Справа № 367/4977/13-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

з а о ч н е

13 серпня 2014 року Ірпінський
міський суд Київської області у складі:

головуючого
судді Мікуліна А.В.,

при секретарі
Дегтяр М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Ірпінського
міського суду Київської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, управління
Державного земельного агентства у м.
Ірпені Київської області, третя особа:
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору
суперфіція,-

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської
області надійшов зазначений вище
позов, який позивачі мотивують тим, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на праві спільної
часткової власності належить земельна
ділянка площею 0,10 га, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1. Згідно державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯЕ №603801 від 26.09.2007 р.
ОСОБА_2 належить 47/100 частин вказаної
земельної ділянки, а ОСОБА_5 - 53/100 її
частини. Дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є -
ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є
спадкоємцями після смерті ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р. Позивачі
зазначають, що після отримання листа за
№01-02/1007 від 13.07.2012 р. з відділу
Держкомзему у м. Ірпені Київської
області дізналися про договір
суперфіція від 07.06.2010 р., який
зареєстрований у відділі Держкомзему у
книзі реєстрації за №629. Згідно п. 1.1
умов вказаного договору, суперфіціар -
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 надали в строкове
користування частину земельної
ділянки площею 0,047 га від земельної
ділянки площею 0,10 га, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 суперфіціарію -
ОСОБА_3 для будівництва та експлуатації
житлового будинку, строк дії договору 49
років. Вказують, що договір суперфіція
від 07.06.2010 р. не відповідає
волевиявленню ОСОБА_2 та ОСОБА_5,
оскільки зазначені особи його не
підписували та у вказаному договорі не
зазначена істотна умова договору -
плата суперфіціарієм за користування
об'єктом суперфіції, а тому зазначений
правочин суперечить нормам ЦК України.
Також згідно відповіді управління
Держземагенства у м. Ірпені Київської
області №01-02/485 від 04.06.2013 р., додатками
до договору суперфіції від 07.06.2010 р. є
копія державного акту на право
власності на земельну ділянку площею 0,1
га в АДРЕСА_1 та копія витягу з рішення
виконавчого комітету Ірпінської
міської ради від 28.10.1997 р., тобто
відсутні документи, які передбачені
п.п. 1-4 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» від 06.10.1998 р. У зв'язку із
вищенаведеним позивачі просять
визнати недійсним договір суперфіція
частини земельної ділянки площею 0,047 га
від земельної ділянки площею 0,10 га,
кадастровий номер :01:146:0107, цільове
призначення: для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3
від 07.06.2010 р., який зареєстрований в
книзі реєстрації від 07.06.2010 р. під №629;
зобов'язати управління Державного
земельного агентства у м. Ірпені
Київської області скасувати державну
реєстрацію договору суперфіція від
07.06.2010 р., який зареєстрований в книзі
реєстрації від 07.06.2010 р. під №629.

Позивачі та їх представник в судове
засідання не з'явилися, подали до суду
заяву в якій просять розглядати справу
за їх відсутності, підтримали позовні
вимоги у повному обсязі.

Відповідачі та третя особа по справі в
судове засідання не з'явилися, причини
поважності неявки суду не повідомили,
тому суд, керуючись статтею 224 ЦПК
України, вважає за можливе розглянути
справу заочно на підставі наявних у
справі доказів.

Дослідивши письмові докази по справі,
суд вважає, що заявлений позов підлягає
задоволенню, виходячи із наступних
підстав.

Судом встановлено, що 07.06.2010 р. був
укладений договір суперфіція між
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, який
зареєстрований у відділі Держкомзему у
м. Ірпінь Київської області, про що в
книзі реєстрації вчинено запис від
07.06.2010 р. за №629 (а.с. 31-32). Відповідно до
п.2 п.п. 2.2 даного договору, земельна
ділянка площею 0,0470 га передається в
користування ОСОБА_3 для здійснення
будівництва об'єктів нерухомості,
інших господарських споруд, необхідних
для їх обслуговування. Згідно
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ №603801 ОСОБА_2
належить 47/100 частин земельної ділянки,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,
53/100 частин вказаної ділянки належить
ОСОБА_5 (а.с. 33). Також встановлено, що
відповідно до витягу з рішення
Ірпінської міської ради від 28.10.1997 р.,
виконкомом Ірпінської міської ради
вирішено вилучити з користування
власників ОСОБА_5, ОСОБА_2 земельну
ділянку площею 470 кв.м. під будівництво
житлового будинку своєму сину і
прийняти в Держземфонд, залишити в
користуванні вищевказаних власників
земельну ділянку площею 700 кв.м. Також
вирішено виділити із Держземфонду
земельну ділянку площею 470 кв.м. ОСОБА_3
під будівництво індивідуального
житлового будинку по ТП 144-24-88/1,
житловою площею 65,90 кв.м., загальною
площею 115,3 кв.м. в АДРЕСА_1 (а.с. 36).

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачаються
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, а
саме: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 395 Цивільного
кодексу України речовими правами на
чуже майно є, зокрема, право забудови
земельної ділянки (суперфіцій).

Відповідно до ч. 1 ст. 413 Цивільного
кодексу України власник земельної
ділянки має право надати її в
користування іншій особі для
будівництва промислових, побутових,
соціально-культурних, житлових та
інших споруд і будівель (суперфіцій).
Таке право виникає на підставі
договору або заповіту.

Частиною 1 статті 414 Цивільного кодексу
України передбачено, що власник
земельної ділянки, наданої для
забудови, має право на одержання плати
за користування нею.

Згідно із ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін.

Відповідно до приписів статті 15 Закону
України «Про оренду землі» істотними
умовами договору оренди землі є
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату, а також невід'ємною частиною
договору оренди землі є: 1)план або
схема земельної ділянки, яка
передається в оренду; 2) кадастровий
план земельної ділянки з відображенням
обмежень (обтяжень) у її використанні
та встановлених земельних сервітутів;
3) акт визначення меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості); 4) акт
приймання-передачі об'єкта оренди; 5)
проект відведення земельної ділянки у
разі його розроблення згідно із
законом.

Враховуючи встановлені судом
обставини та надаючи юридичну оцінку
зібраним доказам по справі, оскільки
договір суперфіція, укладений між
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не відповідає
волевиявленню ОСОБА_2 і ОСОБА_5, підписи
ОСОБА_2 і ОСОБА_5 у вказаному договорі
виконані іншими особами та у договорі
не зазначена істотна умова договору, а
саме - ціна (плата за користування
об'єктом суперфіція), тому суд дійшов
висновку про наявність правових
підстав для визнання договору
суперфіція від 07.06.2010 р. недійсним.

Також суд зауважує на тому, що всупереч
приписам ст. 15 Закону України «Про
оренду землі», додатками до договору
суперфіція від 07.06.2010 р., укладеного між
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, є тільки копія
державного акту на право власності на
земельну ділянку й копія витягу із
рішення виконкому Ірпіської міської
ради Київської області.

Крім того, так як статтею 216 Цивільного
кодексу України передбачено, що
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, які
пов'язані з його недійсністю, суд
дійшов висновку про наявність підстав
для скасування державної реєстрації
договору суперфіція, укладеного між
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 07.06.2010 р.,
який зареєстрований в книзі реєстрації
від 07.06.2010 р. під №629.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Тому суд
стягує із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати по сплаті судового
збору та витрати пов'язані із
проведенням експертизи.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 203, 215, 395, 413, 414, 632 Цивільного
кодексу України, статтею 15 Закону
України «Про оренду землі», статтями 6-8,
10, 15, 30, 60, 62, 64, 209, 212-215, 224, 226 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір суперфіція
частини земельної ділянки площею 0,047 га
від земельної ділянки площею 0,10 га,
кадастровий номер :01:146:0107, цільове
призначення: для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3
від 07.06.2010 р., який зареєстрований в
книзі реєстрації від 07.06.2010 р. під №629.

Зобов'язати управління Державного
земельного агентства у м. Ірпені
Київської області скасувати державну
реєстрацію договору суперфіція від
07.06.2010 р., який зареєстрований в книзі
реєстрації від 07.06.2010 р. під №629.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом 10 (десяти) днів з дня отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
через Ірпінський міський суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
(десяти) днів з дня проголошення
рішення, а особами, які були відсутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення, - з дня отримання
копії рішення.

Суддя: А. В. Мікулін