Справа № 265/3634/14-ц
Провадження № 2/265/1806/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 липня 2014 року
місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Скоробогатько Г. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на
виготовлення проїзних документів
дітей для виїзду за межі України та на
виїзд неповнолітніх дітей за межі
України без згоди батька, третя особа:
Служба у справах дітей
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до
відповідача про надання дозволу на
виготовлення проїзних документів
дітей для виїзду за межі України та на
виїзд неповнолітніх дітей за межі
України без згоди батька, посилаючись
на те, що з 15 січня 2009 року перебувала у
шлюбі з відповідачем, під час якого
народився ОСОБА_3. Також сторони мають
спільну доньку, ОСОБА_4. З березня 2011
року відносини між сторонами були
припинені, внаслідок чого шлюб між ними
було розірвано на підставі рішення
суду від 16 лютого 2012 року. З того часу
діти мешкають з позивачкою, а
відповідач не займається вихованням
дітей. Вказує, що має за кордоном рідних
та можливість виїзду за межі країни з
дітьми, щоб оздоровити їх. Однак
відповідач не надає згоди їй у виїзді
за межі країни спільних дітей. При
цьому місце перебування відповідача їй
невідомо. На підставі переліченого
просила суд надати їй можливість
вивезти дітей за кордон без згоди
батька, виготовивши відповідні дитячі
документи для цього.

У судовому засіданні позивачка
повністю підтримала заявлені вимоги,
вказуючи, що вона планувала вивезти
дітей на дві або три тижні в Чехію, де
мешкають рідні позивачки, до початку
навчального року, бо старша донька
навчається в 5-й школі міста Маріуполі,
а молодший син відвідує дитячий садок
№ 160. Вивезти дітей планувала для їх
оздоровлення, бо вони часто хворіють.
Однак в подальшому позивачка
пояснювала, що вона не зможе до початку
навчального року вивезти дітей на
оздоровлення, бо процедура оформлення
документів для виїзду за кордон є
тривалою, а вона не сподівалась, що
розгляд справи у суді триватиме два
місяці. Таким чином планує вивезти
дітей за кордон або на осінні канікули,
або на зимні канікули, або іншого разу,
коли в неї буде така можливість,
оскільки для цього їй необхідно
планувати також свою відпустку на
роботі. На підставі переліченого
просила суд надати їй можливість
оформлювати проїзні документи на дітей
та можливість вивезти дітей за кордон
без згоди батька на такий термін, щоб
діти досягли чотирнадцяти років, бо
батька дітей вона не може знайти.

Відповідач у судове засідання не
з'явився за невідомих суду причин
повторно, будучи про час та місце
слухання справи повідомленим належним
чином.

Представник третьої особи, яка діє на
підставі довіреності, Сеіна О. В.,
заперечувала проти задоволення
заявлених вимог ОСОБА_1, оскільки
невідома позиція батька дітей, причини,
чому він не надає згоду матері на виїзд
дітей за кордон. Також позивачка не
зазначає ані місце прямування дітей за
межами країни, ані термін виїзду дітей
за кордон.

У подальшому представники Служби по
справах дітей Орджонікідзевської
районної адміністрації Маріупольської
міської ради надали суду заяву з
проханням вирішити спір у їх
відсутність, врахувавши інтереси
дітей.

За письмовими поясненнями
представників Служби у справах дітей
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради вбачається, що вони заперечують
проти вимог позивачки за відсутності
вказівки у вимогах останньої держави
прямування та термін перебування дітей
за кордоном.

Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Заслухавши пояснення позивачки,
дослідивши письмові докази, суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Згідно свідоцтва про народження,
виданого 9 лютого 2009 року
Орджонікідзевським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області, актовий
запис № 121 від 9 лютого 2009 року,
вбачається, що ОСОБА_3 народився
ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якого зазначені
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 6).

Згідно свідоцтва про народження,
виданого 10 квітня 2001 року відділом
реєстрації актів цивільного стану
Орджонікідзевського районного
управління юстиції міста Маріуполя
Донецької області, актовий запис № 225
від 10 квітня 2001 року, вбачається, що
ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2,
батьками якої зазначені ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 (а. с. 7).

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, укладений 15
січня 2009 року, було розірвано на
підставі рішення Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області, яке набуло чинності
28 лютого 2012 року (а. с. 9).

Згідно довідки від 9 липня 2014 року
житлової організації вбачається, що
ОСОБА_1 мешкає в АДРЕСА_1, до складу
родини якої входять діти, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.
с. 21).

Відповідно до телеграми від 15 травня 2014
року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2,
вимога ОСОБА_1 до відповідача про
надання останнім нотаріально
посвідченого дозволу позивачці на
виїзд дітей на кордон була вручена
батьку відповідача 19 травня 2014 року (а.
с. 8).

За інформацією, що міститься у
оглянутих в судовому засіданні
медичних документах відносно
малолітніх дітей, ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
вбачається, що в березні 2014 року у
ОСОБА_4 був лівобічний отит, раніше у
березні 2014 року - двобічний гноєний
гайморит, а в квітні 2014 року в неї було
виявлено двобічний хронічний
евстохліт. Натомість у ОСОБА_3 в червні
2014 року було виявлено гостру вірусну
респіраторну інфекцію, що згодом
перейшло у бронхіт середньої тяжкості,
а до цього в лютому 2014 року він хворів
на правобічну пневмонію середньої
тяжкості (а. с. 28, 29, 30, 31, 32, 33).

На підставі ч. 2 ст. 313 Цивільного
кодексу України фізична особа, яка не
досягла чотирнадцяти років, має право
пересуватися по території України лише
за згодою батьків (усиновлювачів),
опікунів та в їхньому супроводі або в
супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» перетинання
громадянами України державного
кордону України здійснюється в пунктах
пропуску через державний кордон
України після пред'явлення одного з
документів, зазначених у ст. 2 цього
Закону, за якою серед інших документів,
які дають право на виїзд з України і
в'їзд в Україну, є проїзний документ
дитини.

За ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу
України (далі за текстом рішення - СК)
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

На підставі ст. 157 СК питання виховання
дітей вирішується батьками спільно.
Той із батьків, з ким проживає дитина,
не має права перешкоджати тому з
батьків, хто проживає окремо,
спілкуватися з дитиною та брати участь
у її вихованні, якщо таке спілкування
не перешкоджає нормальному розвиткові
дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції «Про права
дитини» від 20 листопада 1989 року в усіх
діях щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживають всіх
відповідних законодавчих і
адміністративних заходів.

На підставі ст. ст. 9, 11 Конвенції «Про
права дитини» держави-учасниці
забезпечують те, щоб дитина не
розлучалася з батьками всупереч їх
бажанню, за винятком випадків, коли
компетентні органи згідно з судовим
рішенням, визначають відповідно до
застосовуваного закону і процедур, що
таке розлучення необхідне в
якнайкращих інтересах дитини.
Держави-учасниці поважають право
дитини, яка розлучається з одним чи
обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини і
прямі контакти з обома батьками. При
цьому держави-учасниці вживають
заходів для боротьби з незаконним
переміщенням і неповерненням дітей
із-за кордону.

За п. 3 «Правил перетинання державного
кордону громадянами України»,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 27 січня 1995 року №
57 (з подальшими змінами) (далі за
текстом рішення - Правила перетинання
кордону), виїзд з України громадян, які
не досягли 16-річного віку, здійснюється
за згодою обох батьків та в їх
супроводі або в супроводі осіб,
уповноважених ними, які на момент
виїзду з України досягли 18-річного
віку.

Відповідно до п. 4 Правил перетинання
кордону виїзд з України громадян, які
не досягли 16-річного віку, в супроводі
одного з батьків або інших осіб,
уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою
другого з батьків із зазначенням у ній
держави прямування та відповідного
часового проміжку перебування у цій
державі, якщо другий з батьків
відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди
другого з батьків:

а) якщо другий з батьків є іноземцем або
особою без громадянства, що
підтверджується записом про батька у
свідоцтві про народження дитини, та
який (яка) відсутній у пункті пропуску;

б) якщо у паспорті громадянина України
для виїзду за кордон, з яким перетинає
державний кордон громадянин, який не
досяг 16-річного віку, або проїзному
документі дитини є запис про вибуття на
постійне місце проживання за межі
України чи відмітка про взяття на
консульський облік у дипломатичному
представництві або консульській
установі України за кордоном;

в) у разі пред'явлення документів або їх
нотаріально засвідчених копій:

свідоцтва про смерть другого з батьків;

рішення суду про позбавлення
батьківських прав другого з батьків;

рішення суду про визнання другого з
батьків безвісно відсутнім;

рішення суду про визнання другого з
батьків недієздатним;

рішення суду про надання дозволу на
виїзд з України громадянину, який не
досяг 16-річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків;

довідки про народження дитини, виданої
відділом реєстрації актів цивільного
стану, із зазначенням підстав внесення
відомостей про батька відповідно до ч. 1
ст. 135 СК (під час виїзду дитини за
кордон у супроводі одинокої матері).

При цьому за п. 5 Правил перетинання
кордону виїзд з України громадян, які
не досягли 16-річного віку, в супроводі
осіб, які уповноважені обома батьками,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою обох батьків із
зазначенням також держави прямування
та відповідного часового проміжку
перебування у цій державі.

У судовому засіданні було встановлено,
що обидві малолітні дитини, батьками
яких є сторони у справі, часто хворіють,
що підтверджується оглянутими в суді
медичними документами.

Натомість доказів наявності в ОСОБА_1
рідних за межами України, в Чехії або
іншій країні, позивачка суду не надала,
як не було нею визначено країну
прямування, орієнтовні дату виїзду
дітей за кордон й термін перебування за
межами України малолітніх дітей та
умови перебування дітей у іншій країні.

Вказані обставини з урахуванням
інтересів дітей та відсутності згоди
батька дітей, який не був позбавлений
батьківських прав відносно ані ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ані ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
унеможливлює задоволення судом
заявлених позовних вимог ОСОБА_1 у
існуючій їх редакції за відсутності
визначення країни прямування та
орієнтовних термінів відсутності на
території України дітей.

Таким чином на підставі встановлених
судом обставин, враховуючи принципи,
закріплені в Конвенції «Про права
дитини», рівність прав обох батьків
щодо дітей, Правила перетинання
державного кордону громадянами
України, що не досягли 16-річного віку,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню, бо порушують права батька
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та несуть загрозу
інтересам дітей, оскільки позивачка не
визначила суду ані країну прямування
дітей, ані строк їх знаходження там, та
не довела суду безпечність умов
перебування дітей за кордоном.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 213-215, 224-226 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про надання дозволу на виготовлення
проїзних документів дітей для виїзду
за межі України та на виїзд
неповнолітніх дітей за межі України
без згоди батька, третя особа: Служба у
справах дітей Орджонікідзевської
районної адміністрації Маріупольської
міської ради, - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
Орджонікідзевським районним судом
міста Маріуполя Донецької області за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Рішення суду позивачем може бути
оскаржено до Апеляційного суду
Донецької області протягом десяти днів
з дня його проголошення шляхом подання
апеляційної скарги через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя.

Суддя