У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Нова» до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 11 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 18 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія «Нова»
(далі - ПрАТ «СК «Нова») звернулось до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 9 червня 2009 року по пр-ту Перемоги
у м. Києві сталась дорожньо-транспортна
пригода (далі - ДТП) за участю
автомобіля марки «Чері», державний
номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3,
автомобіля «Шевроле», державний номер
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4,
автомобіля «Пежо», державний номер
НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5,
власником якого є ОСОБА_6 та
автомобіля «Шевроле», державний номер
НОМЕР_4. Згідно з постановою
Святошинського районного суду м. Києва
від 26 червня 2013 року ДТП сталась
внаслідок порушення ОСОБА_3 пп. 10.1, 10.3
Правил дорожнього руху України. 1
жовтня 2009 року страховою компанією
було складено страховий акт № 3466 з
урахуванням звіту про оцінку вартості
майнової шкоди, завданої власнику від 22
червня 2009 року № 30С/06. Також до нього
звернувся ОСОБА_6 про виплату
страхового відшкодування. На підставі
наведеного страхова компанія
здійснила ОСОБА_6 виплату страхового
відшкодування у розмірі 37 622 грн 22 коп.

З урахуванням викладеного позивач
просив стягнути на його користь з
відповідача вказану суму виплаченого
страхового відшкодування.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 11 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 18
березня 2014 року, позов ПрАТ «СК «Нова»
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПрАТ «СК «НОВА» страхове
відшкодування у розмірі 37 622 грн 70 коп.,
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 376 грн 23 коп., а усього
стягнуто 37 998 грн 93 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ПрАТ «СК «НОВА» відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що
позивач має право зворотної вимоги до
винної особи у розмірі виплаченого
страхового відшкодування. Крім того,
позивач звернувся до суду в межах
строку позовної давності, оскільки він
уже звертався до суду з позовом, а тому
строк позовної давності переривався.

Проте повністю погодитись з такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Судові рішення зазначеним вимогам
закону не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3, керуючи
транспортним засобом, автомобілем
«Чері», державний номер НОМЕР_1,
рухаючись по пр-ту
Перемоги у м. Києві, під час зміни
напряму руху не переконався, що це буде
безпечно і не створить перешкод іншим
учасникам дорожнього руху, під час
перестроювання з третьої в другу смугу
руху не надав перевагу у русі
автомобілю «Шевроле», державний номер
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4,
внаслідок чого сталось зіткнення, від
удару автомобіль «Чері» відкинуло на
стоячи автомобіль «Шевроле», державний
номер НОМЕР_4, від чого
вказані транспортні засоби отримали
механічні пошкодження.

Постановою Святошинського районного
суду м. Києва від 26 червня 2009
року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення
передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено
на нього адміністративне стягнення.

Автомобіль «Пежо», державний номер
НОМЕР_5 було застраховано ТОВ
«СК «Нова» відповідно до договору
добровільного страхування
транспортного засобу від 19 вересня 2007
року, який укладено із власником
автомобіля ОСОБА_6, у тому числі
пошкодження та/або знищення внаслідок
ДТП.

Згідно звіту про оцінку вартості
матеріальної шкоди, завданої власнику
транспортного засобу від 22 червня 2009
року пошкодження автомобіля «Пежо»
визнано страховим випадком та
призначено до виплати у якості
страхового відшкодування 67 185 грн 65 коп.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про
страхування» та ст. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

У п. 27 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», судам
роз'яснено, що при суброгації перебіг
строку позовної давності починає
обчислюватися з моменту виникнення
страхового випадку, а при регресі - з
того моменту, коли страховик виплатив
страхове відшкодування.

Таким чином, у спірних правовідносинах
перебіг позовної давності почав
обчислюватись з моменту останньої
страхової виплати, 30 жовтня 2009 року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, трирічний строк позовної
давності сплив 1 листопада
2012 року, тоді як позивач звернувся до
суду з позовом 18 червня 2013 року.

При цьому суди вважали, що строк
позовної давності переривався,
оскільки позивач звертався до суду з
позовною заявою, яка ухвалою
Дніпровського районного суду м. Києва
від 5 жовтня 2012 року була повернута
позивачу.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
строку позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається у разі пред'явлення
позову.

Виходячи з аналізу цієї статті
переривання перебігу позовної
давності шляхом пред'явлення позову
може мати місце у разі не будь-якого
направлення позову поштою, а
здійсненого з додержанням вимог
процесуального законодавства, зокрема
ст. ст. 115, 119, 120 ЦПК України. У разі, якщо
судом у прийнятті позовної заяви
відмовлено або її повернуто, то перебіг
позовної давності не переривається.
Також не перериває перебігу такого
строку подача позову з недодержанням
правил підсудності.

Тобто, у даній справі перебіг позовної
давності, що розпочався до подання
позову, продовжується в загальному
порядку.

За таких обставин, суди усупереч ст. ст.
214, 315 ЦПК України зазначене не
врахували, не застосували норми
матеріального права, які підлягали
застосуванню та прийшли до
передчасного висновку про додержання
позивачем строку позовної давності,
який суперечить нормам чинного
законодавства, тим самим початок
перебігу позовної давності не
визначили.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 11 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду м. Києва
від 18 березня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко