У Х В А Л А

28 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Дем'яносова
М.В.,

Мартинюка В.І.,
Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 квітня
2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до
держави Україна в особі Державної
виконавчої служби України, Державної
казначейської служби України,
Автозаводського відділу Державної
виконавчої служби Кременчуцького
міського управління юстиції про
відшкодування шкоди

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 позивач звернувся до суду з
вищевказаним позовом. В
обґрунтування позовних вимог зазначив,
що рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 25 квітня 2008 року
солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на його
користь було стягнуто борг за
договором позики у сумі 180000 грн.,
відсотки за користування позикою у
сумі 49000 грн., а всього 229000 грн.
Дане рішення суду з 20 травня 2008 року
знаходиться на виконанні в
Автозаводському відділі державної
виконавчої служби Кременчуцького
міського управління юстиції. До
моменту звернення із вказаним позовом
до суду всупереч вимогам Закону
України «Про виконавче провадження», у
зв'язку з бездіяльністю працівників
виконавчої служби по проведенню
виконавчих дій вказане рішення суду не
виконано. З урахуванням уточнених
позовних вимог, просив стягнути за
рахунок державного бюджету України
матеріальну шкоду у сумі 192 593 грн.
11 коп. та моральну шкоду у сумі 20 000
грн.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 11 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 20 лютого 2014 року, позов ОСОБА_3
задоволено частково. Стягнуто з
Державного бюджету України шляхом
списання з відповідного рахунку
Державної казначейської служби
України на користь ОСОБА_3 моральну
шкоду в розмірі 2 000 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 квітня 2014 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у вказаній справі за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
11 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 20 лютого 2014 року на
підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України.

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 квітня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, зокрема ст. 23
ЦК України, ст. 56 Конституції України, п.
9 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995
року № 4, ст. 6 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм права, що потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень у
подібних правовідносинах, заявник
наводить:

У допуску справи до провадження
Верховного Суду України необхідно
відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України» під судовими рішеннями
у подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Наведені заявником у вказаній заяві
доводи є необґрунтованими, оскільки в
ухвалах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 липня 2012 року,
22 лютого 2012 року, 09 квітня 2014
року та в рішенні Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 листопада 2013 року норми
матеріального права, на які
посилається заявник, застосовувались у
справі, правовідносини в яких є
подібними, однак фактичні обставини
відрізняються від тих, що встановлені у
даній цивільній справі. Крім того, в
рішенні Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23
жовтня 2013 року та ухвалі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 лютого 2014 року норми
матеріального права, на які
посилається заявник, застосовувались у
справах, в яких правовідносини,
підстави позову та фактичні обставини
відрізняються від тих, що встановлені у
даній цивільній справі. Також слід
зазначити, що наведені заявником
доводи фактично містять клопотання про
переоцінку доказів, досліджених
судами.

Крім того, посилання на ухвалу суду
касаційної інстанції, якою справу
передано на новий розгляд, не є
підставою для допуску справи для
перегляду Верховним Судом України,
оскільки у ній не висловлено правових
позицій щодо застосування норм
матеріального права, а стосується
процесу доказування, встановлення
фактичних обставин, що є застосуванням
норм процесуального права. Таким чином,
на ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 квітня 2014 року
не може здійснюватися посилання як на
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції норм
матеріального права.

Таким чином, заява ОСОБА_3 про перегляд
судового рішення не містить ознак, які
згідно вимог ст. 355 ЦПК України є
підставами для перегляду судових
рішень.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до держави Україна в особі Державної
виконавчої служби України, Державної
казначейської служби України,
Автозаводського відділу Державної
виконавчої служби Кременчуцького
міського управління юстиції про
відшкодування шкоди, за заявою ОСОБА_3
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 квітня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

М.В. Дем'яносов

В.І. Мартинюк

І.М. Фаловська