У Х В А Л А

іменем україни

30 липня2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Дем'яносова М.В.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Фідобанк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Фідобанк» на
рішення апеляційного суду Харківської
області від 08 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ
«Фідобанк») звернулося до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
відповідно до умов кредитного договору
від 11 березня 2005 року ОСОБА_3 отримав
кредитні кошти у розмірі 114 тис. доларів
США. На забезпечення виконання умов
кредитного договору банк уклав із ним
та його дружиною, ОСОБА_4, договір
іпотеки, предметом якого є житловий
будинок АДРЕСА_1. У результаті
порушення умов кредитного договору
утворилася заборгованість, яка станом
на 19 червня 2013 року складає 306 637 грн. 86
коп. Ураховуючи викладене, позивач
просив звернути стягнення на предмет
іпотеки та виселити із нього
відповідачів.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 11 листопада 2013 року
позов ПАТ «Фідобанк» задоволено
частково. Звернуто стягнення на
житловий будинок з надвірними
будівлями і спорудами, що є предметом
іпотеки та розташований по АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом
проведення прилюдних торгів, за ціною,
визначеною на підставі звіту про
оцінку майна суб'єкта оціночної
діяльності в процедурі виконавчого
провадження, в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 11 березня 2005 року в сумі 450 238 грн. 24
коп., яка складається із заборгованості
у гривні - 143 600 грн. 38 коп. та в доларах
США - 38 363,30 доларів США, що еквівалентно
306 637 грн. 86 коп.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 08 квітня 2014
року рішення районного суду скасовано.
У задоволенні позову ПАТ «Фідобанк»
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Фідобанк»
просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, й залишити
рішення суду першої інстанції в силі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із наявності
кредитної заборгованість, що є
підставою для звернення стягнення на
предмет іпотеки в рахунок її погашення.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, апеляційний суд виходив із
того, що у результаті ухвалення судом
преюдиційного рішення про розірвання
кредитного договору основне
зобов'язання ОСОБА_3 припинилось, а,
отже, іпотека також припинилася, що
унеможливлює звернення стягнення на
заставлене майно.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 11 березня 2005
року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, відповідно
до умов якого останній отримав
кредитні кошти у розмірі 114 тис. доларів
США. На забезпечення виконання умов
кредитного договору банк уклав із ним
та його дружиною, ОСОБА_4, договір
іпотеки, предметом якого є житловий
будинок АДРЕСА_1.

Пред'являючи позов, ПАТ «Фідобанк»
посилався на те, що у результаті
порушення умов кредитного договору
утворилася заборгованість, що є
підставою для звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Апеляційний суд дійшов до передчасного
висновку про припинення іпотеки
внаслідок розірвання кредитного
договору і таким чином припинилося
основне зобов'язання, оскільки
рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 04 березня 2011 року, на яке
посилався суд апеляційної інстанції, з
ОСОБА_3 на користь банка було стягнуто
кредитну заборгованість, проте сам
кредитний договір розірвано не було (т.
1 а.с. 12-13).

Отже, апеляційний суд безпідставно
вказав про задоволення наведеним
рішенням позову про розірвання
кредитного договору від 11 березня 2005
року та поклав цей висновок в основу
свого рішення.

Крім того, наявність судового рішення
про стягнення кредитної
заборгованості не є перешкодою для
звернення банка до суду із позовом про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, оскільки в силу ст. 599 ЦК
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином,
а не в силу рішення суду. При цьому
достовірно встановлено, що ОСОБА_3 свої
зобов'язання за кредитом не виконав,
незважаючи на рішення суду.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порядок розрахунків відповідача
встановлений графіком погашення
кредиту та відсотків, який є
невід'ємною частиною кредитного
договору.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 589 ЦК України в разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержавтель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також вимог, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 33, ст. 39 Закону України
«Про іпотеку» передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основними зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки; передбачено звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі рішення суду.

З системного аналізу зазначених норм
матеріального права можна дійти
висновку, що лише правильно визначивши
розмір кредитної заборгованості можна
ухвалювати рішення про звернення
стягнення на цю суму.

Проте суд апеляційної інстанції у
порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України
взагалі не перевірив правильності та
обґрунтованості рішення районного
суду в частині визначення кредитної
заборгованості, тобто не встановив
фактичних обставин справи, від яких
залежить правильне вирішення справи,
та норми права, які регулюють ці
правовідносини, не перевірив доводів
та наданих сторонами доказів, не
перевірив правильності й
справедливості рішення суду першої
інстанції та фактично ухилився від
вирішення спору по суті.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом апеляційної
інстанції не встановлені, рішення
апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. ст. 212, 213 ЦПК України щодо
оцінки доказів та законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

ух в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Фідобанк»
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 08 квітня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська