на
правову допомогу та судових витрат
заперечувала за відсутністю для цього
правових підстав.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників
транспортних засобі врегульовані
положеннями Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», які по суті є
організаційно-правовою формою
гарантованого державою забезпечення
права потерпілих осіб внаслідок дії
(взаємодії) джерел підвищеної
небезпеки на відшкодування шкоди,
заподіяної в наслідок пригоди.

Відповідно до ст. 22 цього закону при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності відшкодовує у
встановленому Законом порядку оцінену
шкоду, яка була заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з п. 36.1. ст. 36 цього закону
страховик (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),
керуючись нормами цього Закону,
приймає вмотивоване рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) або про відмову
у здійсненні страхового відшкодування
(регламентної виплати).

Рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
приймається у зв'язку з визнанням
майнових вимог заявника або на
підставі рішення суду, у разі якщо спір
про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
розглядався в судовому порядку. Якщо
розмір заподіяної шкоди перевищує
страхову суму, розмір страхової
виплати (регламентної виплати) за таку
шкоду обмежується зазначеною
страховою сумою.

Відповідно до ст. 36.5 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» за кожен день
прострочення виплати страхового
відшкодування (регламентної виплати) з
вини страховика (МТСБУ) особі, яка має
право на отримання такого
відшкодування, сплачується пеня з
розрахунку подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Судом встановлено, що 22.09.2013 року об 11
год. 10 хв. в м. Києві на вул. Садовій, 70/110
сталася ДТП за участю застрахованого
автомобіля МАЗ 103-060, державний
реєстраційний номер НОМЕР_3, що
належить КП «Київпастранс», під
керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Volkswagen
Jetta, державний реєстраційний номер
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1

В результаті ДТП автомобіль позивача
отримав механічні пошкодження.

Постановою Солом'янського районного
суду м. Києва від 18.10.2013 року ОСОБА_2
було визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, та
притягнуто до адміністративної
відповідальності за вказане
правопорушення з накладенням на нього
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 425 грн.

При цьому цивільно-правова
відповідальність власника
транспортного засобу КП
«Київпастранс» перед третіми особами
щодо автомобіля МАЗ 103-060, державний
реєстраційний номер НОМЕР_3, була
застрахована в ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» на
підставі поліса №АС/0629877.

29.11.2013 року до страхової компанії
надійшла заява від позивача ОСОБА_1 про
страхове відшкодування, яка є
підставою для здійснення страхового
відшкодування. Аналогічна заява була
подана 24.09.2013 року КП «Київпастранс».

Згідно з п. 36.2. ст.36 цього закону
страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня
узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має право
на отримання відшкодування, за
наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством.

Так, Законом України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні» визначено
правові засади здійснення оцінки
майна, майнових прав та професійної
оціночної діяльності в Україні, її
державного та громадського
регулювання, забезпечення створення
системи незалежної оцінки майна з
метою захисту законних інтересів
держави та інших суб'єктів
правовідносин у питаннях оцінки майна,
майнових прав та використання її
результатів.

Відповідно до вимог ст.ст. 5, 7 цього
Закону проведення оцінки майна є
обов'язковим у випадку визначення
збитків або розміру відшкодування.
Тобто, належний доказом розміру
заподіяної шкоди, вартості та об'єму
необхідних для проведення відновлення
пошкодженого транспортного засобу
робіт, є звіт авто товарознавче
дослідження вартості відновлювального
ремонту проведений суб'єктом оціночної
діяльності.

Так, на замовлення страхової компанії
12.11.2013 року ФОП «ОСОБА_3» було складено
звіт №1539 з оцінки транспортного засобу
Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_2, який належить
ОСОБА_1, внаслідок пошкодження при ДТП,
за результатом якого шкода завдана
власнику транспортного засобу складає
16245,96 грн., в тому числі ПДВ - 1775,84 грн.

Згідно з умовами п. 5 полісу №АС/0629877
франшиза встановлена в розмірі 1000,00
грн.

На підставі цього 05.03.2014 року ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» прийнято рішення про виплату
на користь позивача страхового
відшкодування у розмірі 13470,12 грн. про
що складено акт про настання
страхового випадку №12903.

Отже, оскільки позивач 29.11.2013 року
звернувся до відповідача із заявою про
відшкодування страхових витрат, то
граничний термін відшкодування таких
витрат є 28.02.2014 року.

За умовами припису норм п. 22.1 ст. 22 ЗУ
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» виплата відповідачем
страхового відшкодування
здійснювалась двома платіжними
дорученнями № 1361 та № 3473, а саме: перший
перерахунок грошових коштів на
картковий рахунок ОСОБА_1 в розмірі 3470,12
грн. був здійснений 13.03.2014 року, в той
час, як граничний строк виплати
страхового відшкодування в повному
обсязі настав 28.02.2014 року, а другий
перерахунок грошових коштів на
картковий рахунок ОСОБА_1 - 10000,00 грн. був
здійснений 29.05.2014 року.

Тобто, ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» належним
чином не здійснила виплату позивачу
страхового відшкодування, що призвело
до утворення пені, яку позивач
самостійно у добровільному порядку
05.06.2014 року перерахував на картковий
рахунок ОСОБА_1 в розмірі 415,39 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№3694.

Щодо переведення позивачем страхових
відшкодувань за курсом НБУ станом на
29.11.2013 року та 18.04.2014 року з гривні в
еквівалент долара США у відповідності
до закупки комплектуючих деталей на
автомобіль в наслідок чого збільшилась
сума страхового відшкодування, суд
зазначає, що згідно ст. 192 ЦК України
законним платіжним засобом,
обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, є грошова одиниця України -
гривня. Іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Крім того, позивачем не надано доказів,
які б надавали йому право на
використання іншої грошової одиниці
при здійсненні розрахунків та платежів
в іноземній валюті в тому числі в
доларах США.

Отже, таке переведення ОСОБА_1
визначеної суми страхового
відшкодування відповідачем на
підставі звіту та полісу є
безпідставним та таким, що суд не бере
до уваги при вирішені даного спору.

Крім того, слід зазначити, що позивач
погодився з рішенням страхової
компанії про виплату на його користь
страхового відшкодування у розмірі
13470,12 грн. та визнав вказану суму
відшкодування, про що свідчить
відсутність в матеріалах справи
доказів, які б підтверджували
оскарження такого рішення.

Також нормою ст.625 ЦК України, зокрема,
визначена відповідальність боржника -
сплата інфляційного збільшення та 3%
річних від суми боргу за час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Разом з тим, вимоги позивача про
стягнення сум індексу інфляції у
розмірі 2124,95 грн. та 3% річних - 146,52 грн.,
слід зазначити, що ОСОБА_1 розраховував
їх із суми 14261,40 грн. та за період з 15.12.2013
року по 18.04.2014 року, використовуючи курс
НБУ гривні до долара США, що оцінюється
судом критично.

Оскільки з урахуванням того, що позивач
звернувся до відповідача із заявою про
відшкодування витрат 29.11.2013 року, а тому
граничний строк для відшкодування
страхових витрат, згідно з п. 36.2 ст. 36 ЗУ
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» є 28.02.2014 року, то з цієї дати
необхідно розраховувати основну та
похідні суми позовних вимог.

На підставі цього, індекс інфляції та 3%
річних необхідно вираховувати двома
періодами, а саме: з 28.02.2014 року по 13.03.2014
року з суми 13470,12 грн. та з 14.03.2014 року
по18.04.2014 року з суми 10000,00 грн., що
дорівнює: індекс інфляції - 557,26 грн., а 3%
річних - 45,09 грн.; а, отже, саме в цій
частині позовні вимоги слід
задовольнити.

При цьому суд з доводами представника
відповідача про не поширення норм ст. 625
ЦК України на дані правовідносини не
погоджується, оскільки між сторонами
виникли відносини саме з приводу
грошового зобов'язання в силу закону,
тому відповідач має нести
відповідальність за прострочення його
виконання.

Щодо вимоги про стягнення моральної
шкоди з підстав, визначених позивачем,
то вона не ґрунтується ні на законі, ні
на договорі, оскільки відносини, які
мають місце, не передбачають
відшкодування моральної шкоди.

Так, відповідно до ст.23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду від 31.03.1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» спори про відшкодування
заподіяної фізичній чи юридичній особі
моральної шкоди розглядаються: коли
право на її відшкодування
безпосередньо передбачено нормами
Конституції або випливає з її положень;
у випадках, передбачених
законодавством, яке встановлює
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди; при порушенні
зобов'язань, які підпадають під дію
Закону «Про захист прав споживачів» чи
інших законів, що регулюють такі
зобов'язання і передбачають
відшкодування моральної шкоди.

Встановлено, що спір між сторонами
регулюється Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Отже, ні норами ЦК України, ні цим
Законом не передбачено відшкодування
моральної шкоди в даних
правовідносинах.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд приходить до висновку, що викладені
позивачем правові підстави
відшкодування моральної шкоди є
необґрунтованими, а вимоги про таке
такими, що задоволенню не підлягають.

Між тим, відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховиком потерпілому може
бути відшкодована моральна шкода,
передбачена пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК
України, яка полягає, зокрема, у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, або у душевних стражданнях,
яких особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

Відшкодування ж моральної шкоди з
підстав, передбачених пунктами 3, 4 ч. 2
ст.23 ЦК України, а саме: за моральну
шкоду, якої особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням її майна,
приниженням честі та гідності, а також
ділової репутації фізичної або
юридичної особи, проводиться в
розмірі, визначеному судом, особою, яку
визнано винною у вчиненні ДТП.

Таким чином, суд, з врахуванням
обставин справи, суті позовних вимог,
вбачає, що в цій частині вимог слід
відмовити.

Щодо вимоги позивача про відшкодування
витрат на правову допомогу у розмірі
200,00 грн., суд зазначає, що в цій частині
слід відмовити, оскільки витрати на
оформлення довіреності 16.05.2014 року на
представника ОСОБА_4 не є витратами на
правову допомогу, т. я. в порядку
представництва в цивільному процесу не
передбачено права особи, яка є
представником, на отримання винагороди
від довірителя. Крім того, відповідно
до ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати
складаються з судового збору та витрат,
пов'язаних з розглядом справи, перелік
яких міститься в ч. 3 ст. 79 ЦПК України і
до яких зазначені позивачем витрати не
відносяться.

За таких обставин суд знаходить
позовні вимоги позивача до відповідача
такими, що підлягають частковому
задоволенню.

При цьому, суд, виходячи із часткового
задоволення позовних вимог та
керуючись пропорційним
співвідношенням, вважає, що судовий
збір на користь позивача підлягає
стягненню з відповідача у розмірі 8,70
грн.

Керуючись Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст.ст. 23, 192, 625 ЦК України,
ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 79, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» про
стягнення суми страхового
відшкодування, штрафу та моральної
шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» на
користь ОСОБА_1 3% річних за період
прострочення виплати страхового
відшкодування у розмірі 45,09 грн.,
інфляційне збільшення суми боргу у
розмірі 557,26 грн. та судовий збір у
розмірі 8,70 грн.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: