У Х В А Л А

іменем україни

30 липня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Дем'яносова М.В.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця», третя
особа - виконуючий обов'язки начальника
вагонної дільниці станції
Київ-Пасажирський Ясинецький
Олександр Віталійовича, про визнання
наказів про накладення
дисциплінарного стягнення та
звільнення незаконними, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу за
касаційною скаргою державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» на
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 24 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 02 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що з 28 квітня 1992 року працював на
державне територіально-галузеве
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» (далі - ДТГО
«Південно-Західна залізниця») на
різних посадах. 26 вересня 2013 року за
непроведення 17 вересня 2013 року
раптової перевірки пасажирських
поїздів згідно затвердженого графіка
його було притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у виді догани. 27
вересня 2013 року він був звільнений з
роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України за систематичне невиконання
без поважних причин своїх посадових
обов'язків. Посилаючись на те, що
притягнення до дисциплінарної
відповідальності та звільнення
проведено з порушенням трудового
законодавства, позивач, з урахуванням
уточнень позовних вимог, просив
визнати наказ від 26 вересня 2013 року в
частині притягнення його до
дисциплінарної відповідальності та
наказ від 27 вересня 2013 року про його
звільнення незаконними, поновити його
на роботі, стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та моральну шкоду у розмірі 10
тис. грн.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 24 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 02 квітня 2014 року, позов ОСОБА_3
задоволено частково. Визнано накази
від 26 вересня 2013 року про притягнення
ОСОБА_3 до дисциплінарної
відповідальності та від 27 вересня 2013
року про його звільнення незаконними.
Поновлено ОСОБА_3 на роботі з 27 вересня
2013 року. Стягнуто з ДТГО
«Південно-Західна залізниця» на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 28 вересня 2013
року по день ухвалення рішення суду у
сумі 12 424 грн. 82 коп. В іншій частині
позову відмовлено. Розподілено судові
витрати.

У касаційній скарзі ДТГО
«Південно-Західна залізниця» просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, й ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивача було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності, а в
подальшому й звільнено з роботи, за
невиконання покладених на нього
обов'язків зі здійснення раптових
перевірок поїздів № 67/68 та № 81/82 згідно
графіка таких перевірок, проте цим
графіком йому доручено перевіряти інші
поїзди та вагони. Крім того, суд
послався на відсутність згоди
профспілки на звільнення позивача з
роботи.

Апеляційний суд погодився із мотивами
та висновками районного суду,
зазначивши при цьому, що відповідач у
порушення ст. 149 КЗпП України
застосував до позивача два
дисциплінарних стягнення за одне й те
саме порушення.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що з 28 квітня 1992 року
ОСОБА_3 працював на ДТГО
«Південно-Західна залізниця» на різних
посадах.

26 вересня 2013 року за непроведення 17
вересня 2013 року раптової перевірки
пасажирського поїзда № 81/82 згідно
встановленого графіка його було
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у виді догани. 27
вересня 2013 року він був звільнений з
роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України за систематичне невиконання
без поважних причин своїх посадових
обов'язків.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на
те, що графіком проведення раптових
перевірок пасажирських поїздів
формування вагонної дільниці
Київ-пасажирський та наказом про
закріплення майстрів (з підготовки
поїзних бригад та вагонів до рейсу) за
пасажирськими поїздами на нього було
покладено обов'язок з перевірки поїзда
№ 5/6, вагонів-салонів, вагонів ЗАК,
вагонів-гаражів та службово-технічних
вагонів, а перевірка поїзда № 81/82 до
його обов'язків не входила. Крім того,
позивач посилався на те, що за одне й те
саме порушення його двічі було
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності, зокрема оголошено
догану та звільнено.

Суди, на підставі поданих сторонами
доказів, які належним чином оцінені (ст.
212 ЦПК України), дійшли до правильного
висновку про незаконність притягнення
ОСОБА_3 до дисциплінарної
відповідальності за невиконання
обов'язків, які на нього не були
покладені, зокрема за нездійснення
раптової перевірки поїзда, який за ним
офіційно не був закріплений.

Посилання касаційної скарги на лист
ВЧ-1 від 12 грудня 2013 року про
закріплення поїзда № 81/82 за позивачем є
неспроможними, оскільки, по-перше, лист
датований груднем 2013 року, тоді як
звільнення ОСОБА_3 відбулось у вересні,
а, по-друге, у тексті даного листа
вказано, що таке закріплення відбулось
майстром резерву провідників в усній
формі, тобто без належного оформлення
та внесення змін у відповідні графік та
наказ.

Інші доводи касаційної скарги містять
посилання лише на переоцінку доказів,
що знаходиться поза межами повноважень
суду касаційної інстанції, а посилань
на порушення норм матеріального чи
процесуального права немає та їх
колегією суддів не установлено.

З урахуванням наведеного, суди
правильно застосувавши вимоги
трудового законодавства та дійшли
вірного висновку про скасування
наказів про притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності та
звільнення й поновили його на роботі.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити
оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця»
відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 24 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 02 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська