Номер провадження 2/754/337/14
Справа №754/8524/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

29.07.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва у складі:

головуючого судді
Зотько Т.А.

при секретарях
Скребньовій А.О., Самойловій М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "ПриватБанк",
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Інгосстрах" про
визнання договору про іпотечний кредит
та договорів страхування недійсними,
відшкодування збитків та моральної
шкоди, -

- за зустрічним позовом
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "ПриватБанк" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з
позовом до ПАТ "КБ "ПриватБанк", ПрАТ "СК
"Інгосстрах" про визнання договору про
іпотечний кредит та договорів
страхування недійсними, відшкодування
збитків та моральної шкоди у
розмірі 50.000 грн.

В ході розгляду справи судом, позивач
та її представник - ОСОБА_2 подали заяву
про відмову від частки позовних вимог,
яка була прийнята судом, та подали
заяву про зменшення позовних вимог та
зміну предмету позову в частині,
відповідно до якої остаточно просили
суд визнати несправедливими та
недійсними умови договору про
іпотечний кредит, недійсним договір
особистого страхування та страхування
майна, зобов'язати відповідача
залишити незмінною відсоткову ставку,
скасувати штрафні санкції та
здійснити зарахування сплачених
позивачем коштів в рахунок сплати
заборгованості за основною сумою
кредиту, стягнути з відповідача на
користь позивача моральну шкоду у
розмірі 5.000 грн. В обґрунтування своїх
позовних вимог зазначили, що 15.10.2007 року
між позивачем та ПАТ "КБ "ПриватБанк"
було укладено договір про іпотечний
кредит №K2S4GI, відповідно до якого
вона отримала 420000,00 грн. зі сплатою 15%
річних, однак, починаючи з 01.02.2009 року
відповідач збільшив розмір
відсоткової ставки з 15% до 30% річних, на
підставі чого останнім було нараховано
позивачу додатково до сплати подвійний
розмір відсотків за користування
кредитом. Оскільки, відповідач не
повідомляв позивача про конкретні
обставини, що змусили його вчинити
підвищення процентної ставки по
договору до 30% річних, то вони вважають
підняття вказаної відсоткової ставки
відповідачем неправомірною та такою,
що вчинена в односторонньому порядку в
супереч вимогам законодавства. Крім
того, зазначили, що квитанції №27 та №28
від 15.10.2007 року, складені на виконання
платежів за Договором особистого
страхування №K2S4LK від 15.10.2007 року
та Договором страхування майна
№K2S4GI від 15.10.2007 року, що укладені
між ЗАТ "СК "Інгосстрах" та ОСОБА_1,
підписані від імені останньої
сторонньою особою, а від так вони
змушені звертатись до суду з вказаними
позовними вимогами.

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" -
Скіба С.В., який крім того приймав
участь у розгляді справи в якості
представника співвідповідача - ПрАТ
"Страхова компанія "Інгосстрах", проти
позовних вимог ОСОБА_1 заперечував у
повному обсязі з огляду на їх
безпідставність та необґрунтованість,
просив суд у їх задоволенні відмовити у
повному обсязі. Подав суду зустрічну
позовну заяву про звернення стягнення
заборгованості за кредитним договором
на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1,
виселення відповідача та інших осіб,
які зареєстровані та/або проживають у
спірній квартирі, посилаючись на той
факт, що внаслідок неналежного
виконання позивачем умов договору про
іпотечний кредит №K2S4GI від 15.10.2007
року, виникла заборгованість розмір
якої становить 1.227.104,80 грн., а тому вони
вимушені звертатись до суду з вказаним
зустрічним позовом.

У судовому засіданні позивач та
її представник - ОСОБА_2 свої позовні
вимоги підтримали у повному обсязі,
просили суд про їх задоволення,
посилаючись на обставини, що викладені
у поданій ними заяві про зменшення
позовних вимог та зміну предмету
позову. Проти заявлених зустрічних
позовних вимог позивач та її
представник заперечили у повному
обсязі та просили суд відмовити у їх
задоволенні. Пояснили, що заявлені
вимоги є повністю недоведеними в
заявленому розмірі, вони взагалі не
містять обґрунтування розрахунку
боргу та, окрім того, розраховані з
використанням процентної ставки, яка
була підвищена без відома позивача та
всупереч вимогам законодавства.

Заслухавши пояснення позивача її
представника та представника
відповідачів, дослідивши письмові
докази по справі, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є не
обґрунтованими та не підлягають
задоволенню, зустрічні позовні вимоги
ПАТ "КБ "ПриватБанк" є частково
обґрунтованими та підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно вимог ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.ч.1, 4 ст.60
ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх
позовних вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Судом встановлено, що 15.10.2007 року
між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк» було укладено договір про
іпотечний кредит №K2S4GI, згідно
якого позивачу було надано грошові
кошти в сумі 420.000,00 грн., строком
повернення до 15.10.2027 року зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 15% річних. Вказаний кредит
надався позивачу на поліпшення якості
окремої квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8-11, т.1).

Як вбачається з копії договору
особистого страхування №K2S4LK від
15.10.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ
"СК "ІНГОССТРАХ", на виконання договору
застави та з метою забезпечення
виконання зобов'язань за вищевказаним
кредитним договором, страховик
зобов'язався у разі настання
страхового випадку здійснити страхове
відшкодування страхувальнику або
вигодонабувачеві (ЗАТ КБ "ПриватБанк"),
а страхувальник зобов'язується
своєчасно сплачувати страхові платежі
та виконувати інші умови правил
страхування (а.с.13, т.1).

15.10.2007 року між ЗАТ "СК
"ІНГОССТРАХ" та ОСОБА_1 було укладено
договір страхування майна №K2S4GI,
згідно умов якого страховик
зобов'язався у разі страхового випадку
здійснити страхове відшкодування
страхувальнику або іншій особі,
визначеній договором, на користь якої
укладено дану угоду, а страхувальник
зобов'язався своєчасно сплачувати
страхові платежі та виконувати інші
умови договору (а.с. 14,15, т.1).

Відповідно до Закону України "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо заборони банкам
змінювати умови договору банківського
вкладу та кредитного договору в
односторонньому порядку" від 12 грудня
2008 р. № 661 (який набрав чинності з 10
січня 2009 р.), передбачено, що
встановлений кредитним договором
розмір процентів не може бути
збільшений банком в односторонньому
порядку.

Згідно Рішення Конституційного Суду
України від 9 лютого 1999 р. № 1-рп/99 у
справі за конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення ч. 1 ст.
58 Конституції України (справа про
зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів), беручи до
уваги закріплений Конституцією
України принцип незворотності дії в
часі законів та інших
нормативно-правових актів (ч. 1 ст. 58),
усі рішення банку у будь-якій формі
(постанова, рішення, інформаційний
лист) щодо підвищення процентної
ставки в односторонньому порядку після
10 січня 2009 р. є неправомірними.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 653 ЦК у разі
зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни. Якщо договір змінюється
або розривається у судовому порядку,
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або
розірвання договору законної сили.

При цьому, суд приходить до висновку, що
належним способом повідомленням
позивача щодо підвищення процентної
ставки за кредитом є спосіб, визначений
сторонами у договорі.

Відповідно до п.8.9 вищевказаного
кредитного договору, сторони погодили,
що за умовами цього договору може бути
встановлений новий розмір відсоткової
ставки за користування кредитом у разі
настання будь-якої із обставин,
передбачених відповідними пунктами
укладеної угоди. Кредитор не пізніше за
14 календарних днів до дня зміни розміру
відсоткової ставки в сторону
збільшення повідомляє позичальника
про встановлення нової відсоткової
ставки, із зазначенням її розміру та
дати початку дії такої ставки, шляхом
направлення поштою відповідного
рекомендованого листа за адресою
позичальника, що вказана у цьому
договорі. Крім того, погодили, що у разі
незгоди із встановлюваним згідно умов
цього пункту договору новим розміром
відсоткової ставки, позичальник у
строк не пізніше як за 7 календарних
днів до дати початку дії нової ставки,
вказаної у повідомленні кредитору,
зобов'язується надати на зазначену у
договору адресу кредитору письмове
повідомлення про свою незгоду із такою
ставкою та у випадку отримання
кредитором такого повідомлення,
договір вважається розірваним датою,
яка у повідомлення була визначена як
дата початку нової ставки. У цю дату
позичальник зобов'язується повернути
кредитору суму кредиту в повному
обсязі, винагороду й відсотки за
фактичний строк його користування,
повністю виконати інші зобов'язання за
договором.

Як вбачається з копії листа
повідомлення від 31.12.2008 року,
надісланих ПАТ "КБ "ПриватБанк" на
адресу ОСОБА_1, позивач повідомлялась
відповідачем ПАТ "КБ "ПриватБанк" про
зміну з 01.02.2009 року процентної ставки за
кредитним договором №K2S4GI від
15.10.2007 року, на 30% річних (а.с.212, т.1).

Відповідно до копії наказу
№КТ-БТ-СП-2009-1/1 від 05.01.2009 року про зміну
відсоткової ставки по діючим кредитам,
в зв'язку з зміною процентних ставок по
депозитам, збільшенні облікової ставки
НБУ, коливанням курсу долару США більше
ніж на 10%, з метою забезпечення
ліквідності банку, можливістю
проведення своєчасних розрахунків з
вкладниками банку, виникла
необхідність в піднятті відсоткових
ставок по кредитним договорам, виданих
в гривні (а.с.213-215, т.1).

08.01.2009 року позивачу ОСОБА_1 було
направлено вищевказаний лист за
адресою, що визначена в кредитному
договорі, що підтверджується копією
реєстру ПАТ "КБ "ПриватБанк" - №156 ір на
рекомендовані листи (а.с.215а-216, т.1).

Враховуючи той факт, що сторони досягли
домовленості згідно з положеннями
статей 207, 640 ЦК та уклали кредитний
договір, в якому передбачили умови
підвищення процентної ставки, то вони
мають виконуватись, а момент
досягнення домовленості вважається
таким, що настав.

Отже, суд приходить до висновку, що
іпотечний кредит №K2S4GI від 15.10.2007
року, відповідно до якого ПАТ "КБ
"ПриватБанк" надав позивачу кредитні
кошти у розмірі 420000,00 грн. зі сплатою 15%
річних, був укладений до 10 січня 2009 р. і
в ньому сторони досягли домовленості
про те, що банк має право в
односторонньому порядку змінити
проценту ставку, то це вже є
домовленістю сторін.

Оскільки банком прийнято таке рішення
до 10 січня 2009 р., а позичальник отримав
повідомлення після прийняття
вказаного рішення, то це є лише
механізмом виконання цієї
домовленості.

Таким чином, суд не вбачає
порушень з боку відповідача ПАТ "КБ
"ПриватБанк" при прийнятті рішення щодо
збільшення відсоткової ставки за
договором і не вбачає підстав для
задоволення вимог позивача про
визнання умови договору
несправедливими та недійсними та
залишення незмінною відсоткової
ставки у розмірі 15% річних.

Згідно з вимогами ст. 133 ЦПК України
особи, які беруть участь у справі і
вважають, що подання потрібних
доказів є неможливим або у них є
складнощі в поданні цих доказів, мають
право заявити клопотання про
забезпечення цих доказів.

Способами забезпечення судом доказів
є допит свідків, призначення
експертизи, витребування та (або) огляд
доказів, у тому числі за їх
місцезнаходженням. У необхідних
випадках судом можуть бути застосовані
інші способи забезпечення доказів.

Відповідно до ст.143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

За клопотанням позивача та її
представника - ОСОБА_2 була призначена
почеркознавча експертиза підпису
ОСОБА_1 у заяві про укладення договору
особистого страхування від 15.10.2007 року,
адресованій ЗАТ "СК "Інгосстрах", в
договорі особистого страхування
№K2S4LK від 15.10.2007 року укладеному
від імені ОСОБА_1 з ЗАТ "СК "Інгосстрах",
в договорі страхування майна
№K2S4GI від 15.10.2007 року укладеному
від імені ОСОБА_1 з ЗАТ "СК "Інгосстрах",
в квитанції №27 від 15.10.2007 року та в
квитанції №28 від 15.10.2007 року.

Згідно з Висновком експерта за
результатами проведення судової
почеркознавчої експертизи №10655/10656/13-32
від 11.01.2014 року (а.с.186-195, т.1) підпис від
імені ОСОБА_1, що містяться у графі
"Страхувальник" в заяві про укладення
договору особистого страхування від
15.10.2007 року; у графі "Страхувальник" у
договорі особистого страхування
№K2S4LK від 15.10.2007 року; у графах
"Страхувальник ОСОБА_1" та
"Страхувальник" у договорі страхування
майна №K2S4GI від 15.10.2007 року; у
графі "Страхувальник" у заяві про
укладення договору страхування
нерухомості від 15.10.2007 виконані ОСОБА_1,
а не іншою особою, вказані підписи
виконані рукописним способом
кульковою ручкою без посередньої
технічної підготовки чи технічних
засобів. Крім того, згідно зазначеного
висновку, підпис від імені ОСОБА_1, що
міститься у графі "Платн" у квитанції
№27 від 15.10.2007 та у графі "Платн" у
квитанції №28 від 15.10.2007 виконані не
ОСОБА_1, а іншою особою.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, позивачем не доведено, що
Договір особистого страхування
№K2S4LK від 15.10.2007 року та Договір
страхування майна №K2S4GI від 15.10.2007
року, що укладені між ЗАТ "СК
"Інгосстрах" та ОСОБА_1, підписані від
імені останньої сторонньою особою.

Проаналізувавши всі докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що викладені позивачем в позовній
заяві обставини щодо недійсності
укладених нею з відповідачами
договорів, на які остання посилається
як на підстави правомірності заявлених
вимог, не ґрунтуються на вимогах
чинного законодавства України і не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи, а тому не підлягають
задоволенню судом у повному обсязі.

Щодо вимог зустрічного позову ПАТ "КБ
"ПриватБанк" суд приходить до наступних
висновків.

Згідно ст.509 ЦК України
зобов'язанням є право відношення в
якому одна сторона зобов'язана вчинити
на користь другої сторони певну дію, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається.

Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що у
відповідача за зустрічним позовом -
ОСОБА_1 станом на 20.06.2013 року виникла
заборгованість за договором кредиту
№K2S4GI від 15.10.2007 року у розмірі
1.595.361,32 грн. (а.с.56-62, т.2)

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Так, згідно копії договору іпотеки
квартири від 15.10.2007 року, укладеного між
ЗАТ "КБ "ПриватБанк", правонаступником
якого є ПАТ "КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_1,
з метою забезпечення належного
виконання зобов'язання, що випливає з
договору про іпотечний кредит, остання
передала іпотекодержателю нерухоме
майно житлвого призначення, а саме:
двокімнатну квартиру зі всіма
об'єктами функціонально пов'язаними з
цим нерухомим майном загальною площею
55,2 кв.м., жилою площею 28.9 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.105-110, т.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
"Про іпотеку" майновий поручитель несе
відповідальність перед іпотеко
держателем за невиконання боржником
основного зобов'язання в межах
вартості предмета іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
"Про іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання іпотеко
держатель вправі задовольнити свої
вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Законом України "Про іпотеку"
встановлено, що майновий поручитель
відповідає своїм майном, яке ним
заставлене та на яке може бути звернене
стягнення кредитора.

Умовами пункту 2.1.5 договору
вищевказаного договору іпотеки
квартири передбачено, що
іпотекодержатель має право у випадку
не виконання іпотекодавцем
зобов'язань, а також в інших випадках,
передбачених цим договором,
задовольнити свої вимоги за рахунок
предмета іпотеки у порядку,
передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" від 30.03.2012 року, право
вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасно
пред'явлення відповідних вимог у разі,
якщо позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне пред'явлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки, тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК України, статті 3 і 4
ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 589 ЦК України, у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває права
звернення на предмет застави.

При наявності заборгованості за
кредитним договором № №K2S4GI від
15.10.2007 року та виконанні кредитором ПАТ
"КБ "Приват Банк" умови договору іпотеки
квартири від 15.10.2007 року укладеного між
ПАТ "КБ "Приват Банк" (Іпотекодержатель)
та ОСОБА_1 (Іпотекодавець), про
направлення іпотекодавцю письмової
вимоги про усунення порушення, суд
дійшов висновку про можливість
задоволення вимоги про звернення
стягнення на предмет іпотеки і таке
задоволення не суперечитиме ст. 589 ЦК
України, ч. 1 ст.33, ст.38-39 Закону України
"Про іпотеку".

Статтею 39 Закону України "Про іпотеку"
встановлено, що у разі задоволення
судом позову про звернення стягнення
на предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються, зокрема, загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
початкова ціна предмета іпотеки для
його подальшої реалізації.

Як роз'яснено у п. 42 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України від 30 березня 2012 року № 5
"Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
резолютивна частина рішення суду в
разі задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як статті 39 Закону
України "Про іпотеку", так і положенням
пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК
України. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова цина предмета
іпотеки для його подальшої реалізації.

За таких обставин, суд вважає можливим
визначити спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом застосування процедури
продажу, встановленої ст. 38 Закону
України "Про іпотеку", визнавши
початкову ціну продажу предмету
іпотеки на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна, з
наданням ПАТ "КБ "ПриватБанк" право
вчиняти дії з отримання витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з проведенням
дій щодо корегування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості, її перепланування
та перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та отримання дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ "КБ "ПриватБанк" всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки, на
строк до реалізації предмета
іпотеки для задоволення вимог
кредитора.

В той же час, суд вирішуючи даний спір
вважає за необхідне відмовити ПАТ "КБ
"ПриватБанк" в задоволенні зустрічної
позовної вимоги про виселення ОСОБА_1 і
інших осіб, які зареєстровані та/або
проживають у квартирі, що є предметом
іпотеки зі зняттям таких з
реєстраційного обліку виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України
«Про іпотеку» одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя
виносить рішення про виселення
мешканців за наявності підстав,
передбачених законом, якщо предметом
іпотеки є житловий будинок або житлове
приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України
«Про іпотеку», ст.109 ЖК України
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців.

Частина 2 ст.40 Закону України "Про
іпотеку" передбачає, що після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або
нового власника добровільно
звільнити житловий будинок чи житлове
приміщення протягом одного місяця з
дня отримання цієї вимоги.

Згідно ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.
Після прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги, якщо сторонами не
погоджено більший строк. Якщо
громадяни не звільнюють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

У п. 43 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
судам роз'яснено, що примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

При цьому пред'явлення позову не є
пред'явленням вимоги відповідно до ст.
40 Закону України "Про іпотеку", оскільки
на момент звернення позивача до суду з
позовом про виселення, його права
повинні бути порушені відповідачем
шляхом невиконання вимоги про
звільнення житлового приміщення.
Наявність письмової вимоги про
звільнення житлового приміщення є
обов'язковою умовою при задоволенні
позову про виселення із іпотечного
житла.

Оскільки, представником ПАТ "КБ "Приват
Банк" не надано жодних доказів суду
щодо підтвердження направлення ними на
адресу боржника вимоги про
усунення порушень шляхом
добровільного, протягом одного
місяця з дня отримання вимоги,
звільнення іпотечної квартири, а
тому правові підстави для виселення
ОСОБА_1 з вказаної квартири без
надання іншого жилого приміщення
відсутні. Також, в матеріалах справи
відсутні докази на підтвердження того,
що така вимога про звільнення
житлового приміщення була особисто
отримана відповідачем.

Окрім цього, представник ПАТ "КБ
"Приват Банк" просить ухвалити рішення
про виселення з квартири всіх
проживаючих у ній осіб, в той час як
вирішення питання виселення щодо
невизначеного кола осіб законом не
передбачено.

Мотивуючи свою відмову в задоволенні
таких вимог, суд вважає необхідним
зазначити, що у частинах 2 і 3 ст. 40
Закону України "Про іпотеку"
визначено певний порядок дій банку, а
зокрема після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення всі мешканці зобов'язані на
письмову вимогу іпотекодержателя або
нового власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок, житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Таким чином, суд вважає, що на момент
ухвалення даного рішення суду, ПАТ "КБ
"Приват Банк" не дотримано вказаний
порядок і на погляд суду вимога ПАТ "КБ
"Приват Банк" про виселення відповідача
та інших осіб, які зареєстровані обо
проживають у квартирі з квартири є
передчасною у зв'язку з чим задоволенню
не підлягає.

За таких обставин суд, на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які посилались сторони, як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, дійшов висновку про
можливість часткового задоволення
вимог пред'явленого зустрічного
позову.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст.10, 12, 27, 60, 133, 143, 212, 213 - 215
ЦПК України, ст.ст.207, 215, 509, 525, 526, 530, 589, 610,
629, 640, 653 ЦК України, ст.109 ЖК України, ст.
11, 33, 38, 39, 40 Закону України "Про іпотеку"
Закону України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку" від 12 грудня 2008 р. № 661,
Рішенням Конституційного Суду України
від 9 лютого 1999 р. № 1-рп/99 у справі за
конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення ч. 1 ст.
58 Конституції України, суд,

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "ПриватБанк", Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Інгосстрах" про визнання
договору про іпотечний кредит та
договорів страхування недійсними,
відшкодування збитків та моральної
шкоди - відмовити.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку "ПриватБанк" - задовольнити
частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №K2S4GI від
15.10.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та
Публічним акціонерним товариством
"Комерційний банк "ПриватБанк", в
розмірі 1.227.104 грн. - звернути стягнення
на квартиру, загальною площею 55,20 кв.м.,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визначити спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом застосування процедури
продажу, встановленої ст. 38 Закону
України "Про іпотеку", визнавши
початкову ціну продажу предмету
іпотеки на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна.

Надати Публічному акціонерному
товариству "Комерційний банк
"ПриватБанк" право вчиняти дії з
отримання витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, з
реєстрацією правочину купівлі-продажу
предмету іпотеки у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, з
проведенням дій щодо корегування
технічної документації відповідно до
поточного стану нерухомості, її
перепланування та перебудови, з
проведенням дій щодо оформлення та
отримання дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ "КБ "ПриватБанк" всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки, на
строк до реалізації предмета іпотеки
для задоволення вимог кредитора.

В задоволенні інших позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку "ПриватБанк -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м.Києва через
Деснянський районний суд м.Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення шляхом подачі
апеляційної скарги.

Суддя Деснянського

районного суду м. Києва
Т.А.Зотько