АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5703/14
Справа № 644/7320/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Піддубного Р.М.,
Малінської С.М.

при секретарі - Андрійко О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 08 липня 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах
дітей Орджонікідзевського району
Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом, в обґрунтування
якого зазначила, що вони з відповідачем
- ОСОБА_2 починаючи з 12 червня 1993 року
перебували у шлюбі, який рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 22 лютого 2014 року було
розірвано. Від шлюбу сторони мають
спільну дитину - доньку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час розірвання шлюбу та після
нього питання поділу спільно нажитого
майна, що знаходиться у спільній
сумісній власності , не вирішувалося.

За час шлюбних відносин, на спільні
кошти, подружжям була придбана
квартира, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, яка у 2006 році була продана, а
грошові кошти, отримані від її продажу
сторонами була придбана за договором
купівлі-продажу квартира, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
загальною площею - 56,6 м , яка є предметом
данного позову про поділ майна.

Після розірвання шлюбу позивачка,
її старша донька від першого шлюбу та
спільна з відповідачем неповнолітня
донька зареєстровані у спірній
квартирі. Через те, що відповідач
відмовляється поділити квартиру в
добровільному порядку, між сторонами
виникають конфлікти, у зв'язку з чим
позивачка була змушена звернутися до
суду з вказаним позовом.

При цьому, позивачка просить суд
відступити від принципу рівності
часток при поділі майна та поділити
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, врахувавши ч. 2, 3 ст. 70 СК
України, ч. 2 ст. 372 ЦК України, та визнати
за нею право власності на частку у
квартирі в розмірі 2/3. а за відповідачем
- в розмірі 1/3.

При цьому позивачка обґрунтовує
таку свою вимогу тим, що під час шлюб
сторонами був придбаний вантажний
автомобіль Volvo F12, державний номерний
знак: НОМЕР_1, який знаходився у
спільній сумісній власності сторін.
Вказаний автомобіль був таємно
відчужений відповідачем без відома
позивачки. Позивачка на таке
відчуження згоди не давала, жодних
грошових коштів від такого відчуження
ані позивачка, ані її неповнолітня
донька не отримали. Більше того про сам
факт такого відчуження їй стало відомо
тільки при підготовці позовної заяви
про поділ спільного майна, оскільки
позивачка мала намір включити
автомобіль до переліку спільно
нажитого майна, що підлягає поділу.

Таким чином позивачка просила суд,
що просила суд поділити майно, що є
об'єктом її з відповідачем спільної
сумісної власності, а саме: квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
визнавши за нею ОСОБА_3 право власності
на частку квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_2 у розмірі 2/3; визнати
за ОСОБА_2 право власності на частку
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_2 у розмірі 1/3.

Стягнути з Відповідача на користь
позивачки судовий збір у розмірі 1 043,67
грн. (одна тисяча сорок три грн. 67 коп.).

Відповідач не визнав позовні
вимоги та звернувся до суду з
письмовими запереченнями, в яких
просив відмовити в задоволенні
позовних вимог за їх безпідставністю
та необґрунтованістю. В
обґрунтування своїх заперечень,
відповідач зазначив, що спірна
квартира, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2. придбана за його особисті
кошти, а саме, за грошові кошти від
продажу попередньої квартири, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та
належала йому особисто.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 08 липня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа - Служба у справах дітей
Орджонікідзевського району Управління
служб у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
виконавчого комітету Харківської
міської ради про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності задоволено у повному обсязі.

Поділено майно, що є об'єктом
спільної сумісної власності ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, а саме: квартиру, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку поділу
спільного майна подружжя, право
власності на частку квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2, у
розмірі 2/3.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу
спільного майна подружжя, право
власності на частку квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2, у
розмірі 1/3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
суму сплаченого судового збору у
розмірі 1 043,67 грн. (одна тисяча сорок три
грн. 67 коп.)..

Не погоджуючись з вказаним
рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2
звернувся на нього з апеляційною
скаргою, в якій, з посиланням на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати зазначене рішення та
ухвалити по справі нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що 12 червня
1993 року сторони перебували у шлюбі,
який рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 22 лютого
2014 року було розірвано.

08 вересня 2005 року було укладено
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_4, відповідно до якого, ОСОБА_2,
який діяв за себе особисто та від імені
ОСОБА_5, ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_7 прийняв
у власність вищевказану квартиру.
Договір купівлі-продажу вчинено за 237 350
грн. Частка отримана ОСОБА_2 від продажу
квартири становить 79 116 грн.

08 вересня 2005 року було укладено
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_5, згідно з яким, ОСОБА_3 придбала
у ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 вищевказану
квартиру за 157 500 грн. Частка ОСОБА_2 у
придбаній квартирі складає 78 750 грн.

15 вересня 2006 року ОСОБА_3 було
укладено договір купівлі-продажу вище
вказаної квартири, відповідно до якого
ОСОБА_11 придбала квартиру за 176 750 грн.

В цей же день 15 вересня 2006 року було
укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_2, відповідно до якого
ОСОБА_12 продала, а ОСОБА_2 придбав
вказану квартиру за 156 550 грн.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3 та визнаючи за нею право
власності на 23 частин квартир, районний
суд виходив з того, що необхідно
відійти від рівності часток у
спільному майні подружжя з урахуванням
інтересів неповнолітньої дитини.

Проте, з такими висновками суду
першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст.61 ЦПК України
передбачено, що обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Згідно ч. 1 ст.60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку.

Відповідно до роз'яснень,
викладених у п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року №11 «Про практику
застосування судами законодавства
при розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ майна подружжя»,
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК
України), відповідно до частин 2, 3
ст. 325 ЦК України можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
квартири, жилі й садові будинки;
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та інші цінні
папери, паєнакопичення в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо. Майно, яке
належало одному з подружжя, може бути
віднесено до спільної сумісної
власності укладеною при реєстрації
шлюбу угодою (шлюбним договором) або
визнано такою власністю судом з тих
підстав, що за час шлюбу його цінність
істотно збільшилася внаслідок
трудових або грошових затрат другого з
подружжя чи їх обох.

Відповідно до п. 19 Пленуму
Верховного суду України №11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», само по собі
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності подружжя
на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ч. 1 ст.71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Судова колегія вважає
безпідставними доводи відповідача в
апеляційній скарзі щодо придбання
ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_5 за кошти його
батьків. З матеріалів справи
вбачається, що будь-яких письмових
договорів дарування коштів, матеріали
справи не містять. Крім цього,
довіреність видана ОСОБА_5 та ОСОБА_6 -
ОСОБА_2 лише з правом підписання
договору купівлі-продажу та отримання
для них коштів і не містить повноважень
щодо розпорядження грошима на власний
розсуд.

Також, судова колегія, вважає, що
відповідачем не надано доказів на
підтвердження того, що він отримував
будь-яку заробітну плату, якаб надала
йому можливість придбати нерухоме
майно на свлє ім"я. Крім цього, позивач
заперечувала, що джерелом надходження
коштів на придбання квартири була
заробінта плата відповідача.

Враховуючи викладене, судова
колегія вважає, що позивачем не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження можливості відійти від
рівності часток у спільному майні
подружжя з урахуванням інтересів
неповнолітньої дитини.

За таких обставин колегія вважає,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи, рішення суду
ухвалено з порушенням норм
матеріального права і підлягає
скасуванню з ухваленням по справі
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо
розділу майна подружжя, а саме квартири
АДРЕСА_2, та визнанню за ОСОБА_3 право
власності на 12 частину квартири
АДРЕСА_2, та визнання за ОСОБА_2 право
власності на 12 частину квартири
АДРЕСА_2.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 08 липня 2014
року скасувати.

Позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя
особа: Служба у справах дітей
Орджонікідзевського району Управління
служб у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку
поділу спільного майна подружжя, право
власності на 12 частину квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2, у
розмірі 2/3.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу
спільного майна подружжя, право
власності на 12 частину квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору
у розмірі 521,50 грн.

В інший частині позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення. Рішення
може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий суддя -

Судді колегії -