22-ц/775/1106/2014(м)
Категорія 27 Головуючий у 1 інстанції
Суддя-доповідач Ткаченко Т.Б.
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

Головуючого - Ткаченко
Т.Б.,

Суддів - Песоцької
Л.І., Мальцевої Є.Є.,

При секретарі -
Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_2 до приватного
підприємства «Грандфінресурс» про
визнання правочину недійсним та
стягнення грошових коштів за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Іллічівського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 23
червня 2014 року,

В с т а н о в
и л а:

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до приватного
підприємства «Грандфінресурс» (далі -
ПП «Грандфінресурс»), в якому просила
визнати недійсним з моменту вчинення
договір № 213537 від 21 серпня 2012 року,
укладений між сторонами та стягнути з
відповідача на її користь незаконно
отримані за цим договором кошти в сумі
8033,74 грн.

Посилалась на те, що 21 серпня 2012 року
між нею та ПП «Грандфінресурс»
укладено договір № 213537, метою
укладення якого було отримання позики
на придбання товару вартістю 40000 грн.
Предметом даного договору являється
надання особі послуг з адміністрування
програми, що умовно називається
«Альянс Україна» та базується на
створенні реєстрів Учасників, метою
яких є придбання бажаних товарів з
розстроченням платежу або отримання
позики. На виконання умов даного
договору та додатків до нього
позивачка ОСОБА_2 сплатила відповідачу
одноразовий комісійний внесок в сумі
1400,00 грн. та 17 платежів на суму 6633,74 грн.,
що становить загальну суму 8033,74 грн.
Звернувшись, через декілька днів до
представника відповідача з метою
з'ясування причин ненадання позики,
позивачка отримала пояснення про
відсутність у відповідача грошей для
надання позики або ж для оплати товару.
Позивачці запропоновано сплачувати
загальні платежі для того, щоб
гарантовано отримати обіцяну позику.
Позивачка належним чином виконувала
умови ст.3 укладеного договору, загалом
сплативши відповідачу 8 033,74 грн. Перед
укладанням договору позивачка
ознайомилась з його змістом, але
повністю його не зрозуміла.

Вважає, що оскаржуваний договір
укладений під впливом обману та із
застосуванням нечесної
підприємницької практики, зокрема,
вважає, що вона отримала не чітку,
неправдиву інформацію стосовно
оспорюваної угоди, дії відповідача є
забороненими та підпадають під дію ст.19
Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки Законом
забороняється нечесна підприємницька
практика, яка виключає будь-яку
діяльність, що вводить в оману
споживача; забороняється експлуатація
та розвиток пірамідальних схем, коли
споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції. На момент
укладання договору ПП
«Грандфінресурс», як фінансова
установа, здійснювало свою діяльність
без відповідного дозволу (ліцензії).
Вказала, що при умові належного
роз'яснення їй усіх умов та наслідків
даного договору, позивачка не
погодилась би на його укладення.

Рішенням Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
23 червня 2014 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до ПП «Грандфінресурс»
про визнання правочину недійсним та
стягнення грошових коштів відмовлено
повністю.

З рішенням суду не погодилась
позивачка, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення скасувати і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги,
визнати недійсним з моменту вчинення
договір № 213537 від 21 серпня 2012 року,
укладений між сторонами та стягнути з
відповідача на її користь кошти в сумі
8033,74 грн., як незаконно отримані за
наслідками укладення даного договору.

Зокрема зазначає, що спірний договір не
відповідає вимогам Закону України «Про
захист прав споживачів», якими
передбачено заборону нечесної
підприємницької практики, підписання
договору стало наслідком чисельних
порушень діючого законодавства з боку
відповідача, який навмисне ввів
позивача в оману. Діяльність
відповідача є діяльністю з надання
фінансових послуг, але здійснюється
ним без відповідної на те ліцензії.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
апеляційний суд розглядає справу у
відсутності відповідача, який належним
чином повідомлений про дату, час і
місце судового розгляду справи, про що
свідчать записи в журналі телефонограм
за № 1903. Представник відповідача
звернувся з заявою про розгляд справи
без участі представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
позивачки, яка просила апеляційну
скаргу задовольнити, рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення її позову, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
таких підстав.

Відповідно до ст.ст.11, 303 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

У відповідності з вимогами ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
прийшов до висновку, що в діях ПП
«Грандфінресурс» відсутній обман та
ознаки «пірамідальної схеми». Думка
позивачки є помилковою і не
узгоджується з положеннями п.7 ч.3 ст.19
Закону України «Про захист прав
споживачів» у взаємозв'язку з нормами
Закону України «Про фінансові послуги
та регулювання ринків фінансових
послуг». У зв'язку з відсутністю
підстав для визнання договору
недійсним (нікчемним), судом не
знайдено підстав і для стягнення
сплаченої за цим договором суми.

З таким висновком суду не можна не
погодитися з наступних підстав.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 21 серпня 2012 року
між ОСОБА_2 та ПП «Грандфінресурс»
укладено договір № 213537 з метою
отримання грошових коштів по програмі
«Альянс Україна». Предметом угоди є
надання учаснику послуг системи
«Альянс Україна», спрямованих на
отримання грошових коштів в сумі 40000
грн. на придбання товару.

За умовами договору адміністратор за
згодою учасника зобов'язується вчинити
від імені та за рахунок останнього
певні дії, спрямовані на придбання
товару або відповідної суми у позику,
зазначеної у додатку № 1 до даного
договору, на умовах діяльності
програми «Альянс Україна», що
міститься в додатку № 2, який є
невід'ємною частиною цього договору
(а.с.11).

При виконанні договору з учасниками,
укладеним в рамках програми «Альянс
України», відповідач надає учасникам
послуги, що полягають у формуванні
реєстру учасників, забезпечення його
адміністрування, організацій і
проведенні заходів по розподілу
грошового фонду, здійсненні оплати
товарів на користь учасників або
наданні йому відповідної суми у позику,
а також інших послуг, передбачених
договором (стаття 1 договору).

Укладена між сторонами угода
складається з основного тексту
договору, додатку № 1 та додатку № 2. В
додатку № 1 зазначено відомості про
учасника, кількість платежів, назва
товару, його вартість, одноразовий
комісійний внесок, адміністративний
платіж, адміністративні витрати,
чистий внесок, загальний платіж та
мінімальний платіж, вказано, що
підписання додатку є свідченням того,
що сторони визначили та погодили
розмір усіх платежів. В додатку № 2
викладені умови програми «Альянс
Україна», який теж підписаний
сторонами і є невід'ємною частиною
договору.

В п.1.4 ст.1 додатку № 2 до договору
зазначено, що договір активується на
четвертий день з моменту підписання,
після чого учасник реєструється в
програмі «Альянс України», а
відповідно до п.8.1 ст.8 додатку № 2 до
договору у позивачки було 3 дні для
повторного ознайомлення з умовами
угоди та додатками до неї, а в разі
незгоди з умовами угоди - для її
розірвання, однак у триденний строк
позивачка не звернулась до відповідача
з заявою про розірвання угоди у
встановленому порядку.

За ст.2 цього договору учасник, поряд з
іншим, зобов'язується сплатити
одноразовий комісійний внесок у день
підписання сторонами угоди та
адміністративний платіж не пізніше 15
календарних днів з моменту отримання
дозволу, а також своєчасно сплачувати
загальний платіж, який включає чистий
внесок, за рахунок якого адміністратор
здійснює оплату вартості товару чи
надає відповідні суми у позику, та
адміністративні витрати, що є платою за
послуги адміністратора з організації
діяльності програми.

Згідно з п.1.3 ст.1 додатку № 2 до
вищевказаного договору його предметом
є послуги з формування реєстру
учасників програми «Альянс Україна»,
метою яких є придбання товару,
зазначеного у додатку №1 до договору.

Після вчасної сплати загального
платежу учасник програми набуває право
брати участь у найближчому заході, коли
фонд реєстру є достатнім ( п.4.1 ст.4
додатку № 2).

Конкретні умови отримання учасником
товару визначені у ст.5 цього додатку.

Адміністратор гарантує придбати на
користь учасника товар або надати
відповідну суму позики, за умов
виконання останнім всіх вимог договору
і додатків до нього ( ст.14 додатку № 2).

Учасник підтверджує, що отримав усі
коректно викладені поясненя від
представника адміністратора, уважно
прочитав та зрозумів умови додатку № 2
та правові наслідки, що засвідчує своїм
підписом (ст.15 додатку №2).

З матеріалів справи вбачається, що під
час укладення угоди ОСОБА_2 отримала
примірник угоди та додатки до неї, які
містять опис послуг ПП
«Грандфінресурс».

Відповідно до особистої заяви ОСОБА_2
на ім'я адміністрації
ПП»Грандфінресурс», вона уважно
прочитала та зрозуміла умови Договору
за Програмою «Альянс Україна» № 213537
від 21.08.2012 року (а.с.76).

Відповідно до п.4.8 ст.4 договору,
підписання цієї угоди та додатків до
неї є підтвердженням факту
ознайомлення, розуміння сторонами її
умов та згоди сторін з усіма
визначеннями, умовами та змістом Угоди
й додатків до неї.

Із заявою про розірвання угоди у
триденний термін ОСОБА_2 до ПП
«Грандфінресурс» не зверталась, що
також свідчить про її розуміння та
згоду з усіма умовами угоди.

На виконання умов даного договору
позивачка сплатила відповідно до
квитанції № 2049.710.1 від 21 серпня 2012 року
одноразовий комісійний внесок в
розмірі 1400 грн. (а.с.17).

Згідно з квитанціями ОСОБА_2 сплачено
щомісячні чисті внески в сумі 3777,74 грн.
та адміністративні витрати в сумі 2924
грн. (а.с.18-28).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у
ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про
захист прав споживачів», забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Зокрема, відповідно до п.7
ч.3 ст.19 цього Закону забороняються як
такі, що вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Аналіз п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про
захист прав споживачів» дає підстави
для висновку, що поняття «пірамідальна
схема» у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Таким чином, для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
«пірамідальної», тобто такої, що
порушує норми чинного законодавства
України.

Вказана позиція викладена в постанові
Верховного Суду України від 11 вересня
2013 року № 6-40цс13. У відповідності з
вимогами ст.360-7 ЦПК України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Законом України від 02 червня 2011 року №
3462-VІ «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг» (введено в
дію з 09 січня 2012 року) внесено зміни до
ч.1 ст.4 Закону України від 12.07.2001 року №
2664-ІІІ «Про фінансові послуги та
регулювання ринків фінансових послуг»
та доповнено її п.11-1, яким до фінансових
послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

За умовами вказаного договору
позивачка щомісячно сплачує внески за
товар, який передається їй після
одержання дозволу на його отримання,
відтак, споживач в рамках укладеного
договору сплачує за товар, а не за
можливість його отримання (ст.ст.1, 2
договору, ст.ст.4, 5 додатку № 2).

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції враховано, що укладений
сторонами правочин передбачає
одержання споживачем необхідного йому
товару, визначає умови, за яких такий
товар може бути одержаний та дійшов до
обґрунтованого висновку про
відсутність обману та ознак
«пірамідальної схеми» у діях ПП
«Грандфінресурс» під час укладення
договору, оскільки це узгоджується з
положеннями п.7 ч.3 ст.19 Закону України
«Про захист прав споживачів» у
взаємозв'язку з нормами Закону України
«Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг».

Не можна погодитися і з доводами
апеляційної скарги щодо надання
фінансових послуг у порушення закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» , оскільки на час
укладення спірного договору ПП
«Грандфінресурси» не мало відповідної
на те ліцензії.

Так, відповідно до ч.5 ст.1 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» під поняттям
«фінансова послуга» розуміється
операція з фінансовими активами, що
здійснюється в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб, а у випадках, передбачених
законодавством,- і за рахунок залучених
від інших осіб фінансових активів, з
метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів.

Відповідно до п.п.3, 4 Прикінцевих
положень до Закону України від 02 червня
2011 року № 3462-1У «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових послуг
(введено в дію з 9 січня 2012 року)
фінансові установи зобов'язані
протягом одного року з дня набрання
чинності цим Законом привести свою
діяльність у відповідність із вимогами
Закону (тобто до 09 січня 2013 року), а
спеціально уповноважений орган
виконавчої влади у сфері регулювання
ринків фінансових послуг зобов'язаний
у шестимісячний строк з дня
опублікування цього закону зробити та
затвердити ліцензійні умови
здійснення діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

На підставі цього Національна комісія,
що здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг (як
уповноважений державний орган), 09
жовтня 2012 року затвердила Ліцензійні
умови провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах
(розпорядження № 1676 «Про затвердження
Ліцензійних умов провадження
діяльності з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах) (далі - Ліцензійні
умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення,
сутність, правовий статус учасників (і
вимоги для них) такого виду фінансових
правовідносин, як придбання певного
виду товарів та /або послуг.

Згідно з пунктом 1.2 частини першої
Ліцензійних умов адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групі - це фінансова послуга,
що надається ліцензіатом і передбачає
залучення грошових коштів учасників
групи, об'єднання цих коштів з метою
придбання та розподілу товарів між
учасниками групи (правова позиція
висловлена у постанові Верховного Суду
України від 25 червня 2014 року у справі №6
- 74цс 14).

Отже, під час укладання 21 серпня 2012 року
спірного договору, ПП «Грандфінресурс»
могло здійснювати свою діяльність з
надання послуг з адміністративного
фінансування активів для придбання
товарів у групах без отримання
відповідної ліцензії.

Рішення ухвалено із
додержанням вимог ст. ст. 10, 60, 213-214 ЦПК
України і положень ст. 526 ЦК України, ст.
ст. 4, 10 Закону України «Про захист прав
споживачів», підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Іллічівського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 23 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Т.Б.Ткаченко

Судді
Л.І.Песоцька

Є.Є.Мальцева