Справа № 361/6732/2013-ц Головуючий у І
інстанції Пухна О.М.Провадження №
22-ц/780/4758/14 Доповідач у 2 інстанції
Верланов С.М.Категорія 18
РІШЕННЯ

Іменем України

18 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С.,
Мережко М.В.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Броварський
заводобудівельний комбінат» на
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 26 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Броварський
заводобудівельний комбінат», ОСОБА_3
про визнання договору новації
недійсним, стягнення грошових коштів
та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Броварський
заводобудівельний комбінат», ОСОБА_2
про розірвання договору новації та
повернення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що з 1998 року вона перебувала у шлюбі
з ОСОБА_3, який розірвано 31 серпня 2010
року. 30 березня 2005 року ОСОБА_3 в
інтересах сім'ї уклав з товариством з
обмеженою відповідальністю
«Броварський заводобудівельний
комбінат» (далі - ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат») договір
про пайову участь (інвестування) у
будівництві трикімнатної квартири
АДРЕСА_2 у м. Бровари
Київської області, вартістю 487 070 грн.,
за умовами якого частково було
сплачено кошти у сумі 173 000 грн.
Зазначала, що рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 16 травня 2012 року вказані кошти
визнані спільним сумісним майном
подружжя та в порядку поділу майна
подружжя за нею визнано право на 86 500
грн. Оскільки умови вказаного договору
виконані не були і решта коштів не
перераховувалася, 30 грудня 2008 року між
ОСОБА_3 та ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат» укладено
договір про новацію, згідно з яким ТОВ
«Броварський заводобудівельний
комбінат» зобов'язалося збудувати та
передати у власність ОСОБА_3
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 у м.
Бровари, а ОСОБА_3 зобов'язався сплатити
її вартість у сумі 422 310 грн. Грошові
кошти у сумі 173 000 грн. зараховані у
рахунок виконання зобов'язання за
даним договором.

Вважала, що договір проновацію є
недійсним, а внесені кошти, які є
спільним сумісним майном подружжя,
підлягають поверненню, оскільки на
момент укладення спірного договору
сторонами не додержано визначеної
законом форми договору, а саме, щодо
нотаріального посвідчення та
державної реєстрації договору. Також у
порушення вимог ст. 65 СК України вона
згоди на розпорядження майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності, не надавала та нотаріально
заяву не посвідчувала.

З наведених підстав ОСОБА_2 просила
визнати недійсним договір про новацію
від 30 грудня 2008 року № 30/12/08,
укладений між ОСОБА_3 та ТОВ
«Броварський заводобудівельний
комбінат», зобов'язати ТОВ
«Броварський заводобудівельний
комбінат» перерахувати на її користь 86
500 грн., сплачених за договором про
пайову участь (інвестування) у
будівництві житла від 30 березня 2005 року
та договором про новацію від 30
грудня 2008 року № 30/12/08 та стягнути із
відповідачів на її користь сплачений
судовий збір.

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду іззустрічним позовом до ТОВ
«Броварський заводобудівельний
комбінат» та ОСОБА_2, в якому просив
розірвати договір про новацію від 30
грудня 2008 року, укладений між ним та ТОВ
«Броварський заводобудівельний
комбінат» на підставі п.п. 4.2 та 4.3, у
зв'язку з невиконанням іншою стороною
умов договору, зобов'язати ТОВ
«Броварський заводобудівельний
комбінат» перерахувати на його користь
86 500 грн., сплачених за договором про
пайову участь (інвестування) у
будівництві житла від 30 березня 2005 року
та договором про новацію від
30 грудня 2008 року №30/12/08, а також
сплачений судовий збір.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Останнім рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 26 червня 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено.

Визнано недійсним договір про новацію
№ 30/12/08, укладений 30 грудня 2008 року між
ТОВ «Броварський заводобудівельний
комбінат» та ОСОБА_3

Зобов'язано ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат»
перерахувати на користь ОСОБА_2 грошові
кошти у розмірі 86 500 грн. та судовий збір
у сумі 865 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено
частково. Зобов'язано ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат»
перерахувати на користь ОСОБА_3 грошові
кошти в розмірі 86 500 грн. та
судовий збір в сумі 865 грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат» просить
скасувати рішення суду першої
інстанції в частині задоволення вимог
первісного позову та вимог
зустрічного позову про зобов'язання
ТОВ «Броварський заводобудівельний
комбінат» перерахувати кошти
позивачам та ухвалити нове рішення в
цій частині, яким відмовити в
задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2
та ОСОБА_3, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідь - судді доповідача,
пояснення сторін, вивчивши матеріали
справи, та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
враховуючи висновки і мотиви, які
наведені в ухвалі колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 квітня 2014 року, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не в повному
обсязі відповідає зазначеним вимогам
закону.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що з 27
листопада 1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який було розірвано рішенням
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 31 серпня 2010 року.

Під час шлюбу 30 березня 2005 року між
ОСОБА_3 та ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат» був
укладений договір про пайову участь
(інвестування) у будівництві житла:
трикімнатної квартири АДРЕСА_2

Відповідно до п.2.7 договору ОСОБА_3, з
урахуванням дії п.п.2.1-2.5 в порядку
пайової участі, зобов'язався
перерахувати на рахунок забудовника на
будівництво квартири кошти у сумі 487 070
грн.

Встановлено, що ОСОБА_3 частково
виконав умови договору та відповідно
до п.2.4 договору сплатив на рахунок ТОВ
«Броварський заводобудівельний
комбінат» 173 000 грн.

Згідно з пунктами 5.1 та 5.4 договору
даний договір може бути розірвано
однією із сторін при невиконанні
зобов'язань другою стороною.
Взаємовідносини сторін припиняються
шляхом складання окремої угоди або
акту про розірвання договору.

Встановлено, що листом від 24 листопада
2008 року ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат» направило
на адресу ОСОБА_3 акт від 18 листопада 2008
року про розірвання договору про
пайову участь (інвестування) у
будівництві житла від 30 березня 2005 року
в односторонньому порядку на підставі
пунктів 51, 5.4. та 5.7 договору та ст.615 ЦК
України у зв'язку з грубим порушенням
пайовиком пунктів 2.4, 2.7 договору
(а.с.39-40).

05 листопада 2009 року ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат» направило
на адресу ОСОБА_3 лист аналогічного
змісту та акт від 29 жовтня 2009 року про
розірвання договору про пайову участь
(інвестування) у будівництві житла від
30 березня 2005 року (а.с.41-42).

Судом першої інстанції встановлено, що
представник ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат» визнав
даний договір розірваним з 29 жовтня 2009
року, тобто з дати складання останнього
акту від 29 жовтня 2009 року про
розірвання договору про пайову участь
(інвестування) у будівництві житла від
30 березня 2005 року.

Також судом першої інстанції
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що 30 грудня 2008 року
між ОСОБА_3 та ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат» був
укладений договір про новацію №30/12/08,
згідно з умовами якого сторони
домовились про те, що зобов'язання, що
виникає на підставі цього договору,
замінює собою зобов'язання, що виникло
на підставі договору про пайову участь
(інвестування) у будівництві житла від
30 березня 2005 року. З моменту підписання
цього договору зобов'язання
забудовника за договором про пайову
участь (інвестування) у будівництві
житла від 30 березня 2005 року та
зобов'язання пайовика змінюється на
зобов'язання продавця продати квартиру
покупцю, що буде збудована продавцем у
майбутньому. За домовленістю сторін
продається однокімнатна квартира
АДРЕСА_1, за ціною 422 310 грн. Вказаний
догорів нотаріально не посвідчувався.

Згідно з п.2.4 договору новації часткова
оплата вартості квартири у сумі 173 000
грн. оплачена покупцем та зарахована
покупцю в рахунок виконання
зобов`язання з оплати вартості
квартири і є фактично отриманою
продавцем.

Встановлено, що рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 16 травня 2012 року визнано
за ОСОБА_2 право на 86 500 грн., що
становить 1/2 частки спільного
сумісного майна подружжя, внесених в
розмірі 173 000 грн. згідно з договором про
пайову участь (інвестування) у
будівництві житла від 30 березня 2005
року, укладеним між ОСОБА_3 та ТОВ
«Броварський заводобудівельний
комбінат» та договором про новацію від
30 грудня 2008 року №30/12/08, укладеним між
ОСОБА_3 та ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат» (а.с. 8-12).

Також судом встановлено, що згідно з
довідкою КП Броварської міської ради
«Броварське бюро технічної
інвентаризації» від 07 грудня 2012 року №
728 право власності на квартиру АДРЕСА_1
зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі
договору купівлі - продажу від 11 травня
2012 року (а.с. 20).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 3 ст. 65 СК України встановлено,
що для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Згода на укладення договору, який
потребує нотаріального посвідчення і
(або) державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Відповідно до вимог ст.ст.203, 215 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Оскільки оспорюваний договір про
новацію від 30 грудня 2008 року №30/12/08
нотаріально не посвідчувався і позивач
ОСОБА_2, будучи дружиною відповідача
ОСОБА_3, не надавала нотаріально
посвідченої згоди на його укладання, а
підставою для визнання недійсним
правочину щодо розпорядження майном є,
зокрема, недотримання форми правочину
та відсутність у співвласника, який
вчинив цей правочин, згоди інших
співвласників на його укладення, то
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
визнання недійсним договору про
новацію від 30 грудня 2008 року №30/12/08, та
відповідно, задоволення позову ОСОБА_2
в цій частині.

Також колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
зустрічного позову ОСОБА_3 про
розірвання оспорюваного договору про
новацію, оскільки вказаний договір є
недійсним.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_2
та зустрічний позов ОСОБА_3 в частині
зобов'язання ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат»
перерахувати на користь ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі по 86 500
грн., кожному, суд першої інстанції
виходив із того, що оспорюваний договір
про новацію є недійсним, а рішенням
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 16 травня 2012 року
за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано право на 86
500 грн., за кожним. Тому суд дійшов
висновку про наявність підстав для
стягнення вказаних коштів з ТОВ
«Броварський заводобудівельний
комбінат» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
рівних частинах.

Однак з такими висновками суду першої
інстанції не можна погодитись з
наступних підстав.

Зі змісту первісного позову ОСОБА_2
вбачається, що вона просила визнати
недійсним договір про новацію від 30
грудня 2008 року № 30/12/08, застосувавши
наслідки недійсності правочину на
підставі ст.216 ЦПК України та
зобов'язати ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат»
перерахувати на її користь 86 500 грн.,
сплачених за договором про пайову
участь (інвестування) у будівництві
житла від 30 березня 2005 року та
договором про новацію від 30 грудня 2008
року № 30/12/08.

Статтею 216 ЦК України передбачено
правові наслідки недійсності
правочину. Зокрема, у разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року №9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» передбачено, що
реституція як спосіб захисту
цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України)
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним, чи який визнано
недійсним. У зв'язку із цим вимога про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, за
правилами реституції може бути
пред'явлена тільки стороні недійсного
правочину.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_2 не є
стороною оспорюваного договору
новації від 30 грудня 2008 року №
30/12/08, який визнано недійсним, а
сплачені ОСОБА_3 кошти у сумі 173 000 грн.
згідно з п.2.4 даного договору новації
фактично отримані ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат», яким у
подальшому було відчужено
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 у
м.Бровари ОСОБА_4 на підставі договору
купівлі - продажу від 11 травня 2012 року,
то колегія суддів приходить до
висновку про наявність підстав для
застосування наслідків недійсності
правочину шляхом стягнення з ТОВ
«Броварський заводобудівельний
комбінат» на користь ОСОБА_3 грошових
коштів у розмірі 173 000 грн.

В порушення ст.ст. 213-215 ЦПК України суд
першої інстанції на вказані вимоги
закону та обставини справи належної
уваги не звернув, у достатньому обсязі
не визначився з характером спірних
правовідносин та вирішив в цій частині
спір у спосіб, що не передбачений
законом.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції не може бути залишеним без
змін та підлягає скасуванню на
підставі ст.309 ЦПК України у зв'язку з
порушенням судом норм матеріального
права, з ухваленням нового рішення про
часткове задоволення первісного
позову та про відмову у зустрічному
позові, з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Позивачем ОСОБА_2 при пред'явленні до
суду позову було сплачено судовий збір
у розмірі 865 грн. Оскільки колегія
суддів ухвалює нове рішення і частково
задовольняє її позов, то понесені
ОСОБА_2 витрати підлягають стягненню з
відповідачів на її користь в рівних
частинах.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Броварський заводобудівельний
комбінат» задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 26 червня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_2 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Броварський
заводобудівельний комбінат», ОСОБА_3
про визнання договору новації
недійсним та стягнення грошових коштів
- задовольнити частково.

Визнати недійсним договір про новацію
№ 30/12/08, укладений 30 грудня 2008 року між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Броварський
заводобудівельний комбінат» і ОСОБА_3
та застосувати наслідки недійсності
правочину шляхом стягнення з
товариства з обмеженою
відповідальністю «Броварський
заводобудівельний комбінат» на
користь ОСОБА_3 грошових коштів у
розмірі 173 000 (сто сімдесят три тисячі)
грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 -
відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Броварський
заводобудівельний комбінат», ОСОБА_2
про розірвання договору новації та
повернення грошових коштів -
відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Броварський
заводобудівельний комбінат» та ОСОБА_3
користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі
432 грн. 50 коп., з кожного окремо.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді