АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6138/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бібік М. М. Доповідач - Каратаєва
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Козлова С.П.,
Прозорової М.Л.

при секретарі - Кочержинській А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 21 травня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до Вищого
професійного училища №17 м.
Дніпропетровська про стягнення
середнього заробітку за час
невиконання рішення суду та моральної
шкоди, -

в с т а н о в и л а:

21 травня 2014 року Бабушкінським
районним судом м. Дніпропетровська
ухвалено рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_4 до Вищого
професійного училища №17 м.
Дніпропетровська про стягнення
середнього заробітку за час
невиконання рішення суду та моральної
шкоди.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4
подав апеляційну скаргу, в якій просить
задовольнити позов повністю. Сплату
«податку на доходи фізичних осіб»
(НДФЛ) і «єдиного соціального внеску»
(ЕВС) ті інших обов'язкових платежів
покласти на відповідача.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість ухвали
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
котрим суд виконав всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, прийняте на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
при прийнятті рішення суд вирішує,
зокрема, питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги та якими доказами це
підтверджується, чи є інші фактичні
дані, що мають значення для вирішення
справи та докази, що їх підтверджують.

Вказані вимоги ЦПК України суд першої
інстанції не врахував.

Відповідно до п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції ї ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач з вересня 2007 року по травень 2012
року навчався у Вищому професійному
училищі № 17 м. Дніпропетровська, та з 01
квітня 2012 року по 24 травня 2012 року
проходив переддипломну практику в ТзОВ
«Майстер - Каркас» за договором №11 - 12/9
від 07 листопада 2011 року, виконуючи
роботу зварника. У день звільнення
відповідач не розрахувався з ним та не
виплатив заробітну плату, у зв'язку з
чим ОСОБА_4 звернувся до суду із
позовом. 23 травня 2013 року рішенням
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено в
повному обсязі. Рішенням Апеляційного
суду Дніпропетровської області від 09
жовтня 2013 року було скасовано рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 23 травня 2013 року,
та стягнуто з ВПУ № 17 м.
Дніпропетровська на користь ОСОБА_4
заборгованість по заробітній платі за
квітень, травень 2012 року в розмірі 794
гривні, середній заробіток за час
затримки виплати за період з 01 травня
2012 року по 09 жовтня 2013 року включно в
розмірі 9 712 гривень 28 копійок, моральну
шкоду в розмірі 500 гривень, а всього 11 006
гривень 28 копійок та судовий збір в
розмірі 344 гривні 10 копійок (а. с. 53 - 57).

04 листопада 2013 року постановою
головного державного виконавця
Бабушкінського ВДВС
Дніпропетровського МУЮ було відкрито
виконавче провадження (зворотна
сторона а. с. 3).

20 листопада 2013 року постановою
головного державного виконавця
Бабушкінського ВДВС
Дніпропетровського МУЮ відкладено
провадження виконавчих дій з
примусового виконання (а. с. 18) та 30
грудня 2013 року сплачено кошти згідно
виконавчого листа № 200/529/13 від 01
листопада 2013 року в розмірі 11 006 гривень
28 копійок (а. с. 5).

Суд першої інстанції обґрунтовано
застосував до зазначених
правовідносин Постанову Пленума
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», КЗоТ України.

Проте, дійшов невірного висновку, що
судовим рішенням на користь ОСОБА_4
було стягнуто з ВПУ № 17 м.
Дніпропетровська заборгованість із
заробітної плати, а отже день
постановлення вказаного рішення є днем
повного розрахунку з позивачем, та всі
спірні відносини між сторонами
вказаним рішення вирішено, а подальші
правовідносини позивача переходять в
область виконавчу.

Відповідно до правових позицій
Верховного Суду України (у справі
6-144ц13), Закон України "Про виконавче
провадження" визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку. Цим Законом
врегульовано лише правовідносини, що
виникають у процесі виконання судових
рішень.

Відповідно до ч. 1 ст.117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст..116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно із ч. 1 ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм
матеріального права дає підстави для
висновку, що передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП
України обов'язок роботодавця щодо
виплати середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
настає за умови невиплати з його вини
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст..116 КЗпП
України, при цьому визначальними є такі
юридично значимі обставини, як
невиплата належних працівникові сум
при звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або
уповноваженого ним органу розрахунку з
працівником у зазначені строки є
підставою для відповідальності,
передбаченої ст..117 Кодексу, тобто
виплати працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. Після ухвалення
судового рішення про стягнення
заборгованості із заробітної плати
роботодавець не звільняється від
відповідальності, передбаченої ст.. 117
КЗпП України, а саме виплати середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, тобто за весь період
невиплати власником або уповноваженим
ним органом належних працівникові при
звільненні сум.

Відповідно до ст. 237 - 1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. В даному
випадку передбачено можливість
відшкодування моральної шкоди за
порушення законних трудових прав
працівника.

На підставі ст. 34 Закону України "Про
оплату праці" у зв'язку із порушенням
строків виплати заробітної плати
працівникам проводиться компенсація
втрати частини заробітної плати
відповідно до індексу зростання цін на
споживчі товари і тарифів на послуги у
порядку, встановленому чинним
законодавством.

Індекс інфляції нараховується за
порушення строків виплати заробітної
плати невиплаченої працівникам.
Оскільки позивач був звільнений з
роботи, то законних підстав для
нарахування індексу інфляції на
невиплачені при звільненні кошти
відсутні.

Права звільненого працівника у разі
порушення строків виплати йому
належних при звільненні коштів
захищаються в інший спосіб, - шляхом
виплати йому середнього заробітку за
час затримки проведення розрахунку.

Не підлягають стягненню 3% річних
відповідно до ст. 625 ЦК, оскільки дана
норма права не розповсюджує свою дію на
правовідносини, що склалися між
сторонами.

Таким чином, з огляду на зазначене,
підлягають задоволенню позовні вимоги
щодо стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільнені
за період з 09.10.2013 р. по 09.01.2014 р. в
розмірі 3512 грн. з відрахуванням
належних платежів та моральна шкода,
яку колегія судді з урахуванням
принципу співмірності та
справедливості вважає за необхідне
стягнути в розмірі 500 грн. Також
стягненню підлягає на користь держави
судовий збір у розмірі 121,80 грн.

В іншій частині позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 21 травня
2014 року в частині відмови у задоволенні
позовних вимог про стягнення з Вищого
професійного училища № 17 м.
Дніпропетровська на користь ОСОБА_4
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та моральної
шкоди скасувати та задовольнити
позовні вимоги в цій частині.

Стягнути з Вищого професійного
училища № 17 м. Дніпропетровська на
користь ОСОБА_4 середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
3512 грн. та моральну шкоду - 500 грн.

Стягнути з Вищого професійного
училища № 17 м. Дніпропетровська на
користь держави судові витрати в
розмірі 121,8 грн.

Ухвала апеляційного суду чинна з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді