печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6495/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2014 року Печерський районний суд
м. Києва у складі:

головуючого судді - Вовк С.В.,

при секретарі - Горова Н. Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
інформації недостовірною та її
спростування, стягнення штрафу, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2014 позивач ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовними вимогами до
відповідачів ОСОБА_2 та начальника ВДАІ
Бородянського РВ ГУ МВС України в
Київській області ОСОБА_3 про визнання
поширеної інформації недостовірної та
її спростування, стягнення штрафу.

Позивач мотивує позов тим, що між ним та
ОСОБА_2 було укладено попередній
договір купівлі-продажу автомобіля
марки «Тойота Камрі», номерний знак
НОМЕР_1, 2006 року випуску, що належить
позивачу на праві власності, згідно з
умовами якого вони зобов'язалися
укласти основний договір 25.12.2013.

Позивач посилається, що на виконання
умов попереднього договору ним було
письмово повідомлено відповідача
ОСОБА_2 про готовність до продажу
автомобіля. Автомобіль пройшов
технічну підготовку, огляд та
товарознавчу експертизу, про що надано
висновок експерта. Відповідач ОСОБА_2
відмовився від угоди по його придбанню,
відмову надав письмову, яка мотивована
тим, що відносно автомобіля марки
«Тойота Камрі», номерний знак НОМЕР_1, є
поширена інформація з боку начальника
ВДАІ Бородянського РВ ГУ МВС України в
Київській області ОСОБА_3, що
вищезазначений автомобіль був у
дорожньо-транспортній пригоді та був
пошкоджений.

Також позивач посилається на те, що
відповідач ОСОБА_3 у розмові із його
батьком - ОСОБА_4 публічно звинуватив
позивача в скоєнні 02.12.2013 ДТП, внаслідок
якої загинула людина.

Окрім того, по смт. Немішаєве
розповсюджена інформація про те, що на
поминках за померлим мужчиною, який
загинув внаслідок ДТП, брату загиблого
в телефонному режимі повідомили про те,
що позивач з'явився до правоохоронних
органів та визнав свою вину у скоєнні
ДТП внаслідок якої загинув його брат.
Відразу ж дана інформація була
переказана усім присутнім на поминках
людям.

Хоча при цьому, як зазначає позивач,
відносно нього не оформлялися
протоколи про адміністративне
правопорушення, не вносилися до ЄРДР
відомості про кримінальне
правопорушення, пов'язані з порушенням
Правил дорожнього руху та відомості
про нього, як учасника ДТП. Позивачу не
відомо про справи та матеріали, які
перебувають у провадженні ВДАІ
Бородянського РВ ГУМВС України в
Київській області відносно позивача та
у зв'язку із чим виникла необхідність
збирати письмові та усні пояснення.

У судовому засіданні представник
позивача вимоги позову підтримала,
просила задовольнити з підстав,
викладених у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився, подав заяву про розгляд
справи за відсутності, зазначив, що не
заперечує проти задоволення позовних
вимог та визнає їх.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явився, про причини неявки суд не
повідомив. Через канцелярію суду м.
Києва від відповідача надійшли
письмові пояснення, в яких зазначено,
що в ніч на 02.12.2013 невідома особа по вул.
Чкалова в смт. Немішаєво Бородянського
району Київської області здійснила
наїзд на пішохода ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
в результаті чого він помер. Було
встановлено, що в цю ніч недалеко від
місця ДТП знаходився гр. ОСОБА_1 на
автомобілі «TOYOTA CAMRY», д.н. НОМЕР_1. В
наданих письмових поясненнях
відповідач зазначає, що інформацію,
відносно того, що ДТП скоїв ОСОБА_1 не
казав. Також зазначив, що ОСОБА_1 не
з'являвся до слідчого, щоб надати свої
покази. Але відповідач говорив про те,
що автомобіль у розшуку і міліція
обґрунтовано шукає ОСОБА_1, щоб той
з'явився і надав пояснення по вказаному
кримінальному провадженню.

Також відповідачем ОСОБА_3 до суду
надано повідомлення, що автомобіль
«TOYOTA CAMRY», д.н. НОМЕР_1, підозрюється у
скоєнні ДТП 02.12.2013 по вул. Чкалова в смт.
Немішаєве, Бородянського району
Київської області та з місця пригоди
зник. Вказаний автомобіль внесено до
бази даних ПВДР «Розшук» системи
відео-нагляду «Рубіж».

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, оголосивши та дослідивши
матеріали справи, допитавши свідків,
прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 635 ЦК України,
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

Судом встановлено, що 25.11.2013 між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 укладено попередній договір
купівлі-продажу автомобіля марки
«Тойота Камрі», номерний знак НОМЕР_1,
2006 року випуску, що належить позивачу
на праві власності.

Згідно з п. 1.1 попереднього договору,
сторони зобов'язалися протягом
терміну, укласти договір
купівлі-продажу транспортного засобу
на умовах, установлених цим договором.

Пунктом 1.5 попереднього договору
встановлено, що сторони зобов'язуються
укласти основний договір 25.12.2013.

Пункт 1.3 попереднього договору
передбачає, що основний договір
укладається шляхом пропозиції однієї
сторони укласти основний договір і
прийняття пропозиції другою стороною.

Як вбачається з матеріалів справи на
виконання умов попереднього договору
позивач направив відповідачу ОСОБА_2
письмове повідомлення про готовність
до продажу автомобіля (предмету
майбутнього основного договору). На яку
отримав відповідь відповідача ОСОБА_2
про відмову купувати автомобіль марки
«Тойота Камрі», номерний знак НОМЕР_1, у
зв'язку з тим, що до нього дійшла
інформація що даний автомобіль
потрапив у ДТП. Ймовірно він був
пошкоджений і його технічний стан не
відповідає такому, який був на момент
підписання попереднього договору №1-А
та його огляду на 25.11.2013.

У матеріалах справи наявна вимога
позивача до відповідача ОСОБА_2 про
виконання взятих сторонами на себе
зобов'язань за попереднім договором №
1-А купівлі-продажу транспортного
засобу від 25.11.2013 про відшкодування 800
грн. на підставі п. 1.9. попереднього
договору.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано до суду
доказів, які б підтверджували
виконання обов'язку, передбаченого п.
1.9. попереднього договору.

Відповідно до п. 3.1.1 попереднього
договору технічний стан майна повинен
підтверджуватися автотоварознавчою
експертизою.

У матеріалах справи наявний висновок
автотоварознавчого дослідження № 43,
складений 19.12.2013, проведений на
виконання п. 3.1.1 попереднього договору.

Частина 2 ст. 635 ЦК України передбачає,
що сторона, яка необґрунтовано
ухиляється від укладення договору,
передбаченого попереднім договором,
повинна відшкодувати другій стороні
збитки, завдані простроченням, якщо
інше не встановлено попереднім
договором або актами цивільного
законодавства.

Пунктом 1.9. попереднього договору
встановлено, що якщо основний договір
внаслідок ухилення однієї із сторін не
буде укладено в строк, то на винну
сторону накладається штраф у розмірі 800
грн.

Таким чином, враховуючи відсутність
доказів виконання відповідачем ОСОБА_2
обов'язку, передбаченого п. 1.9
попереднього договору, суд приходить
до висновку про задоволення позовної
вимоги про стягнення штрафу у розмірі
800 грн. з відповідача ОСОБА_2 на користь
позивача.

Що стосується вимог, заявлених до
відповідача ОСОБА_3, то суд відзначає
наступне.

Відповідно до ст. 68 Конституції
України, кожен зобов'язаний неухильно
додержуватися Конституції та законів
України, не посягати на права і свободи,
честь і гідність інших людей.

Праву на свободу думки і слова, на
вільне вираження своїх поглядів і
переконань відповідає обов'язок не
поширювати про особу недостовірну
інформацію та таку, що ганьбить її
гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв'язку з цим статтею 32 Конституції
України передбачено судовий захист
права спростовувати недостовірну
інформацію про себе і членів своєї
сім'ї. Ніхто не може зазнавати
втручання в його особисте і сімейне
життя, крім випадків, передбачених
Конституцією. Не допускається
збирання, зберігання, використання та
поширення конфіденційної інформації
про особу без її згоди, крім випадків,
визначених законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини.

Відповідно до Конституції України та ч.
1 ст. 270 ЦК України фізична особа має
право на життя, право на охорону
здоров'я, право на безпечне для життя і
здоров'я довкілля, право на свободу та
особисту недоторканність, право на
недоторканність особистого і
сімейного життя, право на повагу до
гідності та честі, право на таємницю
листування, телефонних розмов,
телеграфної та іншої кореспонденції,
право на недоторканність житла, право
на вільний вибір місця проживання та на
свободу пересування, право на свободу
літературної, художньої, наукової і
технічної творчості.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 27.02.2009 №1
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи», під
поширенням інформації слід розуміти:
опублікування її у пресі, передання по
радіо, телебаченню чи з використанням
інших засобів масової інформації;
поширення в мережі Інтернет чи з
використанням інших засобів
телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі. Недостовірною
вважається інформація, яка не
відповідає дійсності або викладена
неправдиво, тобто містить відомості
про події та явища, яких не існувало
взагалі або які існували, але відомості
про них не відповідають дійсності
(неповні або перекручені).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем ОСОБА_3 поширена
інформація, що ОСОБА_1 02.12.2013, керуючи
автомобілем «TOYOTA CAMRY», д.н. НОМЕР_1, скоїв
ДТП, внаслідок якої загинула людина і
прибув до правоохоронних органів та
визнав свою вину у скоєнні ДТП
внаслідок якої загинув мужчина.

Допитані у судовому засіданні свідки
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 показали, що
відповідач ОСОБА_3 розповсюджує по смт.
Немішаєве Бородянського району
Київської області про позивача
інформацію, звинувачуючи позивача у
скоєнні ДТП із загибеллю людини.

Свідок ОСОБА_6 показала, що в розмові з
нею відповідач ОСОБА_3 звинуватив
позивача у скоєнні 02.12.2013 ДТП, внаслідок
якої загинула людина, а потім сам
з'явився до правоохоронних органів і
визнав свою вину.

Свідок ОСОБА_7 показала, що відповідач
ОСОБА_3 в розмові з її чоловіком
звинуватив їх сина в скоєнні ДТП, в
результаті якого загинула людина.
Також зазначила, що по смт. Немішаєво
Бородянського району Київської
області ходять чутки, що позивач вчинив
ДТП із смертельним наслідком та зник з
місця ДТП.

Свідок ОСОБА_8, яка проживає разом з
позивачем у цивільному шлюбі, показала
суду, що 01.12.2014 ОСОБА_1 о 23 годині 30
хвилин вечора приїхав додому та більше
вже нікуди не виїжджав, так як йому рано
вранці потрібно було їхати у
відрядження. Вранці, 02.12.2013, вони
прокинулись о 5.00 годині, позивач
швиденько зібрався та поїхав по своїм
справам.

Письмові пояснення свідка ОСОБА_9 судом
не беруться до уваги, оскільки свідок у
судовому засіданні не допитувалась та
не попереджалась про кримінальну
відповідальність за завідомо
неправдиве показання та не приводилась
до присяги.

Відповідно до пункту 15 Постанови
Пленуму Верховного суду України від
27.02.2009 № 1 «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
при розгляді справ зазначеної
категорії суди повинні мати на увазі,
що юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Суд погоджується з твердженням
позивача ОСОБА_1 про те, що інформація
відносно нього, поширена ОСОБА_3, а саме:
«… ОСОБА_1 «02» грудня 2013р. , керуючи
автомобілем «TOYOTA CAMRY» д.н. НОМЕР_1 скоїв
ДТП, внаслідок якої загинула людина …»
та «… ОСОБА_1 прибув до правоохоронних
органів та визнав свою вину у скоєнні
ДТП внаслідок якої загинув мужчина …»
є негативною.

З боку відповідача ОСОБА_3 не
заперечувався факт поширення
інформації про позивача як вбачається
з його письмових пояснень (а. с. 42).

Інформація, що є предметом спору, може
вважатись інформацією, що містить
фактичні дані, які можливо перевірити
на предмет їх істинності, не містить
оціночні судження.

Суд прийшов до висновку, що оспорювана
інформація «… ОСОБА_1 «02» грудня 2013р. ,
керуючи автомобілем «TOYOTA CAMRY» д.н.
НОМЕР_1 скоїв ДТП, внаслідок якої
загинула людина …» та «… ОСОБА_1 прибув
до правоохоронних органів та визнав
свою вину у скоєнні ДТП внаслідок якої
загинув мужчина …», є недостовірною,
виходячи із наступного.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 277 ЦК
України, фізична особа, особисті
немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї та (або) її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна
інформація, поширена про особу,
вважається недостовірною, якщо особа,
яка її поширила, не доведе
протилежного.

Суд критично ставиться до наданих
відповідачем ОСОБА_3 пояснень, так як в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1
належним чином викликався для дачі
показань, що ОСОБА_1 було повідомлено
про те, що автомобіль «TOYOTA CAMRY», д.н.
НОМЕР_1, який перебуває у власності
останнього, підозрюється у вчиненні
ДТП, що сталося в ніч на 02.12.2013.

Також суд критично ставиться до
пояснень відповідача ОСОБА_3, що
вказаний автомобіль внесено до бази
даних ПВДР «Розшук», що вказаний
автомобіль навмисно не наданий до
слідчого, оскільки в матеріалах справи
відсутні докази, які б підтверджували,
що і структури ДАІ і органи слідства
вжили відповідних дієвих заходів.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 277 ЦК
України, спростування недостовірної
інформації здійснюється особою, яка
поширила інформацію.

Згідно ст. 3 Конституції України людина,
її життя і здоров'я, честь і гідність,
недоторканість і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Частиною 4 ст. 32 Конституції України
визначено, що кожному гарантується
судовий захист права спростувати
недостовірну інформацію про себе.

На підставі всіх досліджених судом
обставин справи, перевірених
відповідними доказами, суд знаходить
підстави для задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 про визнання інформації
«… ОСОБА_1 «02» грудня 2013р. , керуючи
автомобілем «TOYOTA CAMRY» д.н. НОМЕР_1 скоїв
ДТП, внаслідок якої загинула людина …»
та «… ОСОБА_1 прибув до правоохоронних
органів та визнав свою вину у скоєнні
ДТП внаслідок якої загинув мужчина …»
недостовірною, такою, що не
відповідають дійсності, порушує права
і свободи, ганьбить честь, гідність
ОСОБА_1

Суд, вирішуючи питання про спосіб
захисту порушеного права, враховує
спосіб, у який було поширено
інформацію, та вважає необхідним
зобов'язати ОСОБА_3 не пізніше
наступного дня від набрання рішенням у
даній справі законної сили,
спростувати інформацію, вказану в
попередньому пункті, шляхом доведення
до відома голови Немішаєвської
селищної (сільської) ради ОСОБА_6, а
також в присутності батьків позивача
ОСОБА_7 та ОСОБА_4 та брата загиблого
мужчини - ОСОБА_10 інформації такого
змісту «…відсутні будь-які докази
того, що ОСОБА_1 «02» грудня 2013р. скоїв
ДТП, внаслідок якої загинула людина …»
та «… ОСОБА_1 не з'являвся до
правоохоронних органів із заявою в
якій визнав свою вину у скоєнні ДТП
внаслідок якої загинув мужчина …».

На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209,
212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_5) до
ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6),
ОСОБА_3 про визнання інформації
недостовірною та її спростування,
стягнення штрафу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
штраф у розмірі 800,00 грн.

Визнати недостовірною інформацію
відносно ОСОБА_1, поширену ОСОБА_3, а
саме: «… ОСОБА_1 «02» грудня 2013р. ,
керуючи автомобілем «TOYOTA CAMRY» д.н.
НОМЕР_1 скоїв ДТП, внаслідок якої
загинула людина …» та «… ОСОБА_1 прибув
до правоохоронних органів та визнав
свою вину у скоєнні ДТП внаслідок якої
загинув мужчина …».

Зобов'язати ОСОБА_3 не пізніше
наступного дня від набрання рішенням у
даній справі законної сили,
спростувати інформацію, вказану в
попередньому пункті, шляхом доведення
до відома голови Немішаєвської
селищної (сільської) ради ОСОБА_6, а
також в присутності батьків позивача
ОСОБА_7 та ОСОБА_4 та брата загиблого
мужчини - ОСОБА_10 інформації такого
змісту «…відсутні будь-які докази
того, що ОСОБА_1 «02» грудня 2013р. скоїв
ДТП, внаслідок якої загинула людина …»
та «… ОСОБА_1 не з'являвся до
правоохоронних органів із заявою в
якій визнав свою вину у скоєнні ДТП
внаслідок якої загинув мужчина …».

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
Апеляційному суду м. Києва через
Печерський районний суд м. Києва.

Суддя
С. В. Вовк