Справа № 266/87/14-ц
Провадженя № 2/266/286/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2014 року
м. Маріуполь

Приморський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого -
судді Федотової В.М.

при секретарі -
Кравцові С.С.

з участю представника позивача ОСОБА_1
- ОСОБА_2, представника відповідача ТОВ
«Маріупольська автобаза» - Безуєвської
О.А., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Маріуполі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Маріупольська
автобаза» про стягнення
заборгованості з виплати втраченого
заробітку, нарахування втраченого
заробітку, стягнення витрат на
придбання милиць , суд

В С Т А Н О В И В:

В січні 2014року позивач звернувся
до суду із позовом , вимоги якого були
уточнені, про стягнення з відповідача
ТОВ «Маріупольська автобаза» на його
користь заборгованість з виплати
втраченого заробітку за період з
01.01.011року по 31.12.2013року у розмірі 107 296
гривень 32 копійки, нарахувати
втрачений заробіток з 01.01.2014р. у сумі
6090грвень у місць, а також витрати на
придбання милиць у розмірі 2082гривні.

Представник позивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_2, в судовому засіданні позов
підтримала в обґрунтування заявлених
вимог суду надала наступні пояснення.
Позивач працював монтажником 4 розряду
БУ №105 тресту
«Криворіжстальконструкція» з 1972 року,
в 1976році був відряджений до БУ-5 м.
Маріуполя. 06 квітня 1976року відбулось
ДТП внаслідок якого позивач ОСОБА_1 був
травмований. Згідно вироку
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя від 10.09.1976року - винним в
скоєні ДТП було визнано водія ВО
«Ждановтяжавтотранс» ОСОБА_4 Внаслідок
ДТП позивач втратив працездатність,
визнаний інвалідом 2 групи. Рішенням
Приморського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 24
липня 2006року по цивільній справі №2-21/04
було задоволено вимоги ОСОБА_1 про
стягнення компенсації в зв'язку з
несвоєчасною виплатою сум втраченого
заробітку. Дане рішення було залишено
без змін ухвалою Апеляційного суду
Донецької області від 10 жовтня 2006року.
З даним уточненим позовом ОСОБА_1
звернувся у зв'язку зі збільшенням
розміру мінімальної заробітної плати ,
з посиланням на ст.1208 ЦК України,
вважає, що щомісячний розмір
відшкодування шкоди, який на даний час
він отримує від відповідача, підлягає
збільшенню у зв'язку зі збільшенням
розміру мінімальної заробітної плати.
Вважає, що відповідач невірно
нараховує позивачу заробіток,
втрачений внаслідок каліцтва ,
внаслідок чого позивач щомісячно
втрачає належні йому за законом
грошові кошти. Вірним, вважає
нарахування у відповідності до вимог
ст.. 1197 ЦК України - і даний розмір
втраченого заробітку обчислюється
виходячи з п'ятикратного розміру
заробітної плати. За період з січня
2011року по 31 грудня 2013року
заборгованість з виплати втраченого
заробітку становить 107 296гривень 92
копійки. Також вважає, що суд повинен
нарахувати втрачений заробіток
починаючи з 01 січня 2014року у розмірі
6090гривень на місяць. Крім того, позивач
, як інвалід 2 групи, вимушений був
самостійно придбати милиці - сума
витрат на милиці становить 2082гривні.
Просила позов задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача ТОВ
«Маріупольська автобаза» - Безуєвська
О.А позов визнала частково - лише в
частині відшкодування коштів на
придбання милиць з застосуванням
строків позовної давності до даної
виплати, в обґрунтування наданих суду
заперечень пояснила наступне. Вважає,
що вимоги позивача в частині стягнення
заборгованості з виплати втраченого
заробітку з 01 січня 2011року по 31 грудня
2013року у розмірі 107 296 гривень 32 копійки,
нарахування втраченого заробітку
починаючи з 01 січня 2014року у сумі
6090гривень щомісячно - є безпідставними
та необґрунтованими. Позивач, в якості
підстав для задоволення позову
посилається на ч.2 ст. 1197ЦК України та
ч.2 ст. 1208 ЦК України, щодо визначення
розміру втраченого заробітку виходячи
із п'ятикратного розміру мінімальної
заробітної плати. При посиланні на ч.2
ст. 1197 ЦК України, позивач не враховує
той факт, що рішенням Приморського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 24.07.2006року вже був
встановлений втрачений заробіток,
виходячи з розміру середнього
заробітку позивача, і відповідно до
вказаного рішення розмір втраченого
заробітку був визначений на підставі
положень ч.1 ст. 1197 ЦК України та
стягнуто відшкодування шкоди у вигляді
втраченого заробітку у розмірі 1
388гривень 85 копійок помісячно,
починаючи з липня 2006року. В рішенні суд
не вказано, що дана сума підлягає
коригуванню. За таких обставин у
позивача відсутні підстави для
повторного звернення з позовними
вимогами щодо встановлення суми
втраченого заробітку, і відсутні
підстави для застосування ст.. 1197 ЦК
України. Також вважає безпідставним
посилання позивача на ст.. 1208 ч.2 ЦК
України. Вважає, що при заявлені вимоги
про перерахування раніш визначеного
розміру відшкодування шкоди, завданої
ушкодженням здоров'я або смертю,
необхідно з'ясувати як потерпілому
вперше було визначено розмір
відшкодування: виходячи з середньої
заробітної плати, чи виходячи з
мінімальної заробітної плати. Рішенням
суду від 24.07.2006р., розмір щомісячного
відшкодування не обчислювався
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, була встановлена
тверда сума щомісячного відшкодування
у розмірі 1 388гривень 85 копійок, яка була
більше ніж розмір мінімальної
заробітної плати в липні 2006року -
375гривень, а заробітна плата позивача
становила - 1 736гривень 06копійок.
Встановлена сума щомісячного
відшкодування у розмірі 1388гривень 85
копійок постійно сплачувалась
відповідачем на користь позивача,
більш до того й тричі була підвищена і
на теперішній час складає 2 546гривень 32
копійки. Виходячи з наведено вважає, що
у позивача на має правових підстав для
вимог стосовно встановлення нового
розміру втраченого заробітку у сумі
6090гривень щомісячно, а також вимог щодо
стягнення заборгованості з виплати
втраченого заробітку за період з 01
січня 2011року по 31 грудня 2013року у
розмірі 107 296 гривень 32 копійки.
Стосовно вимог по відшкодуванню витрат
на придбання милиць у розмірі 2082гривні
пояснила наступне. Позивач звернувся
до суду із позовом 28 грудня 2013року,
вважає, що до даних вимог необхідно
застосувати строки позовної давності,
і стягнути з підприємства на користь
позивача суму 1 723 гривні 00копійок за
придбання милиць. В задоволенні інших
вимог просила відмовити.

Суд, вислухавши сторони та
дослідивши письмові матеріали справи,
вважає позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач повинен зазначити і
довести підставу позову, тобто
обставини, з якими вона, як з юридичними
фактами, пов'язує свою матеріальну -
правову вимогу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України - суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних та юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи , що ОСОБА_1 працював
монтажником стальних та
залізобетонних конструкцій 4 розряду у
БУ №105 тресту
«Криворіжстальконструкція» з 16.10.1975 по
01.09.1976р., був звільнений у зв'язку з
переведенням на інвалідність другої
групи. Дані підтверджені трудовою
книжкою позивача (а.с.16)

Наказом №44-к від 12 березня 1976року по
БУ №105 тресту
«Криворіжстальконструкція» ОСОБА_1 був
відряджений до заводу «Азовсталь» на
період з 14 березня 1976року по 12 квітня
1976року (а.с.14)

Вироком Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя від
10.09.1976року

встановлено, що 06 квітня 1976року на вул..
Жемчужній у напрямку вул.. Садовій в
м.Маріуполі відбулось ДТП, в наслідок
чого ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні
ушкодження, винним в скоєні ДТП був
визнаний ОСОБА_4, який працював водієм в
об'єднанні «Ждановтяжавтотранс»(а.с.10)

Рішенням Приморського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
24 липня 2006року по цивільній справі
№2-21/04 було задоволено вимоги ОСОБА_1
про відшкодування шкоди в зв'язку з
пошкодженням здоровя та стягнення
моральної шкоди було задоволено
частково. З ТОВ «Маріупольська
автобаза» на користь ОСОБА_1 було
стягнуто втрачений заробіток в розмірі
1 388гривень 85копійок щомісяця,
починаючи з 01 липня 2006року(а.с.4-7) Дане
рішення було залишено без змін ухвалою
Апеляційного суду Донецької області
від 10 жовтня 2006року(а.с.31-32)

З ініціативи відповідача
встановлена судом щомісячна сума
відшкодування декілька разів
підвищувалась, що підтверджено листами
на ім'я ОСОБА_1, наказом по підприємству
від 27.09.2010р., довідками. І на даний час з
травня 2012року по теперішній час сума
щомісячного відшкодування становить 2
546 гривень 32 копійки (а.с.46,47, 80,81)

На протязі з 2009року по 2013рік
позивачем на придбання милиць було
витрачено суму у розмірі 2082 гривні, що
підтверджено товарними чеками за даний
період (а.с.9)

Відповідно до ч.1,2 ст.1197 ЦК України -
розмір втраченого фізичною особою
внаслідок каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я заробітку (доходу),
що підлягає відшкодуванню,
визначається у відсотках від
середнього місячного заробітку
(доходу), який потерпілий мав до
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я, з урахуванням ступеня втрати
потерпілим професійної
працездатності, а за її відсутності -
загальної працездатності.
Середньомісячний заробіток (дохід)
обчислюється за бажанням потерпілого
за дванадцять або за три останні
календарні місяці роботи, що
передували ушкодженню здоров'я або
втраті працездатності внаслідок
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я. Якщо середньомісячний
заробіток (дохід) потерпілого є меншим
від п'ятикратного розміру мінімальної
заробітної плати, розмір втраченого
заробітку (доходу) обчислюється
виходячи з п'ятикратного розміру
мінімальної заробітної плати.

Для визначення розміру
відшкодування у разі професійного
захворювання може братися до уваги за
бажанням потерпілого середньомісячний
заробіток (дохід) за дванадцять або за
три останні календарні місяці перед
припиненням роботи, що було викликано
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я.

Рішенням Приморського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від
24.07.2006року вже був встановлений
втрачений заробіток, виходячи з
розміру середнього заробітку позивача
- 1 723 гривні 00копійок з урахуванням
проценту втрати працездатності ,а не з
розміру мінімальної заробітної плати,
яка на той час становила 375гривень, і
відповідно до вказаного рішення розмір
втраченого заробітку був визначений на
підставі положень ч.1 ст. 1197 ЦК України
та стягнуто відшкодування шкоди у
вигляді втраченого заробітку у розмірі
1 388гривень 85 копійок помісячно,
починаючи з липня 2006року.

Згідно ч.2 ст. 1208 ЦК України - за заявою
потерпілого у разі збільшення розміру
мінімальної заробітної плати розмір
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, підлягає відповідному
збільшенню на підставі рішення суду.

Рішенням Приморського районного суду
м. Маріуполя від 24.07.2006р., розмір
щомісячного відшкодування не
обчислювався виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати, була
встановлена тверда сума щомісячного
відшкодування у розмірі 1 388гривень 85
копійок, яка була встановлена із
розміру середнього заробітку позивача
.

Згідно положень ст..57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно п.22 роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України №6 від
27.03.92р. «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» - за вимогами про
продовження платежів виплати
провадяться за весь попередній час,
протягом якого належало
відшкодовувати шкоду,без обмеження
будь-яким строком. В інших випадках
виплати призначені, але своєчасно не
одержані потерпілим або особою, яка має
право на їх одержання, а також вимоги
про перерахунок сум щомісячних
платежів, раніш визначених судом або
роботодавцем, підлягають задоволенню
за час,що не перевищує трьох років.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що до вимог стосовно
відшкодування витрат на придбання
милиць необхідно застосувати строк
позовної давності і дана вимога
підлягає частковому задоволенню у сумі
1 723гривні 00 копійок.

Задовольняючи позов частково, суд на
підставі ст.. 88 ЦПК України стягує з
відповідача на користь держави судові
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 243 гривні 60 копійок.

На підставі викладеного, керуючись
ст..ст.. 10, 58-60, 212-215 ЦПК України,
ст.ст.1197,1208ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Маріупольська автобаза» про
стягнення заборгованості з виплати
втраченого заробітку з 01 січня 2011року
по 31 грудня 2013року у розмірі 107 296
гривень 32 копійки, нарахування
втраченого заробітку починаючи з 01
січня 2014року у сумі 6090гривень,
стягнення витрат на придбання милиць у
сумі 2082гривні - задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Маріупольська
автобаза» () на користь
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1
витрати на придбання милиць у сумі 1 723
гривні 00 копійок.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Маріупольська
автобаза» () на користь
держави судовий збір у розмірі 243
гривні 60 копійок.

В іншій частині вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області, через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-дений строк з
дня проголошення рішення .

Суддя:
Федотова В. М.