Справа № 444/1309/14-ц
Провадження № 2/444/590/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2014 року Жовківський районний
суд Львіської області у складі :

головуючого судді
Ясиновський Р. Б.,

при секретарі Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Жовкві
Львівської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Грибовицької
сільської ради Жовківського району
Львівської області, третя особа: ОСОБА_3
про визнання права власності на майно у
порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачі звернулися до суду
з позовом до відповідача про визнання
права власності на майно у порядку
спадкування, обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4
(батько позивача-1 та позивача-2; чоловік
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні позивача). ОСОБА_4 на праві
власності належала земельна ділянка
площею 0,2842 га (з яких: для будівництва
та обслуговування житлового будинку і
господарських будівель - 0, 2500 га; для
ведення особистого підсобного
господарства - 0,0342 га), розташована на
території АДРЕСА_2 автомобіль марки
CHEVROLET модель NIVA 21230L; автомобіль марки FIAT
модель QUBO, а також мав рахунок НОМЕР_6 у
філії № 6319/034 Львівського міського
відділення ощадного банку ВАТ
«Державний ощадний банк України». На
момент відкриття спадщини із ОСОБА_4
спільно постійно проживали та вели
спільне господарство його син -
позивач-1 та дочка - позивачка-2.
Виходячи з положень ст. 1268 Цивільного
кодексу України, ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
вважають себе такими, що прийняли
спадщину, оскільки не заявили про
відмову від неї. Позивач-1 та позивач-2
вважають, що відтак наявні достатні
правові підстави для визнання за
позивачами права власності у порядку
спадкування на відповідні частки у
спірних житловому будинку та земельній
ділянці.

Позивач-1 та позивач-2 в судове
засідання з'явились. Представник
позивача-1, позивача-2 в судовому
засіданні позов підтримав в повному
обсязі, посилаючись на доводи
наведенні в позовній заяві. Просить
позов задовольнити.

Відповідач просив розгляд справи
здійснювати за його відсутності.

Третьою особою ОСОБА_3 подано
заяву від 19.06.2014 року, відповідно до
якої вона фактичні обставини справи,
викладені позивачем-1 та позивачем-2
підтвердила.

Заслухавши пояснення сторін
дослідивши фактичні обставини справи
суд вважає, що позовні вимоги позивачів
слід задовольнити повністю з наступних
підстав.

Відповідно до положень ст.. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст.. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому законом, звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст.. 10, 60, 61 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнанні сторонами, не
підлягають доказуванню.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беріть участь у справі,
виникає спір.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог Позивачів, суд виходить
з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився ОСОБА_4.

24 листопада 1973 року, як це
підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу від 24.11.1973 року серії
НОМЕР_7 ОСОБА_4 одружився з ОСОБА_3 (третя
особа).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року, як це
стверджується свідоцтвом про
народження від 22.11.1974 року серії НОМЕР_8,
у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 народилась дочка -
ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року, як це
вбачається з свідоцтва про народження
від 09.03.1978 року серії НОМЕР_9, у ОСОБА_4 та
третьої особи народився син - ОСОБА_1
(позивач - 1).

20 липня 1999 року Грибовицькою
сільською радою Жовківського району
Львівської області видано державний
акт серії ІІ-ЛВ № 041131 на право
власності на землю (зареєстрований
20.07.1999 року в Книзі записів державних
актів на право власності на землю за №
4325), з якого слідує, що ОСОБА_4 на праві
особистої власності належить земельна
ділянка площею 0,2842 га (з яких: для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель - 0, 2500 га; для ведення
особистого підсобного господарства -
0,0342 га), розташована на території
АДРЕСА_2 (спірна земельна ділянка).

16 листопада 1999 року Львівським
обласним державним комунальним бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки було видано
свідоцтво серії КММ № 005439 про право
власності на житловий будинок, з якого
слідує, що будинок АДРЕСА_3 (спірний
житловий будинок) зареєстрований на
праві особистої власності за ОСОБА_4,
про що в реєстровій книзі № 1 вчинено
запис за реєстровим № 26.

12 квітня 2000 року ОСОБА_4 вчинив
заповіт, відповідно до якого належний
йому на праві особистої власності
житловий будинок та майно, який
знаходиться в АДРЕСА_3 заповів дочці -
ОСОБА_5 та сину - ОСОБА_1

13 грудня 2006 року за ОСОБА_4
зареєстровано право власності на
автомобіль марки CHEVROLET модель NIVA 21230L
(свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_10).

3 серпня 2008 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, а
відтак відповідно до свідоцтва про
шлюб від 03.08.2008 року серії НОМЕР_11
ОСОБА_5 змінила своє прізвище і, як
наслідок, стала ОСОБА_2 (позивачка-2).

23 серпня 2012 року за ОСОБА_4
зареєстровано право власності на
автомобіль марки FIAT модель QUBO
(свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року, як це
підтверджується свідоцтвом про смерть
від 14.09.2013 року серії НОМЕР_13, ОСОБА_4
помер.

У ОСОБА_4 у філії № 6319/034
Львівського міського відділення
ощадного банку ВАТ «Державний ощадний
банк України» був відкритий рахунок
НОМЕР_6 з сумою грошових коштів на ньому
- 8 167,00 грн.

Суду було подано заяву про
збільшення позовних вимог, відповідно
до якої позивач-1 та позивач-2 просять
визнати за ними право власності по ?
частині грошових коштів, на рахунку
НОМЕР_6 у філії № 6319/034 Львівського
міського відділення ощадного банку ВАТ
«Державний ощадний банк України».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220
Цивільного кодексу України, спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою. Часом
відкриття спадщини є день смерті особи
або день, з якого вона оголошується
померлою (частина третя статті 46 цього
Кодексу).

Як вбачається з ч. 1 ст. 1241
Цивільного кодексу України, малолітні,
неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Положеннями ч. 1, 3 ст. 1268
Цивільного кодексу України визначено,
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 Цивільного
кодексу України, спадкоємець, який
бажає прийняти спадщину, але на час
відкриття спадщини не проживав
постійно із спадкодавцем, має подати
нотаріусу заяву про прийняття
спадщини.

Ч. 1 ст. 1272 Цивільного кодексу
встановлено, що якщо спадкоємець
протягом строку, встановленого статтею
1270 цього Кодексу, не подав заяву про
прийняття спадщини, він вважається
таким, що не прийняв її.

Положеннями п. 19 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у
справах про спадкування», перелік осіб,
які мають право на обов'язкову частку,
що визначений статтею 1241 ЦК є вичерпним
і розширеного тлумачення не потребує.
Той зі спадкоємців, який має право на
обов'язкову частку у спадщині та прожив
разом із спадкодавцем на день його
смерті, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо у визначеному законом
порядку не відмовився від неї. Якщо той
зі спадкоємців, хто має право на
обов'язкову частку та не проживав зі
спадкоємцем на день його смерті, не
подав заяву про прийняття спадщини, він
вважається таким, що не прийняв її .

Судом встановлено, що на момент
відкриття спадщини із ОСОБА_4 спільно
постійно проживали та вели спільне
господарство його син - позивач-1 та
дочка - позивачка-2. Відтак, виходячи з
положень ст. 1268 Цивільного кодексу
України, ОСОБА_1 та ОСОБА_5. вважаються
такими, що прийняли спадщину, оскільки
не заявили про відмову від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Кодексу України
про шлюб та сім'ю (був чинним станом на
1997 - 2000 року), майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Відповідно до ст. 60 Сімейного
кодексу України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Як вбачається з ст. 28 Кодексу
України про шлюб та сім'ю (був чинним
станом на 1997 - 2000 року), в разі поділу
майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними. В окремих випадках
суд може відступити від начала
рівності часток подружжя, враховуючи
інтереси неповнолітніх дітей або
інтереси одного з подружжя, що
заслуговують на увагу. Суд може визнати
майно, нажите кожним із подружжя під
час їх роздільного проживання при
фактичному припиненні шлюбу, власністю
кожного з них.

Як це слідує з ч. 1 ст. 70 Сімейного
кодексу України, у разі поділу майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

П. 4 Прикінцевих та перехідних
положень до Цивільного кодексу України
передбачено, що Цивільний кодекс
України застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності. Щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Приписами ч. 1 ст. 368 Цивільного
кодексу України, спільна власність
двох або більше осіб без визначення
часток кожного з них у праві власності
є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного
кодексу України, у разі поділу майна,
що є у спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом.

Частка у праві спільної сумісної
власності спадкується на загальних
підставах. Суб'єкт права спільної
сумісної власності має право
заповідати свою частку у праві
спільної сумісної власності до її
визначення та виділу в натурі (ст. 1226
Цивільного кодексу України).

Таким чином, на момент смерті
померлому ОСОБА_4 фактично належала
частка у спірних житловому будинку та
земельній ділянці рівна ? (одній
другій). Як наслідок, з урахуванням ч. 1
ст. 1269 та ч. 1 ст. 1272 Цивільного кодексу
України, до позивача-1 та позивачки-2
перейшло по половині майна, належного
ОСОБА_4 на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 124
Конституції України, юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Як це слідує з п. 3 мотивувальної
частини Рішення Конституційного суду
України від 09.07.2002 року № 15-рп/2002,
обов'язкове досудове врегулювання
спорів, яке виключає можливість
прийняття позовної заяви до розгляду і
здійснення за нею правосуддя, порушує
право особи на судовий захист.
Можливість використання суб'єктами
правовідносин досудового врегулювання
спорів може бути додатковим засобом
правового захисту, який держава надає
учасникам певних правовідносин, що не
суперечить принципу здійснення
правосуддя виключно судом. Виходячи з
необхідності підвищення рівня
правового захисту держава може
стимулювати вирішення правових спорів
у межах досудових процедур, однак їх
використання є правом, а не обов'язком
особи, яка потребує такого захисту.
Право на судовий захист не позбавляє
суб'єктів правовідносин можливості
досудового врегулювання спорів. Це
може бути передбачено
цивільно-правовим договором, коли
суб'єкти правовідносин добровільно
обирають засіб захисту їхніх прав.
Досудове врегулювання спору може мати
місце також за волевиявленням кожного
з учасників правовідносин і за
відсутності в договорі застереження
щодо такого врегулювання спору. Таким
чином, обрання певного засобу
правового захисту, у тому числі і
досудового врегулювання спору, є
правом, а не обов'язком особи, яка
добровільно, виходячи з власних
інтересів. Його використовує.
Встановлення законом обов'язкового
досудового врегулювання спору обмежує
можливість реалізації права на судовий
захист.

Таким чином право власності
спадкоємця на спадкове майно підлягає
захисту в судовому порядку шляхом його
визнання у разі, якщо таке право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК).

Зібрані по справі докази, оцінені
судом належним чином кожен окремо на їх
достовірність та допустимість, а також
їх достатність та взаємний зв'язок у
сукупності, встановлені судом
обставини свідчать про те, що у суду є
всі підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 208, 209
ч. 3, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визначити, що частка померлого ОСОБА_4 в
праві спільної сумісної власності
(подружжя) на будинок за адресою:
АДРЕСА_3 становила 1/2 (одну другу).

Визнати за ОСОБА_3 (АДРЕСА_1;
ідентифікаційний № НОМЕР_1) право
власності на одну другу частину
будинку за адресою: АДРЕСА_3.

Визнати у порядку спадкування за
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний №
НОМЕР_2) право власності на одну
четверту частину будинку за адресою:
АДРЕСА_3.

Визнати у порядку спадкування за
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний №
НОМЕР_3) право власності на одну
четверту частину будинку за адресою:
АДРЕСА_3.

Визначити, що частка померлого ОСОБА_4 в
праві спільної сумісної власності
(подружжя) на земельну ділянку площею
0,2842 га (з яких: для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель - 0,2500 га; для
ведення особистого підсобного
господарства - 0,0342 га), розташовану на
території АДРЕСА_2 становила 1/2 (одну
другу).

Визнати за ОСОБА_3 (АДРЕСА_1;
ідентифікаційний № НОМЕР_1) право
власності на одну другу частину
земельної ділянки площею 0,2842 га (з яких:
для будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель - 0,2500 га; для ведення
особистого підсобного господарства -
0,0342 га), розташованої на території
АДРЕСА_2.

Визнати у порядку спадкування в рівних
частках за ОСОБА_1 (АДРЕСА_1;
ідентифікаційний № НОМЕР_2) та ОСОБА_2
(АДРЕСА_1; ідентифікаційний № НОМЕР_3)
право власності на одну другу
земельної ділянки площею 0,2842 га (з яких:
для будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель - 0,2500 га; для ведення
особистого підсобного господарства -
0,0342 га), розташованої на території
АДРЕСА_2.

Визнати у порядку спадкування за
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний №
НОМЕР_2) право власності на
транспортний засіб марки CHEVROLET модель
NIVA 21230L, д.н.з. НОМЕР_4, 2006 року випуску,
легковий універсал-В, VIN: НОМЕР_14Визнати
у порядку спадкування за ОСОБА_2
(АДРЕСА_1; ідентифікаційний № НОМЕР_3)
право власності на транспортний засіб
марки FIAT модель QUBO, д.н.з. НОМЕР_5, 2012 року
випуску, пасажирський-В, VIN: НОМЕР_15

Визнати за ОСОБА_1 (АДРЕСА_1;
ідентифікаційний № НОМЕР_2) право
власності на суму 4308,63 грн., що
перебувають на рахунку № НОМЕР_6 у ЛМВ
ПАТ "Ощадбанк".

Визнати за ОСОБА_2 (АДРЕСА_1;
ідентифікаційний № НОМЕР_3) право
власності на суму 4308,63 грн., що
перебувають на рахунку № НОМЕР_6 у ЛМВ
ПАТ "Ощадбанк".

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення суду, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду Львівської області
через Жовківський районний суд
Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Ясиновський Р. Б.