АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 525/20/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2372/14
Головуючий у 1-й інстанції Лисенко Н. В.
Доповідач Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів Петренка В.М., Акопян В.І.

при секретарі Верещаці М.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою голови
ліквідаційної комісії
Великобагачанської друкарні на
рішення Великобагачанського районного
суду Полтавської області від 06 червня
2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Великобагачанської друкарні про
стягнення заборгованості із
заробітної плати та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільнені.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду із вказаним позовом, просив з
урахуванням уточнень ухвалити рішення,
яким стягнути з відповідача на його
користь 17 462 грн. 68 коп. заборгованості
із заробітної плати і середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільнені.

Заявлені вимоги мотивовані тим,
що за час роботи у відповідача позивачу
не у повному обсязі проводилися
належні виплати за виконану роботу,
повний розрахунок не проведений і при
звільненні.

Рішенням Великобагачанського
районного суду Полтавської області від
06 червня 2014 року позов задоволений
частково: стягнуто з
Великобагачанської друкарні на
користь ОСОБА_1 6 798 грн. заборгованості
із заробітної плати, 11 009 грн. 34 коп.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільнені. Рішення у
частині стягнення середньомісячної
заробітної плати у сумі 1 267 грн. 74 коп.
допущено до негайного виконання. У
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено, вирішене питання про
судові витрати.

В апеляційній скарзі голова
ліквідаційної комісії
Великобагачанської друкарні,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального і матеріального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове про відмову
у задоволенні позову.

На обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначено, що суд
помилково витлумачив положення ч.2 ст.233
КЗпП України та не застовував для
вирішення спору строки давності. Окрім
того, суд безпідставно в основу
розрахунку суми заборгованості поклав
документ, який не можна вважати
достовірним і належним доказом.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених в
суді першої інстанції, дійшла висновку,
що апеляційну скаргу слід відхилити з
наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК
України апеляційний суд за
результатами розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції вправі відхилити апеляційну
скаргу та залишити рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Великобагачанської районної
ради від 19 вересня 2008 року ОСОБА_1
призначений на посаду директора
Великобагачанської друкарні на умовах,
передбачених контрактом. Рішенням
Великобагачанської районної ради від 19
вересня 2009 року строк дії контракту з
ОСОБА_1 продовжений до 19 вересня 2012
року. Після закінчення строку дії
контракту ОСОБА_1 продовжив працювати
на займаній посаді. 30 липня 2013 року
ОСОБА_1 видав наказ про своє звільнення
з роботи на підставі ст.38 КЗпП України.
Рішенням Великобагачанської районної
ради від 04 вересня 2013 року ОСОБА_1
звільнено із займаної посади, при
звільненні розрахунок з ним не
проведений. Заборгованість із
заробітної плати за станом на час
звільнення становила 6 798 грн.

Встановивши наведені обставини, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про часткове задоволення
позову. При цьому суд першої інстанції
виходив з доведеності позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у
разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Посилання в апеляційній скарзі на
рішення Конституційного Суду України
№4рп/2012 року є безпідставним, оскільки
вказаним рішенням визначено, що
початок перебігу тримісячного строку
для звернення до суду з вимогою про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільнені
починається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

У справі, що розглядається сторонами
не заперечувалося, що при звільнені
розрахунок з ОСОБА_1 не був проведений,
тобто власник або уповноважений ним
орган з ним не розрахувалися.

Що стосується доводів про неналежність
документу, який прийнятий судом як
доказ розміру заборгованості, то
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції виконав вимоги ст.212 ЦПК
України і зробив правильний висновок
про те, що єдиним безспірним
документом, що визначає суму
заборгованості ОСОБА_1 на час
звільнення є розрахунковий лист (а.с.3).

Апеляційна скарга не містить нових
засобів доказування, її доводи не
спростовують висновків суду, отже
відсутні підстави для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308, ст.314,
ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу голови
ліквідаційної комісії
Великобагачанської друкарні
відхилити.

Рішення Великобагачанського
районного суду Полтавської області від
06 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
О.А. Лобов

Судді:
В.М. Петренко

В.І. Акопян

З оригіналом згідно

Суддя
О.А.Лобов