Справа № 201/459/2014ц
Провадження №2/201/487/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Трещова
В.В., при секретарі Горбатенко Д.К.

розглянувши за участю позивача та
представника відповідача у відкритому
судовому засіданні в
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» про визнання
договорів недійсними та стягнення
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись з даним позовом до
суду, який згодом уточнили, в
обґрунтування якого посилались на те,
що ПАТ КБ «Приватбанк» неодноразово
надсилав поштою повідомлення про те, що
ОСОБА_1 має заборгованість перед банком
за кредитним договором №06/08/601МК від 06
червня 2008 року. Окрім того, в квітні -
травні 2010 року із зарплатної картки
ОСОБА_2 вираховувались кошти на
погашення кредиту за кредитним
договором №06/08/601МК від 06 червня 2008
року, за яким вона нібито являлась
поручителем згідно невідомого їм
договору поруки №06/08/550МК від 06 червня
2008 року. Позивачі просили суд визнати
недійсним кредитний договір №06/08/601МК
від 06.06.2008 року від ПАТ КБ «Приватбанк»
та ОСОБА_1, визнати недійсним договір
поруки №06/08/550МК від 06.06.2008 року
укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_2, стягнути моральну шкоду в
розмірі 10000 гривень та витрати
пов'язані з розглядом справи в розмірі
6082,85 гривень.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у судовому
засіданні просили позов задовольнити з
підстав у ньому викладених.

Представник відповідача у судовому
засідання проти задоволення позову
заперечувала, посилаючись на його
безпідставність та необґрунтованість.

Вислухавши позивачів та представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачі у своєму позові посилаються
на те, що ПАТ КБ «Приватбанк»
неодноразово надсилав поштою
повідомлення про те, що ОСОБА_1 має
заборгованість перед банком за
кредитним договором №06/08/601МК від 06
червня 2008 року. Окрім того, в квітні -
травні 2010 року із зарплатної картки
ОСОБА_2 вираховувались кошти на
погашення кредиту за вищезазначеним
кредитним договором, за яким вона
нібито являлась поручителем згідно
невідомого їй договору поруки №06/08/550МК
від 06 червня 2008 року.

Також, позивачі у своєму позові та
ОСОБА_2 у судовому засіданні посилались
на те, що кредитний договір №06/08/601МК
від 06 червня 2008 року укладений між
ОСОБА_1 з ПАТ КБ «ПриватБанк» не
укладався та кредитні кошти не
отримував, а також, що договір поруки
№06/08/550МК від 06 червня 2008 року в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором №06/08/601МК від 06
червня 2008 року з ОСОБА_2 також не
укладався.

Позивач ОСОБА_1 у своєму позові також
посилався на те, що він неодноразово в
усній та письмовій формах звертався до
відповідача із проханням надати йому
копію вказаного кредитного договору
для ознайомлення, але щоразу отримував
відмову.

Після надіслання в банк заяви щодо
надання копії кредитного договору
ОСОБА_1 почали надходити листи -
повідомлення про наявність зобов'язань
за кредитним договором за позикою в
розмірі 10000 доларів США. В квітні 2013
року ОСОБА_1 надійшло повідомлення про
те, що за кредитним договором №06/08/601МК
від 06 червня 2008 року продовжено заставу
майна. ОСОБА_1 не надавав жодного із
свого майна під заставу в забезпечення
зобов'язання за вказаним кредитним
договором і до квітня 2013 року йому не
було відомо про існування такого
договору застави майна. Станом на час
подання позовної заяви ОСОБА_3 не має
жодного заставленого майна.

Вперше про існування договору поруки №
06/08/550МК від 06 червня 2008 року за
кредитним договором №06/08/601МК від 06
червня 2008 року ОСОБА_2 дізналась в
травні 2010 року, коли з її зарплатної
картки почали вираховувати кошти на
погашення кредиту за вищезазначеним
кредитним договором. На заяву ОСОБА_2
службою безпеки банку проводилось
службове розслідування, яким було
встановлено, що договір поруки
оформлено не ОСОБА_2, а іншою особою.
Безпідставно вирахувані кошти із
зарплатної картки було повернуто. Факт
незаконного вираховування коштів із
зарплатної картки ОСОБА_2
підтверджується роздруківкою руху
коштів на картці, яку було надано
відповідачем, при поверненні коштів, де
вказано, що здійснено повернення
коштів незаконно вирахуваних за
кредитним договором № 06/08/601МК від 06
червня 2008 року (а.с. 19). Тоді ж відповідач
визнав договір поруки 06/08/550МК від 06
червня 2008 року недійсним, що
підтверджується листом-відповіддю
банку № 30.1.0.0/2-110303/883 від 15.03.2011 року.
(а.с.21)

Листом №30.1.0.0/2-6703069 від 10.06.2010 року ПАТ
КБ «Приватбанк» засвідчує, що
кредитний договір № 06/08/601МК від 06
червня 2008 року дійсно було оформлено
невідомою особою. З огляду на
вищезазначене та спираючись на
Висновок проведеного службового
розслідування кредит від 06/08/601МК від 06
червня 2008 року було визнано
шахрайським.(а.с. 20).

Також, відповідачем було надано
довідку № 20.10.00/7-89 від 11.01.2011 року про те,
що станом на 10.01.2011 року у ОСОБА_2 немає
перед відповідачем жодної позичкової
заборгованості. Окрім того, на її
вимогу, банком надано довідки про те, що
в неї немає заборгованості перед
банком по вищезазначеному кредитному
договору станом на 13.05.2013 року,11.07.2013
року та 08.10.2013 року. (а.с. 23,24,25).

Також позивач у судовому засіданні
посилалась, на те, що рішенням
Індустріального районного суду
м.Дніпропетровська від 19.11.2012 року було
стягнуто заборгованість за кредитним
договором в розмірі 6243,44 доларів США, що
підтверджується копією рішення
наявною в матеріалах справи (а.с. 53,54).

Судом встановлено, що згідно висновку
судової почеркознавчої експертизи від
10.06.2014 року (а.с.213-221) підпис від імені
ОСОБА_1 в графі «ПОЗИЧАЛЬНИК» на кожній
сторінці кредитної угоди №06/08/601МК,
укладеній 06.06.2008 року між ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 виконані не
ОСОБА_1, а іншою особою. Підписи від
імені ОСОБА_1 в графі «ПОЗИЧАЛЬНИК» на
лицевій та зворотній сторінках
договору про видачу траншу №06/08/601МК,
укладеного 06.06.2008 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_1 виконані не
ОСОБА_1, а іншою особою. Підпис від імені
ОСОБА_1 в графі «ПОЗИЧАЛЬНИК» на
зворотній сторінці додатку №1 до
договору про видачу траншу №06/08/601МК
від 06.06.2008 року - виконаний не ОСОБА_1, а
іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 в
графі «БОРЖНИК» договору поруки
№03/08/550МК укладеного 06.06.2008 року між ПАТ
КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 та ОСОБА_2
виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.
Підпис від імені ОСОБА_2 в графі
«ПОРУЧИТЕЛЬ» договору поруки №03/08/550МК,
укладеного 06.06.2008 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -
виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Позивачі за проведення судової
почеркознавчої експертизи сплатили до
Дніпропетровського науково-дослідного
інституту судових експертиз
Міністерства Юстиції України 2361,60
гривень, що підтверджується
відповідною квитанцією.

Таким чином, суд приходить до висновку
про відсутність волевиявлення
позивачів на укладання спірних по
справі договорів, оскільки вони були
укладені від імені позивачів не ними, а
іншою особою.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. 1-3, 5 ст. 203 цього
кодексу.

Положеннями ст. 203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Ч.1 ст.1054 Цивільного Кодексу України
передбачає за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.1054 Цивільного Кодексу
України до відносин за кредитним
договором застосовуються положення
параграфа 1 цієї глави, якщо інше не
встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Тобто, до кредитних відносин
застосовуються норми закону, що
регулюють договір позики.

Згідно ч.1 ст.1051 Цивільного Кодексу
України позичальник має право оспорити
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця або
були одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Вирішуючи вимоги позивача щодо
визнання кредитного договору та
договору поруки недійсним, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню,
оскільки позивачі не підписували
спірні договори, що є підставою для
визнання спірних договорів недійсними.

Оцінюючи позовні вимоги в частині
стягнення моральної шкоди в розмірі 10000
гривень, суд приходить до висновку, що
дані позовні вимоги підлягають
задоволенню частково.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім»ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи (ч.2). Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Розмір відшкодування моральної шкоди
суд визначає виходячи з вимог
розумності, справедливості, а також
істотності зазначених змін в звичному
складі життя позивача у зв'язку з
злочином.

Враховуючи вищезазначене, та з
урахуванням вимог розумності і
справедливості, суд вважає за
необхідне стягнути з відповідача ПАТ
КБ «Приват банк» на користь позивачів в
рахунок відшкодування завданої
моральної шкоди 2000 гривень (по 1000
гривень кожному з позивачів), оскільки
саме такий розмір шкоди буде
необхідним і достатнім у даному
випадку.

Вирішуючи вимоги позивачів щодо
стягнення з відповідача витрат
пов'язаних з розглядом справи в розмірі
6048,85 гривень, суд приходить до висновку,
що у відповідності до вимог ст.ст.79,88
ЦПК України витрати покладаються на
сторону проти якої постановлено
рішення пропорційно задоволеним
вимогам, тому з відповідача слід
стягнути вказану суму.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним кредитну угоду №
06/08/601 МК від 06 червня 2008 року укладену
між ПриватБанком та ОСОБА_1.

Визнати недійсним договір про видачу
траншу № 06/08/601 МК від 06 червня 2008 року
укладений між ПриватБанком та ОСОБА_1.

Визнати недійсним договір поруки №
03/08/550 МК від 06 червня 2008 року укладений
між ОСОБА_2, закритим акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк», та ОСОБА_1.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 3041
гривню 43 копійки судових витрат та 1000
гривень моральної шкоди.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3041
гривню 43 копійки судових витрат та 1000
гривень моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10 днів з дня його проголошення
шляхом подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м.Дніпропетровська.

Суддя