АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Процько Я.В. Провадження №
22-ц/789/856/14 Доповідач - Сташків
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Загорський О. О., Парандюк Т.
С.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1,

представника ДВС Савчук А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на ухвалу Тернопільського
міськрайонного суду від 23 червня 2014
року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії
старшого державного виконавця Першого
відділу державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду від 23 червня 2014
року відмовлено в задоволенні скарги
ОСОБА_1 на дії старшого державного
виконавця Першого відділу державної
виконавчої служби Тернопільського
міського управління юстиції.

В апеляційній скарзі апелянт просить
ухвалу суду скасувати, як незаконну та
необгрунтовану, та постановити нову
ухвалу, якою визнати дії державного
виконавця незаконними та зобов'язати
зупинити виконавче провадження в
частині передачі правовстановлюючих
документів та забезпечити позов шляхом
зупинення стягнення на підставі
виконавчого документу. Зокрема вказує
на те, що постанова державного
виконавця порушує його права. Крім того
посилається на те, що суд першої
інстанції не вирішив питання по
забезпеченню позову, про що він
заявляв.

У судовому засіданні апелянт вимоги
апеляційної скарги підтримав,
зіславшись на доводи викладені в ній.

Представник ДВС заперечив
підставність вимог апелянта та просять
ухвалу суду залишити без змін.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість ухвали
суду в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення учасника
апеляційного розгляду справи, колегія
вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.312 ЦПК
України, розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
ухвалу без змін, якщо судом першої
інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд
першої істанції виходив з того, що
постанова про відкриття виконавчого
провадження від 21 листопада 2013 року,
вимоги №19/40055-07 від 09 грудня 2013 року та
19/41082 від 18 грудня 2013 року відповідають
вимогам закону і прийняті державним
виконавцем в межах його повноважень, а
тому підстав для їх скасування не має.

З такими висновками погоджується
колегія суддів, оскільки вони зроблені
на підставі повного та всебічного
розгляду всіх обставин справи, з
додержанням вимог процесуального
права.

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено,
що судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

У силу ч. 1 ст. 383, ч. 1 ст. 386 ЦПК України
суб'єктом оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення є державний
виконавець або інша особа державної
виконавчої служби, рішення, дія чи
бездіяльність якої оскаржуються.

Згідно ч.1 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.1 ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 12 вересня
2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_3
задоволено. Скасовано рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 31 липня 2013 року і ухвалено нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено. Зобов'язано ОСОБА_1 не
чинити перешкод ОСОБА_3 у використанні
належною йому частиною квартири за
АДРЕСА_1 в м.Тернополі шляхом надання
йому ключів від квартири, а також
правовстановлюючого документу на
квартиру за АДРЕСА_1 в м.Тернополі, для
оформлення спадкових прав на іншу
частину.

На виконанян даного рішення
Тернопільським міськрайонним судом 24
жовтня 2013 року видано виконавчий лист
№607/11154/13-ц.

Старшим державним виконавцем Першого
вдділу державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції прийнято до виконання
вищезнаначений виконавчий документ і
18 листопада 2013 року постановою
відкрито виконавче провадження.

У постанові державний виконавець
вказав про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
25 листопада 2013 року та зазначив, що у
разі невиконанні рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з проведенням виконавчих дій.

У зв'язку з відсутністю добровільного
виконання боржником рішення суду,
старший державний виконавець Першого
вдділу державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції 09 грудня 2013 року, а потім
повторно 18 грудня 2013 рку звернувся з
вимогами до ОСОБА_1 та ОСОБА_3, в яких
констатовано, що станом на день
звернення, боржником виконавчий
документ не виконано, та зобов'язано
сторін по справі з'явитись 17 грудня о
18.00 год, та відповідно 26 грудня 2013 року о
16.00 год. за місцем виконання рішення
суду, а саме АДРЕСА_1 для проведення
виконавчих дій та попереджено, що в
разі неявки на місце проведення
виконавчих дій особи будуть
притягнуті до відповідальності.

Частиною 1 ст. 27 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено, що
у разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Таким чином колегія суддів приходить
до висновку, що старший державний
виконавець правомірно, з додержанням
Закону України "Про виконавче
провадження" виніс постанову про
відкритті виконавчого провадження та
приступив до примусового виконання
рішення суду, звернувшись до сторін
виконавчого провадження з вимогами
з'явитись для проведення виконавчих
дій.

У зв'язку з вищенаведеним, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
порушень в діях та рішеннях державного
виконавця вимог Закону України «Про
виконавче провадження» не встановлено.

Не підлягає до задоволення клопотання
заявника про вжиття заходів щодо
забезпечення позову шляхом зупинення
стягнення на підставі виконавчого
документу.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 15
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах», що при
розгляді скарги на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби суд не вправі вжити
заходів забезпечення скарги
(аналогічно забезпеченню позову)
шляхом зупинення виконавчого
провадження, зупинення дії
оскаржуваного рішення тощо, оскільки
зазначене не є повноваженнями суду, а є
виключним повноваженням державного
виконавця, яке може бути оскаржено до
суду. Разом із тим до завершення
розгляду скарги при наявності для
цього підстав суд може зупинити
стягнення на підставі виконавчого
листа (пункт 4 частини першої статті 37
Закону про виконавче провадження).

Як вбачається з матеріалів справи,
підстав для зупинення стягнення не
було, а тому суд першої інстанції
підставно відмовив у задоволенні заяви
про забезпеченні позову. У зв'язку з цим
необгрунтованим є посилання аплянта,
що суд першої інстанції не вирішив дане
питання та не прийняв процесуального
рішення, та спростовується журналом
судового засідання.

З урахуванням наведеного, давши
належну оцінку, зібраним по справі
доказам в їх сукупності, суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку про відсутність підстав для
визнання дій державного виконавця
неправомірними і скасування постанови
про відкриття виконавчого провадження
та вимог державного виконавця, у
зв'язку з чим обгрунтовно, з
дотриманням норм процесуального права,
відмовив в задоволенні заяви.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до висновку, що ухвала суду
постановлена з дотриманням норм
процесуального права і підстави для її
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315, 319 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Тернопільського
міськрайонного суду від 23 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
по розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Б.І. Сташків