УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Червинської М.Є.,
Лесько А.О., Черненко
В.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до Львівського міського
комунального підприємства
«Львівводоканал» про зобов'язання
вчинити дії за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Галицького районного
суду м. Львова від 11 лютого 2014 року та
рішення апеляційного суду Львівської
області від 30 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулися до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що відповідачем
порушено їх права, як споживачів питної
води та питного водопостачання,
оскільки останній відмовляється
укласти з ними договір про надання
послуг відповідно до Закону України
«Про надання послуг з водопостачання
та водовідведення» та типового
договору. З урахуванням викладеного
позивачі просили суд зобов'язати ЛМКП
«Львівводоканал» укласти з ними
договір про надання послуг та відкрити
рахунок.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 11 лютого 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 30 квітня 2014 року рішення
суду першої інстанції змінено в
частині мотивів відмови в позові. У
решті рішенні суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
судових рішень в межах касаційного
оскарження, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди, відмовляючи в позові
обґрунтовано виходили із того, що такий
спосіб цивільних прав, як зобов'язання
укласти договір, не передбачений
ст. 16 ЦК України, а відмова
відповідача від укладення такого
договору є формою реалізації ним своїх
прав.

Така правова позиція висловлена в
постанові Верховного Суду України від
10 жовтня 2012 року № 6-110цс12, яка в силу ст.
360-7 є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень, не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, тому колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 11 лютого 2014 року в частині,
що не змінена апеляційним судом, та
рішення апеляційного суду Львівської
області від 30 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів М.Є. Червинська А.О.
Лесько В.А. Черненко