Справа № 357/6074/14 Головуючий у І
інстанції Ярмола О.Я.Провадження №
22-ц/780/4304/14 Доповідач у 2
інстанції КулішенкоКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

23 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Лащенка В.Д., Мельника Я.С.,

при секретарі: Горошук І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 травня 2014 року за позовом ОСОБА_1
до Публічного акціонерного товариства
"Фідобанк", треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання пункту кредитного
договору недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Фідобанк" про
визнання пункту кредитного договору
недійсним, мотивуючи його тим, що між
ним та Публічним акціонерним
товариством «Ерсте Банк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Фідобанк»
14.08.2008 року укладено кредитний договір
№ 014/11707/2/21499. Поручителями за його
зобов'язаннями виступили - ОСОБА_2,
ОСОБА_4 Пунктом 10.1 кредитного договору
передбачено третейське застереження
про те, що при виникненні спору він буде
вирішений в Постійно діючому
Третейському суді при асоціації
українських банків. Позивач вважає
дане застереження протиправним,
оскільки це порушує його право, як
споживача на судовий захист своїх
інтересів. Відповідач належно не
проінформував позивача щодо
третейського застереження та з
порушенням застосував це застереження,
а тому просив суд визнати п. 10.1
кредитного договору № 014/11707/2/21499 від
14.08.2008 р. недійсним.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 травня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним
рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
порушення та неправильне застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, що були
досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
14 серпня 2008 року між Публічним
акціонерним товариством «Ерсте Банк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Фідобанк» та
ОСОБА_1 був укладений кредитний договір
за № 014/11707/2/21499.

Пунктом 10.1 зазначеного кредитного
договору передбачено, що всі спори,
розбіжності та вимоги, які виникають
при виконанні цього Договору чи у
зв'язку з ним, підлягають за вибором
позивача, розгляду у постійно діючому
Третейському суді при Асоціації
українських банків, згідно з
регламентом даного третейського суду,
або у місцевому загальному суді,
відповідно до підвідомчості та
підсудності.

Судом встановлено, що відповідно до
рішення Постійно діючого третейського
суду при Асоціації українських банків
від 25.02.2013 року з ОСОБА_1, ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 на користь ПАТ «Ерсте Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Фідобанк», було стягнуто
заборгованість в розмірі 1210646,63 грн. та
витрати пов'язані з вирішенням спору
Третейським судом у сумі 12287,63 грн.

26.04.2013 року Дніпровським районним судом
м. Києва постановлено ухвалу про видачу
виконавчого листа на виконання
Постійно діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків в особі
третейського судді Марченко В.Ю. від
25.02.2013 року по справі №63/13.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про
третейські суди» рішення третейського
суду є остаточним і оскарженню не
підлягає, крім випадків, передбачених
Законом. Рішення третейського суду
може бути оскаржено стороною у
випадках передбачених цим Законом, до
компетентного суду відповідно до
встановлених законом підвідомчості та
підсудності справ. Рішення
третейського суду може бути оскаржено
та скасоване, серед іншого, якщо справа,
по якій прийнято рішення третейського
суду, не підвідомча третейському суду
відповідно до закону.

Відповідно до Постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства пр.
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» за наявності
кредитного договору третейського
застереження (окремої третейської
угоди) при вирішенні спору, суд має
враховувати положення пункту 14 частини
першої статті 6 Закону України від 11
травня 2004 року № 1701-IV «Про третейські
суди» про те, що справи щодо захисту
прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку, не підлягають
розгляду третейськими судами. Тому за
наявності вказаного третейського
застереження залишення позовної заяви
позивача без розгляду на підставі
пункту 6 частини першої статті 207 ЦПК
України є неприпустимим. Такі заяви
підлягають вирішенню і за наявності з
цього приводу рішення третейського
суду, прийнятого за межами його
компетенції. При цьому відповідно до
положень ЗУ «Про захист прав
споживачів» банк не є споживачем.
Договір сторін про передачу спору на
розгляд третейського суду у випадках,
передбачених законом (стаття 17 ЦПК ), не
є відмовою від права на звернення до
суду за захистом, а одним зі способів
реалізації права на захист своїх прав
та інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладені договору, виборі
контрагента та визначені умов договору
з урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Суд першої інстанції встановив, що в 2013
році позивач звертався до
Дніпровського районного суду міста
Києва з заявою про скасування рішення
Третейського суду.

В ухвалі Дніпровського районного суду
міста Києва встановлено, що рішення
Постійно діючого третейського суду при
Асоціації українських банків № 63/13 від
25.02.2013 року прийнято у відповідності до
вимог Закону України «Про третейські
суди», розгляд справи відбувався в
межах третейської угоди, яка укладена
між сторонами у справі. ОСОБА_1 було
відмовлено в його заяві про скасування
рішення Третейського суду при
асоціації Українських банків.

Згідно ч. З ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що Третейське
застереження у кредитному договорі не
порушує права позивача.

Розглядаючи справу суд першої
інстанції встановив дійсний склад
правовідносин та вірно застосував
норми права.

Посилання апелянта на те, що рішення
третейського суду є незаконним -
безпідставне та спростовується
ухвалою Дніпровського районного суду
міста Києва, в якій встановлено, що
рішення ухвалене з дотриманням вимог
закону.

Підстав для скасування рішення суду
першої інстанції немає.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 307, 308, 317, ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді: