Справа № 495/1228/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/1228/14-ц

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вадіта»

про стягнення боргу за договором
позики

В С Т А Н О В И В:

19.02.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернулася до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вадіта»
(далі по тексту - відповідач) про
стягнення боргу за договором позики.

Так, позивач просить суд стягнути на
його користь з відповідача суму
основного боргу в розмірі 3 000 000 грн., 10 %
річних за користування чужими коштами
в розмірі 1 849 315 грн., індекс інфляції за
весь час прострочення в розмірі 14 797,70
грн., судовий збір в розмірі 3 654 грн., а
всього - 4 867 766,70 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.12.2007
року між ОСОБА_1 та ТОВ «Вадіта» було
укладено договір позики, згідно умов
якого ОСОБА_1 передала ТОВ «Вадіта» у
власність грошові кошти у сумі 3 000 000
грн. строком до 20.12.2011 року, а ТОВ
«Вадіта» зобов'язалося повернути
ОСОБА_1 суму позики у строк до 20.12.2011
року з обов'язком сплати 10 процентів
річних від суми позики. По закінченню
зазначеного строку відповідач борг за
договором позики не повернув. На
неодноразові звернення позивача про
необхідність повернути кошти та
сплатити проценти за користування
грошовими коштами, відповідач не
відреагував.

В судові засіданні позивач - ОСОБА_1, не
з'явилася, але згідно поданої до суду
заяви, просить розглянути цивільну
справу № 495/1228/14-ц за позовом ОСОБА_1 до
ТОВ «Вадіта» про стягнення боргу без
участі позивача.

Відповідач - ТОВ «Вадіта», відзив або
заперечення на позовну заяву ОСОБА_1 до
суду не надав та його представник в
судові засідання не з'явився без
поважних причин про причини неявки суд
не повідомив, будь-яких клопотань не
заявляв, хоча про час та місце судового
розгляду був належним чином
повідомлений, про що свідчать наявні в
матеріалах справи відповідні поштові
повідомлення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
169 Цивільного процесуального кодексу
України, суд відкладає розгляд справи в
межах строків, встановлених статтею 157
цього Кодексу, у разі першої неявки в
судове засідання сторони або
будь-якого з інших осіб, які беруть
участь у справі, оповіщених у
встановленому порядку про час і місце
судового розгляду, якщо вони
повідомили про причини неявки, які
судом визнано поважними.

Неявка представника в судове засідання
без поважних причин або неповідомлення
ним про причини неявки не є перешкодою
для розгляду справи (ч.2 ст.169 ЦПК
України).

Враховуючи викладені обставини та
норми чинного законодавства, суд
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності сторін та їх
представників, на підставі наявних та
достатніх для розгляду матеріалів
справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, суд дійшов до наступних
висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ТОВ «Вадіта» про стягнення
боргу за договором позики.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
20.12.2007 року між ОСОБА_1 (Позикодавець) та
ТОВ «Вадіта» в особі директора ОСОБА_2
(Позичальник) було укладено договір
позики грошових коштів, відповідно до
п.1 якого Позикодавець передає у
власність Позичальника грошові кошти в
сумі 3 000 000 грн., а Позичальник
зобов'язується повернути таку ж суму
грошових коштів з урахуванням сплати 10
процентів річних за користування
вказаними грошовими коштами.

Згідно із п.2 Договору, вказані грошові
кошти в сумі 3 000 000 грн. з урахуванням
процентів за користування грошовими
коштами Позичальник зобов'язується
повернути Позикодавцю не пізніше 20.12.2011
року шляхом передачі готівкою або
шляхом передачі нищезазначеного майна
на суму заборгованості.

У разі не повернення суми позики в
розмірі 3 000 000 грн. до 20.12.2011 року,
Позичальник зобов'язується сплачувати
Позикодавцю в подальшому 10 процентів
річних за користування вказаними
грошовими коштами (п.3 Договору).

Відповідно до п.4 Договору, сторони
встановили місцем повернення грошової
суми позики - смт. Затока
Білгород-Дністровського району
Одеської області, база відпочинку
«Сонячна».

Згідно із п.6 Договору, підписанням
даного Договору сторони одночасно
підтверджують фактичну передачу
готівкою грошових коштів в розмірі 3 000
000 грн. Позикодавцем Позичальнику.

У разі виникнення будь-яких спорів між
сторонами по даному Договору, а також у
разі його невиконання або неналежного
виконання однією із сторін, даний спір
вирішується в судовому порядку шляхом
звернення до Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області,
що відповідає ч.8 ст.110 ЦПК України (п.7
Договору).

Відповідно до п.7 Договору, даний
договір складений у 2-х примірниках по
одному для кожної із сторін та діє з
моменту підписання його сторонами до
повного виконання сторонами взаємних
зобов'язань.

Договір позики грошових коштів від
20.12.2007 року підписаний обома сторонами -
ОСОБА_1, як Позикодавцем, та ТОВ
«Вадіта» в особі директора ОСОБА_2, як
Позичальником, а також має печатку ТОВ
«Вадіта».

Підписання сторонами Договору позики
грошових коштів від 20.12.2007 року
свідчить про виконання ОСОБА_1 своїх
обов'язків в повному обсязі, а саме
передачу у власність ТОВ «Вадіта»
грошових коштів в сумі 3 000 000 грн.

В свою чергу, ТОВ «Вадіта» в порушення
умов Договору позики грошових коштів
від 20.12.2007 року, у передбачений
договором строк (до 20.12.2011 року) грошові
кошти в сумі 3 000 000 грн. з урахуванням
процентів за користування грошовими
коштами ОСОБА_1 не повернуло, чого не
зробило і по теперішній час.

Дані обставини і стали підставою для
звернення ОСОБА_1 до суду з відповідним
позовом.

Як вбачається з матеріалів справи та
було вищезазначено, між сторонами
виникли правовідносини, що витікають з
договору позики, які регулюються
нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 509. 510, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Загальними умовами зобов'язання є те,
що зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання (ст.ст. 525, 625 ЦК України).

Згідно із ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст.612 ЦК України).

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК
України).

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.1049 Цивільного
кодексу України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Як встановлено матеріалами справи, ТОВ
«Вадіта» в порушення зазначених вище
норм чинного законодавства та умов
Договору позики грошових коштів від
20.12.2007 року, не повернуло ОСОБА_1 грошові
кошти в розмірі 3 000 000 та нараховані
проценти в розмірі 1 849 315 грн. (3 000 000 х 10 %
: 365 днів х 2 250 днів) до сих пір, у зв'язку
з чим такі суми підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача в
примусовому порядку.

Крім того, статтею 625 Цивільного
кодексу України передбачено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник який прострочив виконання
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За приписами статті 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливість виконання, що
випадково настала після прострочення
(частин 1 та 2).

Крім того, слід зазначити і те, що право
кредитора вимагати сплату боргу з
урахуванням зазначеного індексу
інфляції та процентів річних є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отримання компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредитору.

Розрахунок інфляційних витрат
здійснюється відповідно до Цивільного
кодексу України та Листа Верховного
Суду України № 62-97р від 03.04.1997 року з
рекомендаціями відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ.

Відповідно до розрахунків збитків від
інфляції, зроблених позивачем та
перевірених судом, розмір збитків від
інфляції за період прострочення з
20.12.2011 року по 18.02.2014 року (включно), який
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача становить 14 797,70 грн.

Згідно із ст.1 Цивільного
процесуального кодексу України,
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного
процесуального кодексу України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених позовних
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. Кожна сторона повинна довести
ті обставин, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 6
цього Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60
Цивільного процесуального кодексу
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 ЦПК України.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні (ст.213
ЦПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини та
норми чинного законодавства, суд
дійшов до висновку про законність,
обґрунтованість та правомірність
позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Вадіта»
про стягнення боргу за договором
позики, у зв'язку з чим такий позов
підлягає задоволенню.

Згідно із ст.ст. 79, 88 Цивільного
процесуального кодексу України, з
відповідача на користь позивача також
підлягають стягненню судові витрати за
розгляд позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 509, 510, 525, 526, 530, 612, 625,
1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 3, 10, 11, 60, 79, 88, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вадіта»
про стягнення боргу за договором
позики - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вадіта» (65014, м.
Одеса, вул. Успенська,4-А, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1):

- суму основного боргу в розмірі 3 000 000
(три мільйони) гривень;

- суму нарахованих процентів в розмірі 1
849 315 (один мільйон вісімсот сорок
дев'ять тисяч триста п'ятнадцять)
гривень;

- суму збитків від інфляції в розмірі 14
797 (чотирнадцять тисяч сімсот
дев'яносто сім) гривень 70 (сімдесят)
копійок;

- сплачений судовий збір за розгляд
позовної заяви в сумі 3 654 (три тисячі
шістсот п'ятдесят чотири) гривні.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Мишко