У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 про розірвання
договору купівлі-продажу, стягнення
грошової суми за товар, стягнення
моральної шкоди за касаційною скаргою
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на
рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 03
березня 2014 року та рішення
апеляційного суду Чернігівської
області від 16 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що 16 листопада 2013 року вона з
відповідачем уклала договір
купівлі-продажу 2-х металопластикових
вікон та 1-ї балконної двері на загальну
суму 4 870 грн.; вказані грошові кошти
вона відповідачу сплатила повністю. У
порушення умов укладеного договору
було поставлено профілі фірми Windoffs, а
повинно було поставити профілі фірми WDS
- 400; фурнітуру встановили на
металопластикові вікна VCD - 402 і
балконні двері VНС - 1900-2200, а повинні
були встановити фурнітуру MACCO; було
поставлено оцинковані відливи, але не
білі, як за умовами договору. Крім того,
у двох місцях профіль віконної рами був
пошкоджений. Позивачка письмово
зверталась до відповідача з приводу
виявлених недоліків та відшкодування
збитків, але відповіді не отримала.

У зв'язку з цим позивачка просила суд
розірвати договір купівлі-продажу від
16 листопада 2013 року металопластикових
вікон та балконної двері, укладений між
нею та ФОП ОСОБА_4; стягнути з ФОП ОСОБА_4
на її користь 4 870 грн. оплати за
договором, 700 грн. заподіяної шкоди та у
відшкодування моральної шкоди 5 тис.
грн.

Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 03 березня
2014 року позовні вимоги задоволені
частково. Розірвано договір
купівлі-продажу від 16 листопада 2013
року, укладений між ОСОБА_3 та ФОП
ОСОБА_4 Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 4 870 грн. оплати за договором та 200
грн. у відшкодування моральної шкоди. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 16 квітня 2014
року рішення суду першої інстанції у
частині стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди
200 грн. - скасовано та відмовлено у
задоволенні цих позовних вимог. В іншій
частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_4,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, виходив із того, що
факт укладення між сторонами договору
купівлі-продажу та невиконання умов
договору відповідачем не оспорювався,
а тому вказаний договір слід розірвати
та стягнути на користь позивачки 4 870
грн. оплати за договором та у
відшкодування моральної шкоди 200 грн.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції у частині відшкодування
моральної шкоди та ухвалюючи у цій
частині нове рішення про відмову у
задоволенні позову, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що
позивачкою не надано доказів, які б
свідчили, що внаслідок придбання нею
металопластикових вікон та дверей
нижчої якості, ніж зазначено у договорі
купівлі-продажу від 16 листопада 2013
року, була завдана шкода її майну чи
здоров'ю або вона отримала каліцтво.

З цими висновками апеляційного суду
погодитись не можна, оскільки такі не
ґрунтуються на матеріалах справи та
суперечать нормам матеріального та
процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що згідно з витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
відповідач, як фізична
особа-підприємець, здійснює роздрібну
торгівлю невживаними товарами (а. с. 19).

16 листопада 2013 року між сторонами був
укладений договір купівлі- продажу
метало пластикових 2-х вікон та 1-ї
балконної двері на загальну суму 4 870
грн. Грошові кошти були сплачені
позивачкою відповідачу у повному
обсязі, що підтверджується як умовами
укладеного договору від 16 листопада 2013
року, так і товарним чеком від 03 грудня
2013 року (а. с. 9, 23-26).

Задовольняючи позов у частині
розірвання договору купівлі-продажу,
суди посилаючись на п. 4 ч. 1 ст. 708 ЦК
України, виходили з того, що факт
укладення між сторонами договору
купівлі-продажу та невиконання умов
договору відповідачем не оспорюється.

При цьому суди не звернули уваги на
положення ч. 1 ст. 8 Закону України «Про
захист прав споживачів» від 12 травня 1991
року № 1023-ХІІ (з наступними змінами і
доповненнями), відповідно до якої, у
разі виявлення протягом встановленого
гарантійного строку недоліків
споживач, в порядку та у строки, що
встановлені законодавством, має право
вимагати:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків
товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення
недоліків товару.

У разі виявлення протягом
встановленого гарантійного строку
істотних недоліків, які виникли з вини
виробника товару (продавця, виконавця),
або фальсифікації товару,
підтверджених за необхідності
висновком експертизи, споживач, в
порядку та у строки, що встановлені
законодавством і на підставі
обов'язкових для сторін правил чи
договору, має право за своїм вибором
вимагати від продавця або виробника:

1) розірвання договору та повернення
сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару на такий же
товар або на аналогічний, з числа
наявних у продавця (виробника), товар.

Тобто, покупець має право вимагати
розірвання договору та повернення
сплаченої за товар грошової суми лише у
разі виявлення істотних недоліків
товару.

Як вбачається з матеріалів справи,
вікна та двері були виготовлені згідно
індивідуального замовлення ОСОБА_3 за
погодженими з нею розмірами, вказані
вікна та двері встановлені у квартирі
останньої та вона на даний час
використовує їх за призначенням вже
тривалий час, хоча вони є товарами
нижчої якості, що не заперечується
відповідачем.

Таким чином, апеляційний суд, не
з'ясувавши, чи вказані недоліки товарів
є істотними, чи можливе використання
встановлених вікон та дверей
відповідно до цільового призначення,
передчасного погодився з висновком
суду першої інстанції про наявність
правових підстав для розірвання
договору купівлі-продажу від 16
листопада 2013 року.

При цьому не перевірив, чи є недоліки
товару такими, наявність яких тягне
розірвання договору, або відновлення
порушеного права внаслідок виявлення
наявних у товарі недоліків можливе
шляхом пропорційного зменшення ціни
товару.

Крім того, задовольняючи вимогу про
розірвання договору та повернення
сплаченої за товар суми у повному
обсязі, суд не вирішив питання про
повернення товару продавцю.

Відмовляючи у задоволенні позову про
відшкодування моральної шкоди, суд
апеляційної інстанції послався на п. 5
ч. 1 ст. 4 Закону, згідно якої
відшкодуванню підлягає моральна шкода,
завдана небезпечною для життя і
здоров'я людей продукцією, у випадках,
передбачених законодавством.

При цьому суд не взяв до уваги, що пункт
5 частини першої статті 4 у редакції
Закону № 3390-VI від 19 травня 2011 року був
викладений в іншій редакції,
відповідно до якої споживачі мають
право на відшкодування майнової та
моральної шкоди, завданої внаслідок
недоліків продукції (дефекту в
продукції), відповідно до закону.

Таким чином апеляційний суд у
порушення вимог
ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не
врахував норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановив
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи,
відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалене у справі рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 16 квітня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко