22-ц/775/1074/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Ткаченко Т.Б.
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2014 року.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області у складі:

Головуючого - Ткаченко
Т.Б.

Суддів - Песоцької
Л.І., Мальцевої Є.Є.

При секретарі - Бєльченко
Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну
розміру аліментів за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
11 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулась
до суду із позовом до ОСОБА_2 про
зменшення розміру аліментів,
посилаючись на те, що на підставі
рішення Орджонікідзевського районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 08 липня 2013 року з неї на користь
відповідача стягуються аліменти на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх
видів заробітку щомісячно. Позивачка
зазначила, що на теперішній час
погіршився її матеріальний стан, вона
перебуває у відпустці по догляду за
дитиною до трьох років - сином ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та отримує допомогу в
розмірі 130 грн. щомісячно. Оскільки вона
не працює, відділом державної
виконавчої служби сума аліментів
нараховується щомісячно виходячи з
середньостатистичного заробітку у
м.Маріуполі, внаслідок чого сума
заборгованості зростає. Вказала, що
несе з чоловіком ОСОБА_5 витрати на
сплату орендної плати за проживання в
орендованій квартирі АДРЕСА_1, крім
того останній з вересня 2013 року надає
матеріальну допомогу в розмірі 300 грн.
щомісячно своєї матері, яка хворіє на
цукровий діабет, являється сліпою та
інвалідом І групи. Відповідач, працюючи
в Маріупольському МУ ГУМВС України в
Донецькій області, одержує заробітну
плату, середній розмір якої складає 3533
грн., а син ОСОБА_3 являється учнем
Маріупольського коледжу ДВУЗ «ПДТУ»,
навчається на денній формі навчання та
має можливість одержувати стипендію з
бюджету. Уточнивши позовні вимоги,
ОСОБА_1 просила зменшити розмір
аліментів та стягнути з неї на користь
відповідача на утримання дитини
аліменти в розмірі 1/9 частини її
доходів щомісячно.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 11 червня 2014 року
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів
встановлених рішенням
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя від 08 липня 2013 року
відмовлено.

З рішенням суду не згодна позивачка
ОСОБА_1, яка просить скасувати рішення
суду і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позов в повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин страви, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема вказує, що судом ухвалено
рішення у порушення ст.192 СК України та
не відповідає фактичним обставинам
висновок суду про те, що при прийнятті
рішення про стягнення з неї аліментів в
розмірі ? частини з усіх видів
заробітку та доходів, судом було
враховано наявність у неї інших дітей
та її матеріальний стан. Приймаючи
рішення у справі про стягнення
аліментів в розмірі ? частини доходів,
суд виходив з того, що знаходження у
відпустці по догляду за дитиною не є
підставою для звільнення від сплати
аліментів, судом не встановлювався її
матеріальний стан.

Зазначає, що судом в порушення вимог
процесуального права не надано оцінки
письмовим доказам та безпідставно
відмовлено в допиті свідка ОСОБА_6 на
підтвердження погіршення її
матеріального стану.

При прийнятті рішення судом не
враховано положення ст.192 СК України та
роз'яснення, надані в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачки ОСОБА_1, яка підтримала
апеляційну скаргу, просила скасувати
рішення суду та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог,
заперечення відповідача ОСОБА_2, який
просив відмовити позивачу у
задоволенні апеляційної скарги,
рішення суду залишити без змін,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, дослідивши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
при винесенні рішення від 08 липня 2013
року, суд врахував той факт, що ОСОБА_1
знаходиться у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, тобто при визначенні розміру
аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх
видів заробітку та доходів, щомісячно,
судом було враховано наявність у
платника аліментів інших дітей, а також
її матеріальний стан.

Судом не прийнято до уваги посилання
позивачки щодо надання її чоловіком
матеріальної допомоги хворій матері,
оскільки будь-яких належних доказів на
підтвердження вказаних доводів
позивачем та її представником не
надано.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
прийшов до висновку, що доводи
позивачки ОСОБА_1 стосовно того, що її
дохід не дозволяє їй сплачувати
аліменти у вказаному розмірі (1/4
частина) не відповідають дійсності, а
надані нею докази на підтвердження
своїх вимог не підтверджують зміни її
матеріального або сімейного стану і не
спростовують раніше встановлені судом
першої інстанції обставини.

З таким висновком не можна не
погодитись.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН
про права дитини від 20 листопада 1989
року, яка ратифікована Постановою
Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від
27 лютого 1991 року та набула чинності для
України 27 вересня 1991 року, держава
визнає право кожної дитини на рівень
життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку дитини. Батьки
або інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181
СК України).

В ч.1 ст.182 цього Кодексу зазначені
обставини, які враховуються судом при
визначенні розміру аліментів. Так, при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України
розмір аліментів визначається у частці
від заробітку (доходу) матері, батька
дитини.

Крім того, суд за заявою платника або
одержувача може визначити розмір
аліментів у твердій грошовій сумі, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення
(ч.1 ст. 184 СК
України).

При цьому підстави визначення розміру
аліментів у частках до заробітку
(доходу) або у твердій сумі
визначаються з урахуванням як положень
ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183,
184 СК України.

Як вбачається з свідоцтва про
народження НОМЕР_1, виданим 08 жовтня 1996
року Орджонікідзевським відділом РАГС,
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 року,
його батьками являються ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 (а.с.7).

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя Донецької
області від 08 липня 2013 року з позивачки
ОСОБА_1, яка працює економістом в КС
«Азовська кредитна компанія» та
знаходиться у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення трирічного віку,
стягнуто аліменти на користь
відповідача ОСОБА_2 на утримання
неповнолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини зі
всіх видів заробітку щомісячно до
досягнення дитиною повноліття, але не
менш ніж 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з 25
березня 2013 року. Рішення набрало
законної сили 19 липня 2013 року (а.с.5-6).

Згідно ч.1 ст.192 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1
посилалась на те, що погіршилось її
матеріальне становище.

Відповідно до роз'яснень, наведених в
п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року №3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справи щодо батьківства, материнства
та стягнення аліментів» розмір
аліментів, визначений судовим рішенням
або за домовленістю між батьками, суд
може змінити за позовом платника або
одержувача аліментів у зв'язку зі
зміною матеріального чи сімейного
стану, погіршення чи поліпшення
здоров'я когось із них.

З свідоцтва про шлюб НОМЕР_2, виданого
Орджонікідзевським відділом РАЦС
Маріупольського міського управління
юстиції повторно 05 липня 2011 року
вбачається, що 11 січня 2005 року
позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5, актовий
запис № 4 (а.с.9).

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_5 року у ОСОБА_5 та
ОСОБА_1 народився син ОСОБА_8, що
підтверджується свідоцтвом про
народження НОМЕР_3, виданим 06 грудня 2011
року Орджонікідзевським відділом
ДРАЦС Маріупольського міського
управління юстиції, актовий запис № 1095
(а.с.8).

Відповідно до виписки з наказу № 02к від
13 січня 2012 року Кредитної спілки
«Азовська кредитна компанія»
позивачці надано відпустку по догляду
за дитиною до досягнення ним
трирічного віку з 19 січня 2012 року по 29
листопада 2014 року (а.с.10).

Щодо примусового виконання
виконавчого листа 2/265/1117/13, виданого 01
серпня 2013 року Орджонікідзевським
районним судом міста Маріуполя, про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на
утримання сина ОСОБА_3 аліментів у
розмірі ? частини з усіх видів
заробітку та доходу, але не менш 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно з 25
березня 2013 року до повноліття дитини, в
Орджонікідзевському відділі державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції (далі
Орджонікідзевський ВДВС) 08 серпня 2013
року відкрито виконавче провадження ВП
№ 39298651 (а.с.11).

З довідки-розрахунку
Орджонікідзевського ВДВС від 08 серпня
2014 року вбачається, що ОСОБА_1 станом на
08.08.2013 року має заборгованість зі
сплати аліментів з 25.03.2013 року в розмірі
3875,88грн., яку нараховано на підставі
ст.74 Закону України «Про виконавче
провадження» з середнього заробітку ?
частина: з 01.01.2013 року - 860,25 грн., з 01.06.2013
року - 868,50 грн. (а.с.11 зворотний бік).

Згідно з випискою з карткового рахунку
№ НОМЕР_4 ПУМБ в м.Маріуполь володільця
ОСОБА_1 у період з 01 квітня 2013 року по 22
жовтня 2013 року Управлінням праці та
соціального захисту населення їй
здійснювались щомісячні виплати в
розмірі 888,54 грн. та 130 грн., всього 7132,42
грн. (а.с.12).

Відповідно до довідки № 46 від 22 січня
2013 року Маріупольського МУ ГУМВС
України ОСОБА_2 працює старшим
уповноваженим, його середній заробіток
за період з липня по грудень 2012 року
становить 3533,21 грн. (а.с.13).

Як вбачається з довідки № 123 від 31
жовтня 2013 року житлово-будівельного
кооперативу «Орджонікідзевський-136»
ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за
адресою: АДРЕСА_2, має склад сім'ї:
чоловік ОСОБА_5, сини ОСОБА_3 та ОСОБА_8
(а.с.14).

За 2013 рік середньомісячна заробітна
плата ОСОБА_5 складає 3771,47 грн., що
підтверджується довідкою № 1/84131 від
31.10.2013 року ПАТ «ММК ім.Ілліча» (а.с.15).

Відповідно до довідки МСЕК № 270774 від
20.02.2012 року ОСОБА_11. встановлено І група
інвалідності за зором безстроково
(а.с.16).

Довідка про доходи № 262 від 23 жовтня 2013
року, видана МК ПДТУ ОСОБА_3, свідчить
про неотримання останнім стипендії за
період з квітня по вересень 2013 року
(а.с.64).

Отже, всі обставини на які посилається
позивачка при зверненні до суду з даним
позовом, а саме наявність у неї
малолітньої дитини існували і були
враховані судом при стягненні
аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на
утримання неповнолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки судом було
враховано, що позивачка знаходиться у
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

З рішенням суду та визначеним судом
розміром аліментів, який підлягав
стягненню з відповідачки на утримання
неповнолітнього сина, ОСОБА_1
погодилася, його не оскаржила і рішення
набрало чинності.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог та заперечень.

Як під час розгляду справи судом першої
інстанції так і в апеляційному суді
позивачка не надала належних і
допустимих доказів щодо зміни її
матеріального становища після
ухвалення судом рішення про стягнення
з неї аліментів на користь ОСОБА_2 на
утримання неповнолітнього ОСОБА_3.

Надання її чоловіком, ОСОБА_5,
матеріальної допомоги матері -
ОСОБА_11., ніякими письмовими доказами
не підтверджено, крім того, в
апеляційному суді позивачка пояснила,
що у останньої мається ще донька, яка
проживає разом із матір'ю.

Не підтверджено будь-якими письмовими
доказами і щодо витрачання коштів
позивачкою на утримання житла, більш
того, що ці витрати вона почала нести
після ухвалення рішення про стягнення
з неї аліментів, а свідок ОСОБА_6, про
допит якої вона заявляла в судах,
відповідно до пояснень позивачки може
підтвердити про надання останній
матеріальної допомоги.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України у справі № 143
цс 13, викладеної у постанові від 05
лютого 2014 року, з огляду на відсутність
імперативної заборони змінювати
розмір аліментів шляхом зміни способу
їх присудження, за положеннями ст. 192 СК
України зміна розміру аліментів може
мати під собою зміну способу їх
присудження (зміна розміру аліментів,
стягнутих за рішенням суду у частці від
заробітку (доходу) матері, батька
дитини на розмір аліментів, визначений
у певній твердій грошовій сумі та
навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах
підлягає застосуванню не тільки ст.192
СК України, але й низка інших норм,
присвячених обов'язку батьків
утримувати своїх дітей (ст.182
«Обставини, які враховуються судом при
визначенні розміру аліментів», ст.183
«Визначення розміру аліментів у частці
від заробітку (доходу) матері, батька
дитини», ст.184 «Визначення розміру
аліментів у твердій грошовій сумі»).

Посилаючись в апеляційному суді на
отримання її чоловіком травми,
необхідністю його лікування, а як
наслідок і зміну її матеріального
становища, позивачка також не надала
будь-яких доказів на підтвердження цих
обставин.

Оскільки позивачка як суду першої
інстанції, так і апеляційному суду, не
надала належні і допустимі докази щодо
зміни її матеріального становища,
колегія суддів не може не погодитися з
висновком суду щодо недоведеності нею
своїх вимог.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313 ЦПК України,
колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду міста Маріуполя Донецької
області від 11 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення, і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:
Т.Б.Ткаченко

Судді:
Л.І.Песоцька

Є.Є.Мальцева