Номер провадження: 22-ц/785/6804/14
Головуючий у першій інстанції Жигулін
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 28 травня 2013
року у цивільній справі за позовом
Ізмаїльської міської ради до ОСОБА_3
про знесення самочинно зведених
споруд, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, про поновлення меж
земельної ділянки та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Ізмаїльської
міської ради про встановлення межі
землекористування, треті особи -
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Відділ
державного комітету України із
земельних ресурсів у м. Ізмаїл,

встановила:

У червні 2007 року Ізмаїльська міська
рада Одеської області звернулася до
суду з позовом, в якому ставила питання
про знесення самочинно збудованих
споруд.

Свої позовні вимоги позивач мотивував
тим, що 01 березня 2007 року було
встановлено факт здійснення
відповідачкою ОСОБА_3 самочинного
будівництва за адресою: АДРЕСА_1, -
навісів розмірами 3,0x5.9м,; 3,0x6,0м; 4.5x1,5м;
4,5x2,8м; 1,5x3,0м; сараю розміром 2,0x1,9м та
самочинно переобладнаної кухні з
навісу літ. «а- 3» і факт самочинного
облаштування вигребу. Відповідачу було
надано строк до 02 квітня 2007 року для
демонтажу навісів, туалету і сараїв, що
розташовані по межі з ділянкою АДРЕСА_2.

Також до суду звернулась ОСОБА_4, яка
після уточнення позовних вимог ставила
питання про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою
АДРЕСА_2 шляхом зобов'язання ОСОБА_3
знесення огорожі №7, навісів розмірами
3,0x6,0м; 3,24x1,66м; 4,5x2,8м; 1,5x3,0м;
вигребу(зливної ями) за № 3,зобов'язання
затампонувати дворову вбиральню літ.
«Б»; поновлення меж земельної ділянки
по АДРЕСА_2, виходячи із розрахунку 1074.5
кв. м, згідно висновку експерта № 06Ю2-2013
від 08.02.2013р. з відповідними лінійними
розмірами.

Крім того ОСОБА_4 ставила питання про
зобов'язання ОСОБА_3 поновити межі
земельної ділянки по АДРЕСА_1 із
розрахунку 828,25 кв. м, згідно з висновком
експерта № 0602-2013 від 08.02.2013 року, з
відповідними лінійними розмірами;
зобов'язання ОСОБА_3 поновити межі
земельної ділянки по АДРЕСА_3, згідно з
державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ № 667657 від
11.09.2009 року у розмірі 0,0493 га та
стягнення понесених судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4
посилалась на порушення її прав та
порушення межі земельної ділянки з
боку відповідача ОСОБА_3 та на
наявність у неї права користування
тією земельною ділянкою, про яку
йдеться у вищевказаному висновку
експерта.

Відповідач ОСОБА_3 позови Ізмаїльської
міської ради та ОСОБА_4 не визнала, та
звернулася до суду із зустрічним
позовом, який в подальшому уточнювала
та в якому ставила питання про
встановлення межі між земельними
ділянками АДРЕСА_4, у відповідності з
варіантом № 2, запропонованим
експертом у висновку № 2821-2012
додаткової будівельно-технічної
експертизи від 18.10.2012 року (т.3, а.с.81-94).

Крім того, ОСОБА_3 ставила питання про
виділення в її користування, як
власнику домоволодіння АДРЕСА_1,
земельної ділянки площею 963,25 кв. м.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 мотивувала
тим, що вона розібрала навіси,
вбиральню, сараї, які були розташовані
на межі з будівлею по АДРЕСА_2,
перенесла дерева, які росли на
ненормативній відстані від будівлі; що
жодних інших перешкод нею позивачу не
створюється, і що вказані межі
земельних ділянок та порядок
землекористування склався з давніх
років.

Представник відділу Держземагенства у
м. Ізмаїлі Одеської області у судовому
засіданні проти зустрічного позову
заперечувала, та пояснила суду, що на
підставі державного акту серії ЯЕ №667657
від 11 вересня 2009 року, виданого на
підставі рішення Ізмаїльської міської
ради № 933 від 24 січня 2005 року, ОСОБА_3 є
власником земельної ділянки площею 0,0493
га у межах, згідно з планом по АДРЕСА_4,
що не може бути змінено.

Справа була заслухана за відсутності
третіх осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 28 травня 2013
року позовні вимоги Ізмаїльської
міської ради задоволені частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 знести самочинно
встановлені на земельній ділянці
АДРЕСА_1 навіс розмірами 1,5x3,0 м., навіс
розмірами 4,5x2,8м., навіс літ. «Е»
розмірами 3,0x6 м., дворову вбиральню літ.
«Б».

У задоволенні позовних вимог, в частині
зобов'язання знесення самочинного
навісу розмірами 3,0x5,9м., сараю 2,0x1,9м., та
кухні літ. «а3», відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено у
повному обсязі.

Зобов'язано ОСОБА_3 знести огорожу № 7
згідно додатку № 2 до висновку експерта
№ 2609 від 18 листопада 2011 року; споруду №
І - навіс розмірами 1,5x3,0 м., № II - навіс
розмірами 4,5x2,8м., № III - навіс розмірами
3,24x1,66 м„ навіс літ. «Е» розмірами 3,0x6 м.,
зливну яму за № 3 на земельній ділянці
АДРЕСА_1 за висновком експерта від 18
листопада 2011 року.

Також зобов'язано ОСОБА_3 затампувати
дворовий туалет літ. «Б» у додатку № 14,4
висновку експерта № 2609 від 18 листопада
2011 року, поновити межу земельної
ділянки АДРЕСА_2, із розрахунку 1074,25 кв.
м. за висновком експерта № 0602-2013 від 08
лютого 2013 року, та поновити межу
земельної ділянки АДРЕСА_1 із
розрахунку 828,25 кв. м. та окрім цього,
поновити межу земельної ділянки
АДРЕСА_4 в межах, визначених державним
актом на право власності на земельну
ділянку серії ЯЕ 667657 від 11 вересня 2009
року в розмірі 0,0493 га. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_4 оплату проведених
експертиз 4477,5 грн., оплату судового
збору 214,6 грн. та оплату архівної
довідки 233 грн., загалом - 4925,10 грн.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_3 про встановлення межі
землекористування відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить
питання про скасування вищевказаного
рішення та ухвалення нового, яким у
задоволенні позовних вимог
Ізмаїльської міської ради та ОСОБА_4
відмовити у повному обсязі, а її
зустрічні позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи, та на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 04 грудня 2013 року апеляційну
скаргу ОСОБА_3 було задоволено
частково, рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 28 травня 2013 року, в частині
задоволеного позову Ізмаїльської
міської ради та ОСОБА_4 скасовано. У
задоволенні позовних вимог
Ізмаїльської міської ради про знесення
самочинно зведених споруд та позову
ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою і
поновлення меж земельних ділянок
відмовлено в повному обсязі.

В інших частинах вищевказане рішення
залишено без змін (т.4, а.с.124-128).

09 січня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з касаційною скаргою, в якій
ставила питання про скасування рішення
апеляційного суду Одеської області від
04 грудня 2013 року та залишення в силі
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 28 травня 2013
року (т.4, а.с. 132).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 березня 2014
року було скасовано рішення
апеляційного суду Одеської області від
04 грудня 2013 року, справу передано на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції (т.4, а.с. 161-163).

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відмови в задоволенні апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення,
суд першої інстанції, виходив із того,
що на земельній ділянці відповідача є
самочинно зведені споруди, які
підлягають знесенню, та з того, що
матеріалами технічної інвентаризації
встановлено розміри земельних ділянок
сторін, та при визначенні меж спірних
земельних ділянок слід керуватися
висновком експерта від 8 лютого 2013 року.

З таким висновком суду повністю
погоджується колегія суддів, з огляду
на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_4 є власником 1/2 частини
будинку з надвірними спорудами під
АДРЕСА_2; за змістом договору будинок
розташовано на земельній ділянці
площею 800 кв.м, що була надана
попереднім власникам будинку за
рішенням виконкому Ізмаїльської
міської ради від 18 березня 1963 року. Інша
12 частина вказаного будинку належить
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 У фактичному
користуванні співвласників будинку
АДРЕСА_2 знаходиться земельна ділянка
площею 909 кв.м. Будинок з господарськими
спорудами по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_8,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і спадкоємцем
якого є ОСОБА_3

У відповідності до рішення виконкому
Ізмальської міської ради від 13 серпня
1955 року за вказаною адресою
зареєстровано за землекористувачем
земельну ділянку площею 910 кв.м, у
тимчасове користування залишено
надлишки площею 407 кв.м. У фактичному
користуванні за вказаною адресою
знаходиться земельна ділянка площею
993,5 кв.м. Водночас за рішенням
Ізмаїльської міської ради від 24 січня
2005 року частина земельної ділянки, якою
користувався ОСОБА_8 було передано
ОСОБА_3 для будівництва і
обслуговування будинку, згідно з
державним актом на право власності на
земельну ділянку від 11 вересня 2009 року
у розмірі 0,0493 га. У фактичному
користуванні за вказаною адресою
знаходиться земельна ділянка площею 468
кв.м.

З огляду на викладене, суд дійшов
правильного і обґрунтованого висновку
про те, що земельні ділянки були надані
сторонам у відповідності до вимог,
передбачених ст. 116 ЗК України, у зв'язку
з чим, сторони зобов'язані
користуватись цими земельними
ділянками у порядку та розмірах,
передбачених ст. 120 ЗК України.

Згідно листа виконавчого комітету
Ізмаїльської міської ради від 4
листопада 2005 року слідує, що з
урахуванням розмірів фасадної сторони
земельних ділянок встановлене
порушення межі землекористування за
адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 107 Земельного
кодексу України основою для
відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації. У
разі неможливості виявлення дійсних
меж, їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки. Якщо фактичне використання
ділянки неможливо встановити, то
кожному виділяється однакова за
розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб
визначення меж не узгоджується
виявленими обставинами, зокрема з
встановленими розмірами земельних
ділянок, то межі визначаються з
урахуванням цих обставин.

Так, з метою з'ясування дійсних
обставин справи щодо меж
землекористування, по справі було
проведено експертизи, а саме: 28 червня
2007 року; 18 листопада 2011 року та 08 лютого
2013 року, висновками яких підтверджено,
що фактично у користуванні сторін
перебувають земельні ділянки площею,
які не відповідають розмірам належних
їм на праві власності земельних
ділянок.

Посилаючись на Висновок експерта від 08
лютого 2013 року позивач ОСОБА_4 просила
поновити межу земельної ділянки по
АДРЕСА_1 із розрахунку 828,25 кв.м., з
відповідними лінійними розмірами;
поновити межу земельної ділянки по
АДРЕСА_4, згідно з державним актом на
право власності на земельну ділянку
від 11 вересня 2009 року у розмірі 0,0493 га
та зобов'язати ОСОБА_3 знести самочинно
зведені споруди на самовільно
встановленій межі земельних ділянок
(т.3, а.с.135-141).

У відповідності до ст. 152 ЗК України
держава забезпечує громадянам
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю. Власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, відшкодування
завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: а) визнання прав; б) відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав; в)
визнання угоди недійсною; г) визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; ґ) відшкодування
заподіяних збитків; д) застосування
інших, передбачених законом, способів.

З цього приводу колегія суддів
зазначає, що в даному випадку позов
пред'явлений не про встановлення меж
землекористування, що не є
компетенцією суду, а про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою шляхом відновлення межі між
суміжними земельними ділянками.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_3, яка є
суміжним землекористувачем з ОСОБА_4,
облаштувала самочинні будови, які
перешкоджають користуватися належною
ОСОБА_4 земельною ділянкою, зазначені
самочинні будови підлягають знесенню

Так, з матеріалів справи вбачається, що
приписом Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
при виконавчому комітеті Ізмаїльської
міської ради від 3 березня 2007 року
встановлені порушення з боку будівлі
АДРЕСА_1 щодо самочинного спорудження
навісів і сараю, за що постановою від 2
березня 2007 року № 2459 накладено штраф
по ст. 97 КУпАП України, з наданням
строку на усунення порушення у строк до
2 квітня 2007 року (т.1, а.с.119, 121).

Актом обстеження від 2 квітня 2007 року
встановлено невиконання власником
будівлі АДРЕСА_1 припису від 3 березня
2007 року про демонтаж навісів, вбиральні
і сараю, що розташовані на межі з
будівлею АДРЕСА_2 (т.1, а.с.117).

За Висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 26/09)
від 18 листопада 2011 року на час
дослідження із самочинних будівель
наявні: навіс розміром 1,5x3,0; навіс
розміром 4,5x2,8; навіс розміром 4,5x1,5;
навіс розміром 3,0x6 м, вигріб. Інші
об'єкти: сарай розміром 2,0x1,9м, навіс
розміром 3x5,9 на час дослідження
демонтовані (т.2, а.с. 179).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку щодо
необхідності встановлення меж
землекористування, згідно висновку
експерта від 8 лютого 2013 року. Та
зобов'язання відповідача ОСОБА_3 знести
самочинно зведені споруди.

З цих підстав, суд обґрунтовано
відмовив у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги частково не надала
суду достатніх, належних і допустимих
доказів існування обставин, на які вона
посилається як на підставу своїх
зустрічних позовних вимог, заперечень
проти позовних вимог Ізмаїльської
міської ради та ОСОБА_4, оскаржуваного
рішення суду, а також доводів
апеляційної скарги.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду, доводи апеляційної скарги його не
спростовують, рішення ухвалено у
відповідності до вимог матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржуване рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.
308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 28 травня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко