Справа № 336/5284/14-Ц
Провадження № 4-с/336/54/2014
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

головуючого судді
Кляшторного В.С.

при секретарі
Ведмедьовій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за скаргою
ОСОБА_1 на рішення та дії старшого
державного виконавця Шевченківського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції Поповича В.С., заінтересована
особа (стягувач) ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з
вищезазначеною скаргою, в
обґрунтування якої зазначив, що на
виконанні Шевченківського ВДВС ЗМУЮ
знаходиться виконавчий лист № 336/9149/13-ц
виданий 24.04.2014 р. Шевченківським
районним судом м. Запоріжжя про
стягнення з нього грошових коштів у
розмірі 2556,40 грн. на користь ОСОБА_3.

20.06.2014 р. під час ознайомлення з
матеріалами виконавчого провадження
та отримання копії постанови про
відкриття виконавчого провадження №
43171833 від 06.05.2014 р. винесеної старшим
державним виконавцем ВДВС Попович В.С.,
ним було виявлено, що виконавче
провадження відкрито, все його майно у
межах суми звернення стягнення
арештовано.

Не погоджуючись з постановою про
відкриття виконавчого провадження та
іншими документами виконавчого
провадження 23.06.2014 р. він звернувся до
начальника ВДВС зі скаргою про
скасування постанов, винесених старшим
державним виконавцем ВДВС Попович В.С.,
який своїм листом від 04.07.2014 р. № 452/11
залишив її без задоволення.

Заявник вважає, що постанова про
відкриття виконавчого провадження
порушує його права, а дії старшого
державного виконавця ВДВС Попович В.С.
по проведенню виконавчих дій по
відношенню до нього є передчасними та
неправомірними, посилаючись на те, що
по-перше, він вчасно не отримав
постанову про відкриття виконавчого
провадження і взагалі не знав про її
існування, а отримав її лише 20.06.2014 р.
під час ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження, крім того в
матеріалах виконавчого провадження не
міститься доказів, що така постанова
взагалі йому направлялась, по друге -
вважає, що старшим державним
виконавцем ВДВС Попович В.С. був
порушений порядок застосування
примусових заходів в частині
черговості звернення стягнення
боржника.

На підставі вищевикладеного заявник
просить суд визнати рішення та дії
старшого державного виконавця
Шевченківського ВДВС ЗМУЮ Попович В.С.
неправомірними та зобов'язати його
поновити його порушені права шляхом
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження № 43171833 від
06.05.2014 р. та постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 14.05.2014 р., винесених
старшим державним виконавцем
Шевченківського ВДВС ЗМУЮ Попович В.С.,
а також зобов'язати Шевченківський
ВДВС зняти арешт з всього майна, що
належить йому, накладений постановою
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 14.05.2014
р. по ВП № 43171833.

В судовому засіданні представник
заявника ОСОБА_4 підтримала вимоги
скарги, підтвердила обставини,
зазначені у скарзі та просила
задовольнити вимоги

Представник Шевченківського ВДВС -
Харченко О.Г. проти скарги
заперечувала, пояснила суду, що
державним виконавцем були вжиті всі
заходи з примусового виконання рішення
суду в межах Закону, та права скаржника
не порушено. Також, зазначила, що
боржнику надавався строк для
добровільного виконання рішення суду,
але скаржник ним не скористався,
просить суд у задоволенні скарги
відмовити.

Стягувач ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явився, надіслав на адресу суду
письмові пояснення в яких, посилався на
те, що всі його дії та дії державної
виконавчої служби є законними та
правомірними, а боржник свідомо
ухиляється від виконання рішення,
також зазначив, що про існування такого
рішення і про те, що він повинен
сплатити йому грошові кошти, він
неодноразово повідомляв боржника по
телефону.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, заслухавши
пояснення представника заявника та
державного виконавця, оглянувши
матеріали виконавчого провадження, суд
вважає, що в задоволені скарги слід
відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією чи
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх прав чи свободи.

Відповідно до вимог ст. 387 ЦПК України, у
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи. Якщо оскаржувані
рішення, дії чи бездіяльність були
прийняті або вчинені відповідно до
закону, в межах повноважень державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби і права чи
свободи заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

В судовому засіданні встановлено, що
06.05.2014 р. державним виконавцем
керуючись ст.ст.. 17, 18, 19, 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження, якою було
боржнику надано строк для самостійного
виконання рішення до 12.05.2014 р., копії
якої 06.05.2014 р. направлено на адресу
сторін за вих.. № 45211 простою
кореспонденцією, у зв'язку з
недостатньою кількістю у відділі марок
поштового відправлення та великою
кількістю вихідної кореспонденції.

13.05.2014 року керуючись ст. 28 Закону
України «Про виконавче провадження»
державним виконавцем було винесено
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору яку того ж дня за
вих.. 452/11 направлено на адресу боржника.

14.05.2014 р. з метою повного та своєчасного
виконання рішення суду, керуючись
ст.ст.. 25, 27 Закону України «Про
виконавче провадження» винесено
постанову про арешт майна, належного
боржнику на праві власності, яку
направлено органам реєстрації для
виконання.

12.06.2014 року керуючись ст. 41 Закону
України «Про виконавче провадження»
державним виконавцем винесено
постанову про стягнення витрат на
проведення виконавчих дій, яку того ж
дня за вих.. № 452/11 направлено на адресу
боржника.

Згідно відповіді ДПІ боржник працює
на КП «НВК» Іскра» , в зв'язку з чим
12.06.2014 р. керуючись ст. 68 Закону України
«Про виконавче провадження»
державним виконавцем винесено
постанову про звернення стягнення на
доходи боржника, яку направлено до
бухгалтерії підприємства з метою
подальшого стягнення заборгованості
заробітної плати боржника.

У якості єдиної підстави
неправомірності дій та рішень
державного виконавця, скаржник вказує
на неналежне повідомлення його, як
боржника, про винесення постанови від
06.05.2014 про відкриття виконавчого
провадження в зв'язку з чим він був
позбавлений права добровільно
виконати рішення суду.

Ст. 6 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до вимог ст. 31 Закону
України «Про виконавче провадження»
копії постанов державного виконавця
та інші документи виконавчого
провадження (далі - документи
виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом
з повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про
відкриття виконавчого провадження,
якщо йому надіслано постанову про
відкриття виконавчого провадження за
адресою, зазначеною у виконавчому
документі.

Таким чином законодавець передбачив
такий порядок повідомлення боржника
про відкриття виконавчого провадження
стосовно нього для того, щоб той з
одного боку напевно був обізнаний щодо
існування виконавчого провадження та
мав можливість скористатися своїм
правом на добровільне виконання
рішення суду без застосування для
нього штрафних санкцій за невиконання,
а з другого боку, щоб виконавча служба
мала докази повідомлення сторін
виконавчого провадження про існування
виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

З вказаних норм закону вбачається, що
державний виконавець вже не
зобов'язаний пересвідчуватися в
отриманні боржником копій постанови
про відкриття виконавчого провадження,
а невиконання вимог постанови про
відкриття виконавчого провадження
тягне певні юридичні наслідки
визначені Законом України «Про
виконавче провадження» (ст.ст.. 28, 32
Закону тощо).

У відповіді начальника
Шевченківського ВДВС ЗМУЮ № 452 від
04.07.2014 р. на скаргу заявника від 23.06.2014 р.
чітко зазначено, що за заявою стягувача
06.05.2014 р. держвиконавцем було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження та в той же день
відправлено на адресу боржника за
вихідним номером № 45211. Копію цієї
постанови було направлено сторонам
виконавчого провадження. В зазначеній
постанові боржнику надано строк для
добровільного виконання рішення суду
до 12.05.2014 р.. По станова направлена за
адресою реєстрації боржника, яка
зазначена у виконавчому документі:
АДРЕСА_1, що підтверджено довідкою
адресного бюро).

Також ця адреса зазначається боржником
як адреса місця його проживання і у
заяві від 20.06.2014 р. про ознайомлення з
матеріалами виконавчого провадження і
у скарзі від 23.07.2014 р. до начальника
Шевченківського ВДВС і у скарзі до
суду.

Ст. 35 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено, що за
наявності обставин, що перешкоджають
провадженню виконавчих дій, або у
разі несвоєчасного одержання
сторонами документів виконавчого
провадження, внаслідок чого вони
були позбавлені можливості
скористатися правами, наданими їм
цим Законом, державний виконавець
може відкласти виконавчі дії за
заявою стягувача чи боржника або з
власної ініціативи на строк до десяти
робочих днів. Про відкладення
провадження виконавчих дій державний
виконавець виносить відповідну
постанову, про що повідомляє
сторонам.

Як зазначає заявник, про відкриття
виконавчого провадження та надання
йому строку на добровільне виконання
рішення суду йому стало відомо лише
20.06.2014 р. при ознайомленні з матеріалами
виконавчого провадження.. Однак, на
думку суду, він не скористався своїм
законним правом направити до ВДВС
відповідну заяву про відкликання
виконавчих дій у зв'язку із
несвоєчасним отриманням постанови про
відкриття виконавчого провадження, яка
б надала йому можливість добровільно
виконати рішення суду.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону
підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи, зокрема виконавчі листи, що
видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 19 Закону
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону: в інших
передбачених законом випадках. Згідно
ч. 1 ст. 20 Закону виконавчі дії
провадяться державним виконавцем за
місцем проживання, перебування, роботи
боржника або за місцезнаходженням його
майна. Як вбачається ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих
днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостіно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови ( у разі виконання рішення
про примусове виселення боржника - у
строк до 15 днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документально
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Стягувач за виконавчим документом,
ОСОБА_3, при його поданні до ВДВС у своїй
заяві зазначив про необхідність
накладення арешту на майно боржника,
що і було зроблено на підставі
відповідної постанови від 14.05.2014 р.

За приписами ч. 1 ст .27 Закону у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Заявник в своїй скарзі вказує, що
державним виконавцем було порушено
порядок застосування примусових
заходів в частині черговості звернення
стягнення. При цьому він зазначає, що
при виконанні судових рішень про
стягнення грошових коштів державний
виконавець на підставі ст. 52 Закону
України «Про виконавче провадження» у
першу чергу звертає стягнення на кошти
боржника у гривнях та іноземній
валюті, інші цінності, у тому числі
кошти на рахунках і вкладах боржника
у банках та інших фінансових установах,
на рахунки в цінних паперах у
депозитарних установах, і лише за
відсутності у боржника коштів і
цінностей - на належне йому майно інше
майно, за винятком того, на яке згідно
із законом не може бути накладено
стягнення. Також він зазначає і норми
ст. 68 Закону, яка саме чітко вказує, що
стягнення на заробітну плату, пенсію,
стипендію та інші доходи боржника
звертається у разі відсутності в
боржника коштів на рахунках у банках чи
інших фінансових установах,
відсутності чи недостатності майна
боржника для покриття в повному обсязі
належних до стягнення сум, а також у
разі виконання рішень про стягнення
періодичних платежів та стягнення на
суму, що не перевищує трьох
мінімальних розмірів заробітної плати.
Стягнення на користь ОСОБА_3 грошових
коштів з заявника якраз не перевищує
розміру трьох мінімальних розмірів
заробітних плат та цілком законно
здійснено за рахунок заробітної плати
боржника.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 208-210, 383, 387 ЦПК України, Законом
України "Про виконавче провадження",
суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 -
відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Апеляційна
скарга подається до Апеляційного суду
Запорізької області через
Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя протягом п'яти днів з дня
проголошення ухвали, а для осіб які
брали участь у справі, але не були
присутні при проголошенні ухвали,
протягом п'яти днів з дня отримання її
копії.

Суддя
Кляшторний В.С.