Справа № 234/5607/14-ц
Провадження № 2/234/2800/14
Краматорський міський суд Донецької
області в складі головуючого судді
Кравченко О.Ю., при секретарі Бутові
Д.О., розглянувши у відритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
втратившим право користування
житловим приміщенням, -
Позивачка звернулась до суду з
позовом про визнання відповідача
втратившим право користування
житловим приміщенням. В обґрунтування
позову позивачка посилається на те, що
на підставі договору купівлі-продажу
від 30.01.2003 року є власницею квартири
АДРЕСА_1. Відповідач з моменту
реєстрації 30 серпня 2005 року у квартирі
не мешкає, речей його немає, з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою до теперішнього часу не знявся.
Позивачка просить визнати відповідача
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням квартирою
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явилася, але надала заяву про розгляд
справи за її відсутності, позовні
вимоги підтримує та просить їх
задовольнити. Проти ухвалення заочного
рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився по невідомій суду причині,
хоча про час та місце розгляду справи
був повідомлений належним чином, заяву
про розгляд справи за його відсутності
не надав.

Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК
України, судом прийняте рішення про
заочний розгляд справи. Позивач не
заперечує проти такого вирішення
справи.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Проаналізувавши в сукупності зібрані
по справі докази, суд вважає що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
згідно договору купівлі-продажу від
30.01.2003 року ОСОБА_1 є власником АДРЕСА_1
(а.с.6).

Відповідач не проживає у вказаній
квартирі з серпня 2005 року по теперішній
час, що підтверджується актом КП «СЄЗ»
від 22.05.2014 року (а.с.8).

Згідно довідки з місця реєстрації
відповідач зареєстрований у квартирі
АДРЕСА_1 (а.с.9)

Конституцією України (ст.41) та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналась
17.07.1997р. відповідно до Закону України
від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції» закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб, що також закріплено в
статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
правом володіння. Способи захисту
права власності передбачені нормами
ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права
власності може бути, зокрема, житло -
житловий будинок, садиба, квартира, як
то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст.150 ЖК України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Згідно ст. ст. 150, 155 Житлового кодексу
України громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди. Жилі будинки
(квартири), що є у приватній власності
громадян, не може бути в них вилучено,
власника не може бути позбавлено право
користування жилим будинком
(квартирою).

Статтею 317 ЦК України передбачено, що
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

При таких обставинах, відповідача слід
визнати таким, що втратив право
користування житловим приміщенням у
квартирі АДРЕСА_1.

Рішення суду про визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням є підставою для
зняття цієї особи з реєстрації.

На підставі викладеного й керуючись ст.
ст. 8, 10, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання втратившим право
користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача. Заява
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом. Апеляційна
скарга на рішення Краматорського
міського суду подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення. Апеляційна скарга
подається в Апеляційний суд Донецької
області через Краматорський міський
суд.

Суддя О. Ю. Кравченко