Ухвала

іменем україни

23 липня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Наумчука М.І.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Кузнецовського
міського комунального підприємства до
комісії по трудових спорах
Кузнецовського міського комунального
підприємства про скасування рішення
комісії по трудових спорах та за
позовом ОСОБА_3 до Кузнецовського
міського комунального підприємства
про скасування наказів, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 22 листопада 2013
року та рішення апеляційного суду
Рівненської області від 30 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Кузнецовське міське
комунальне підприємство (далі - КМКП)
звернулося до суду з позовом до комісії
по трудових спорах Кузнецовського
міського комунального підприємства
(далі - КТС) про скасування рішення КТС
від 6 серпня 2013 року про поновлення на
посаді головного інженера КМКП ОСОБА_3
На обґрунтування своїх позовних вимог
зазначало, що протокол засідання КТС,
на якому вирішено прийняти до розгляду
скаргу ОСОБА_3 про поновлення на посаді
головного інженера КМКП, відсутній,
рішення КТС у порушення вимог ст. 227
КЗпП України не містить мотивування.

Під час розгляду справи КМКП було
змінено підстави позову до КТС
та зазначено, що КТС, розглянувши заяву
головного інженера КМКП ОСОБА_3
про поновлення на роботі, діяло поза
межами передбачених ст. 224 КЗпП України
повноважень, оскільки трудові спори за
заявами заступників керівників
підприємства з питань звільнення
розглядаються безпосередньо у
районних, міських чи міськрайонних
судах.

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до КМКП про визнання
неправомірними та скасування наказів
директора КМКП № 2 від 26 липня 2013 року
про зобов'язання начальника відділу
кадрів КМКП провести процедуру
звільнення ОСОБА_3 та № 112-к від 26 липня
2013 року про звільнення позивача з
посади головного інженера КМКП,
поновлення на посаді головного
інженера, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
період з 27 липня 2013 року по день
поновлення на роботі, а також моральної
шкоди у розмірі 20 000 грн. На
обґрунтування своїх позовних вимог
зазначав, що наказом директора
КМКП № 112-к від 26 липня 2013 року його було
звільнено з посади головного інженера
КМКП на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України у
зв'язку з одноразовим грубим
порушенням трудових обов'язків, яке
виразилось у виданні ним розпорядження
про зупинку експлуатації ліфтів у
десяти житлових будинках з
перевищенням своїх повноважень. Вважає
звільнення з посади незаконним,
оскільки діяв у межах повноважень та
обов'язків відповідати за безпечну
експлуатацію ліфтів, покладених на
нього наказом № 280 від 28 травня 2012 року.
У наказі про звільнення не вказано, у
чому саме полягає одноразове грубе
порушення трудових обов'язків, крім
того, не вказано, чому застосуванню
підлягає саме такий вид
дисциплінарного стягнення, як
звільнення. На займаній посаді він
працював з 2002 року без жодних стягнень,
неправомірні дії КМКП призвели до
душевних переживань, погіршення
самопочуття, зниження авторитету в
очах підлеглих. Під час застосування
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення не було додержано умов,
встановлених ч. 3 ст. 149 КЗпП України,
існує очевидна неспівмірність між його
діями та застосованим стягненням.
Просив поновити пропущений строк
звернення до суду з позовом про
поновлення на роботі, оскільки у
зв'язку з необізнаністю щодо порядку
захисту порушених прав він звернувся
спочатку до КТС, вважаючи, що даний
орган є первинним органом з розгляду
усіх трудових спорів.

Ухвалою Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 14
жовтня 2013 року вищезазначені цивільні
справи об'єднано в одне провадження.

Рішенням Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 22
листопада 2013 року позовні вимоги КМКП
задоволено.

Скасовано рішення КТС від 6 серпня 2013
року про поновлення на посаді
головного інженера КМКП ОСОБА_3 та
виплату середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково.

Поновлено ОСОБА_3 строк звернення до
суду за вирішенням трудового спору про
поновлення на роботі.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді головного
інженера КМКП.

Стягнуто з КМКП на користь ОСОБА_3
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 27 липня 2013 року по 22
листопада 2013 року включно у
розмірі 18 835 грн 32 коп.

Стягнуто з КМКП на користь ОСОБА_3 1 000
грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 30 грудня
2013 року апеляційні скарги КМКП та
ОСОБА_3 задоволено частково, рішення
суду першої інстанції в частині
поновлення ОСОБА_3 на посаді головного
інженера КМКП, стягнення на його
користь заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди скасовано та ухвалено
в цій частині нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог в цій
частині відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Рішення суду першої інстанції в
частині скасування рішення КТС від
6 серпня 2013 року про поновлення ОСОБА_3
на посаді головного інженера КМКП та
виплату середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в апеляційному
порядку не переглядалось, як таке, що не
оскаржувалось.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та змінити рішення суду
першої інстанції в частині стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, залишивши його без змін в
іншій частині, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Задовольняючи позов в частині
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди, суд першої
інстанції виходив із того, що позивач
пропустив строк звернення до суду з
поважних причин, при видачі
розпорядження про зупинку ліфтів
головний інженер хоча і перевищив свої
повноваження, однак зазначене
порушення трудових обов'язків не можна
визнати грубим та таким, що тягне за
собою дисциплінарне стягнення у
вигляді звільнення з посади.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в цій частині та відмовляючи
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
суд апеляційної інстанції виходив з
того, що позивачем пропущено
визначений ст. 233 КЗпП
України місячний строк звернення до
суду за захистом свого порушеного
права без поважних причин.

Проте погодитись із такими висновками
апеляційного суду не можна, оскільки
суд дійшов їх із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Судами установлено, що ОСОБА_3 з 12
листопада 2002 року до 26 липня
2013 року працював на посаді головного
інженера КМКП за трудовим договором,
укладеним на невизначений строк.

22 липня 2013 року ОСОБА_3 видано
розпорядження, відповідно до якого
було зупинено експлуатацію 10 ліфтів у
м. Кузнецовську Рівненської області. Як
вважав роботодавець, своїми діями
ОСОБА_3, не поставивши до відома
керівництво підприємства, перевищив
службові повноваження, чим грубо
порушив трудові обов'язки.

Відповідно до Переліку ліфтів із
закінченням терміну експлуатації у 2013
році, а також Переліку ліфтів житлових
будинків у червні 2013 року закінчився
граничний термін експлуатації ліфтів,
встановлених у будинках у мікрорайоні
Перемоги у м. Кузнецовську Рівненської
області, а саме: у під'їзді № 1 будинку №
15, під'їздах № 1-3 будинку № 4, під'їздах
№ 1-2 будинку № 10, під'їздах №
1-3 будинку № 18, під'їзді № 1 будинку
№ 2.

Відповідно до п. 9.7.15 Правил будови та
безпечної експлуатації ліфтів,
затверджених наказом Державного
комітету України з промислової
безпеки, охорони праці та гірничого
нагляду № 190 від 1 вересня 2008 року (далі -
Правил), робота ліфта не дозволяється,
якщо, крім іншого, не проведено
технічний огляд або експертне
обстеження ліфта; закінчився
зазначений у паспорті термін роботи
ліфта.

22 липня 2013 року головним інженером КМКП
ОСОБА_3 винесено розпорядження про
заборону експлуатації ліфтів у
зазначених під'їздах у зв'язку із
закінченням терміну експлуатації
відповідно до Правил.

Як вбачається з посадової інструкції
головного інженера, затвердженої
директором КМКП 9 квітня 2009 року,
головний інженер є першим заступником
директора КМКП та зобов'язаний
забезпечувати справний стан і безпечну
експлуатацію ліфтів, має право
зупинити виконання робіт, що
здійснюються без належного дозволу чи
з порушенням вимог правил охорони
праці та пожежної безпеки; в межах
своєї компетенції підписувати та
візувати документи, видавати за свої
підписом розпорядження з питань
виробничої діяльності; несе юридичну
відповідальність за неправильну
експлуатацію житлового фонду і всіх
видів обладнання, які знаходяться на
балансі КМКП, прийняття неправильних
рішень, які призвели до пошкодження
майна, будинків, споруд, створили
загрозу життю працівників або призвели
до аварії або нещасних випадків.

Таким чином, нормативно-розпорядчими
документами, якими регламентовані
посадові обов'язки, права та
відповідальність головного інженера
КМКП, його право видавати
розпорядження про припинення
експлуатації ліфтів прямо не
встановлено. Крім того, в момент видачі
розпорядження, головний інженер не
виконував обов'язки директора
підприємства.

Відповідно до наказу № 112-к від 26 липня
2013 року ОСОБА_3 звільнено із
займаної посади за одноразове грубе
порушення трудових обов'язків на
підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України
трудовий договір може бути розірваний
з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу також у
випадках одноразового грубого
порушення трудових обов'язків
керівником підприємства, установи,
організації всіх форм власності, його
заступниками, а також іншими
категоріями осіб.

За своєю правовою природою звільнення
працівника з цих підстав є
дисциплінарним стягненням,
передбаченим п. 2 ч. 1 ст. 147 КЗпП України.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України при
обранні виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 22 постанови від 6 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів», у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
необхідно з'ясувати, в чому конкретно
виявилося порушення, яке стало
приводом до звільнення; чи могло воно
бути підставою для розірвання
трудового договору; чи додержано
власником або уповноваженим ним
органом передбачених статтями 147-1, 148, 149
КЗпП України правил і порядку
застосування дисциплінарних стягнень.

Таким чином, вирішуючи питання про те,
чи є порушення трудових обов'язків
грубим, суд має виходити з характеру
проступку, обставин, за яких його
вчинено, яку завдано ним (могло бути
завдано) шкоду.

Задовольняючи позов про поновлення на
роботі, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про те, що головний
інженер є відповідальною особою за
організацію безпечної експлуатації
ліфтів у житлових будинках, право
видавати розпорядження про зупинку
експлуатації ліфтів його посадовою
інструкцією чітко не встановлено, але
зазначене порушення трудових
обов'язків не містить ознак грубого,
оскільки не доведено наявності шкоди,
заподіяної внаслідок видачі даного
розпорядження, а навпаки, станом на
дату видання ним розпорядження ліфти
експлуатувалися з порушенням вимог
Правил, що могло призвести до нещасних
випадків та заподіяння як майнової
шкоди, так і шкоди життю та здоров'ю
людей.

Вирішуючи питання про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, суд першої інстанції
керувався п. 8 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою
КМУ № 100 від 8 лютого 1995 року та
вірно розрахував середній заробіток за
час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Статтею 234 КЗпП України встановлено, що
у разі пропуску з поважних причин
строків, установлених статтею 233 цього
Кодексу, суд може поновити ці строки.

З матеріалів справи вбачається, що в
обґрунтування поважності причин
пропуску строку звернення до суду,
встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України,
позивач указував на те що він помилково
звернувся для вирішення трудового
спору до КТС, яка розглянула його заяву
та винесла рішення, а отже строк
звернення до суду він пропустив з
поважної причини.

Конституційне право на судовий захист
передбачає як невід'ємну частину
такого захисту можливість поновлення
порушених прав і свобод громадян,
правомірність вимог яких встановлена в
належній судовій процедурі, і
конкретні гарантії, які дозволяли б
реалізувати його в повному обсязі та
забезпечувати ефективне поновлення в
правах за допомогою правосуддя, яке
відповідає вимогам справедливості, що
узгоджується також зі статтею 13
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

У кожному випадку суд повинен з
урахуванням конкретних обставин
пропуску строку оцінити доводи, що
наведені в обґрунтуванні клопотання
про його відновлення, та зробити
мотивований висновок щодо поважності
чи неповажності причин пропуску
строку.

Як встановлено судами, 29 липня 2013 року
ОСОБА_3 звернувся до КТС із заявою, у
якій просив розглянути справу про
неправомірне розірвання з ним
трудового договору.

29 липня 2013 року КТС прийняла рішення
про поновлення ОСОБА_3 на роботі на
посаді головного інженера та виплату
йому середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, на підставі якого 8
серпня 2013 року позивачу видано
посвідчення № 1 КТС.

Відповідно до ст. 232 КЗпП України спори
за заявниками керівників підприємств,
їх заступників підлягають
безпосередньому розгляду у судовому
порядку.

Оскільки головний інженер є першим
заступником директора КМКП, трудовий
спір підлягає розгляду у судовому
порядку.

Суд першої інстанції, дослідивши
зібрані у справі докази в їх сукупності
та давши їм оцінку, яка ґрунтується на
повному, об'єктивному та
безпосередньому їх дослідженні,
обґрунтовано дійшов висновку про те, що
позивач пропустив строк звернення до
суду, встановлений ст. 233 КЗпП України, з
поважних причин та прийняв правильне
рішення про поновлення строку
звернення до суду, поновлення позивача
на посаді головного інженера КМКП та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову у зв'язку з пропуском строку
звернення до суду, апеляційний суд на
вищевикладені обставини уваги не
звернув, висновки суду першої
інстанції не спростував та ухвалив
рішення, яке не відповідає вимогам ст.
213 ЦПК України щодо його законності й
обґрунтованості. Зазначені вище
порушення призвели до помилкового
скасування рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено згідно із
законом, що відповідно до вимог ст. 339
ЦПК України є підставою для скасування
оскаржуваного рішення і залишення в
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської
області від 30 грудня 2013 року
скасувати, рішення Кузнецовського
міського суду Рівненської області від
22 листопада 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. МартинюкГоловуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева М.І.
Наумчук В.О. СавченкоСудді:В.І. Амелін