Справа № 496/415/14-ц
Провадження 2/496/648/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року Біляївський районний
суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Галич О.П.,

при секретарі - Курко Д.В.

за участю:

відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Біляївка
Одеської області цивільну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства „Дельта Банк" до ОСОБА_1,
державної реєстраційної служби
України (третя особа - ОСОБА_2) про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом передачі у власності та
усунення перешкод у здійснені права
власності, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство
„Дельта Банк" (далі - ПАТ „Дельта Банк")
звернулося до суду з позовною заявою, в
якій просить: в рахунок виконання
основного зобов'язання щодо оплати
заборгованості у розмірі 106110,27 дол.США,
що згідно курсу НБУ складає 848139,38 грн.
за договором про надання споживчого
кредиту №1 від 06.02.2009 року,
укладеним між АКІБ „Укрисиббанк" та
ОСОБА_2 звернути стягнення на предмет
іпотеки. а саме: будинок: місце застави:
АДРЕСА_1; загальна площа 86,7 кв.м.,
житлова площа: 62,9 кв.м.; земельна
ділянка: місце знаходження застави:
АДРЕСА_1, загальна площа: 0,1106 га, шляхом
передачі іпотекодержателю вказаного
предмету іпотеки у власність та
визнання на нього права власності за
іпотекодержателем ПАТ „Дельта Банк" на
підставі договору іпотеки б/н від 09.09.2008
року, укладеного між АКІБ „Укрсиббанк"
та ОСОБА_1; зобов'язати державну
реєстраційну службу України здійснити
державну реєстрацію права власності на
будинок: місце застави: АДРЕСА_1;
загальна площа 86,7 кв.м., житлова площа:
62,9 кв.м.; земельна ділянка: місце
знаходження застави: АДРЕСА_1, загальна
площа: 0,1106 га за ПАТ „Дельта Банк";
припинити право власності
іпотекодавця ОСОБА_1 в тому числі
володіння, користування та
розпорядження будинком: місце застави:
АДРЕСА_1; загальна площа 86,7 кв.м.,
житлова площа: 62,9 кв.м.; земельна
ділянка: місце знаходження застави:
АДРЕСА_1, загальна площа: 0,1106 га;
припинити право користування усіх
мешканців, які проживають та
зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1;
виселити з будинку, який розташований
за адресою: АДРЕСА_1, іпотекодавця
ОСОБА_1 та усіх інших мешканців, які
проживають та зареєстровані за
вказаною адресою; стягнути на користь
ПАТ „Дельта Банк" витрати по сплаті
судового збору у розмірі 3441 грн. з
ОСОБА_1. В обґрунтування своїх вимог
позивач послався на те, що 09.09.2008 року
між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 був
укладений договір про надання
споживчого кредиту №0, за умовами
якого АКІБ «Укрсиббанк» надало ОСОБА_2
грошові кошти в розмірі 59600 доларів США,
який зобов'язалася повернути у повному
обсязі в строк до 09.09.2025 року або
достроково зі сплатою 15,5 % річних за
користування кредитом. 06.02.2009 року було
укладено додаткову угоду №1 до
вищезазначеного договору, згідно якої
номер договору змінено на №.

В якості забезпечення зобов'язання по
кредитному договору, ОСОБА_1 передав у
іпотеку нерухоме майно, а саме будинок,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач зазначає, що 08.12.2011 року між АТ
«Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було
укладено договір купівлі-продажу прав
вимог за зобов'язаннями, на підставі
якого ПАТ «Дельта Банк» набуло право
вимоги за даним кредитним
зобов'язанням.

Через неналежне виконання умов
Договору про надання споживчого
кредиту у позичальника виникла
заборгованість у розмірі 106110,27 доларів
США, що станом на 11.11.2013 року згідно
курсу НБУ складає 848139,38 гривень.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, але надав
пояснення на заперечення в яких просив
справу розглядати за його відсутністю
(а.с. 138-141)

Відповідач ОСОБА_1 заперечував проти
задоволення позову посилаючись на
надані заперечення (а.с. 113-115).

Представник державної реєстраційної
служби України у судове засідання не
з'явився, але надав заперечення в якому
просив відмовити у задоволенні
позовних до держаної реєстраційної
служби України (а.с. 126-128).

Третя особа у судове засідання не
з'явилася про причини неявки суд не
повідомила.

Заслухавши пояснення відповідача та
дослідивши докази по справі суд вважає,
що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору
про надання споживчого кредиту №0
від 09.09.2008 року, укладеного між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2, остання
отримала кредит в розмірі 60000 доларів
США та зобов'язалася щомісячно
сплачувати проценти за користування
кредитом у розмірі 15,50% річних, а також
здійснювати щомісячне погашення
кредиту у строк до 09.09.2015 року (а.с. 12-13).

06.02.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду
№1 з зазначенням зміни номеру договору
про надання споживчого кредиту на
№1 (а.с. 18,19)

В якості забезпечення виконання
зобов'язань за договором про надання
споживчого кредиту №1 від 09.09.2008
року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1
було укладено договір іпотеки,
посвідчений державним нотаріусом
Біляївської державної нотаріальної
контори Одеської області Зезик В.А. та
зареєстрований за №2-3601, 2-3602 (а.с. 22-32).

Відповідно до п.п. 1.1 договору іпотеки
ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме
майно а саме: житловий будинок та
земельну ділянку, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1.

Предмет іпотеки є власністю
іпотекодавця на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого 22.06.2006
року Біляївською державною
нотаріальною конторою за реєстровим
№1-2456, зареєстрований в КП «ОМБТІ та
РОН» в місті Біляївка, 10.07.2006 року та
державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЯГ №940579.

Судом встановлено, що АКІБ
«УкрСиббанк» змінило найменування на
ПАТ «УкрСиббанк», а 08.12.2011 року між АТ
«УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було
укладено договір купівлі-продажу прав
вимог за зобов'язаннями, які виникли на
підставі зазначеного договору про
надання споживчого кредиту, що
підтверджується актом прийому
документації від 18.01.2012 року за
договором купівлі-продажу прав вимоги
за кредитами від 08.12.2011 року, тому ПАТ
«Дельта Банк» набув право вимоги за
даним кредитним зобов'язанням (а.с. 58-62).

З матеріалів справи вбачається, що
третя особа ОСОБА_2 порушила умови
договору про надання споживчого
кредиту №0 та взяті на себе
зобов'язання в частині повернення
кредиту щомісячними платежами, в
результаті чого станом на 11.11.2013 року
утворилась заборгованість у
загальному розмірі 106110 долар США 27
центи, що за курсом НБУ складає 848139
гривень 38 коп., яка складається із: -
заборгованості за кредитом в розмірі
596000 долари США, що за курсом НБУ складає
476382 гривень 80 коп.; - заборгованості по
процентам за користування кредитом у
розмірі 46510 доларів США 27 центи, що за
курсом НБУ складає 371756 гривень 58 коп.
(39-45).

Про наявність простроченої
заборгованості та звернення стягнення
на предмет іпотеки в разі невиконання
порушеного зобов'язання, відповідача
на виконання вимог ст.35 Закону України
«Про іпотеку», було повідомлено
письмовим повідомленням-вимогою від
28.10.2013 року за вих. №9126069z1 (а.с. 54-55).

Письмові вимоги банку про усунення
порушень відповідачем та третьою
особою не виконані.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частин позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів.

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України,
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

За ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до умов п.4.1.1 договору
іпотеки, у разі порушення Договору про
надання споживчого кредиту,
забезпеченого іпотекою, позивач
набуває право звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено,
що одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів судом може бути
визнання права, в тому числі права
власності на майно. Суд також може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України
"Про іпотеку" звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України "Про
іпотеку" договір про задоволення вимог
іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору,
за своїми правовими наслідками, може
передбачати передачу іпотекодержателю
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання основного
зобов'язання в порядку, встановленому
ст. 37 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України
"Про іпотеку" іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Виходячи з положень частини другої
статті 16 ЦК України, частини третьої
статті 33, статті 36, частини першої
статті 37 Закону України "Про іпотеку" не
виключається можливість звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
передачі іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання забезпечених іпотекою
зобов'язань за рішенням суду, оскільки
цими нормами передбачено задоволення
вимог іпотекодержателя шляхом набуття
права власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо такий спосіб
передбачено іпотечним договором.

В п. 39 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізовано Суду України з розгляду
цивільних та кримінальних справ «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
№ 5 від 30.03.2012 року зазначив, що з
урахуванням положень частини третьої
статті 33, статті 36, частини першої
статті 37 Закону України «Про іпотеку»
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Пленум Вищого Спеціалізовано Суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ в зазначеній
Постанові №5 від 30.03.2012 року зауважив,
що у зв'язку з наведеним суди мають
виходити з того, що з урахуванням цим
норм права не виключається можливість
звернення стягнення на предмет іпотеки
в такий спосіб і набуття
іпотекодержателем права власності на
нього за рішенням суду, оскільки цими
нормами передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо його передбачено
договором. Тому в разі встановлення
такого способу звернення стягнення на
предмет іпотеки в договорі
іпотекодержатель на підставі частини
другої статті 16 ЦК має право вимагати
застосування його судом.

Разом з тим, відповідно до п. 4.2 договору
іпотеки, укладеного з боржником ОСОБА_1
визначено, що звернення стягнення
здійснюється на підставі рішення суду
та виконавчого напису нотаріуса
відповідно до законодавства України.

Тобто, зазначений договір іпотеки,
укладений для забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_2 за договором про
надання споживчого кредиту, взагалі не
містить такого способу звернення
стягнення на предмет іпотеки як
набуття права власності на предмет
іпотеки іпотекодержателем, і зміни
такого характеру до нього не вносились.

Зі змісту договору іпотеки вбачається,
що ним передбачено право
іпотекодержателя звернути стягнення
на предмет іпотеки на підставі рішення
суду та виконавчого напису нотаріуса
відповідно до законодавства України.

В договорі іпотеки не міститься
застереження про можливість визнання
за банком права власності на предмет
іпотеки, отже, банком не набуто право на
застосування в судовому порядку саме
обраного ним способу звернення
стягнення на іпотечне майно за
договором іпотеки від 09.09.2008 року,
укладеним для забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_2 за договором про
надання споживчого кредиту №0 від
09.09.2008 року.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд вважає, що позовні вимоги ПАТ
«Дельта Банк» не ґрунтуються на
вимогах закону і задоволенню не
підлягають.

Суд роз'яснює позивачу, що він не
позбавлений права звернення до суду за
захистом своїх прав у разі обрання ним
іншого способу звернення стягнення на
іпотечне майно, або шляхом звернення із
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором.

Оскільки в задоволенні вимог судом
було відмовлено, відповідно до ст. 88 ЦПК
України понесені позивачем судові
витрати, пов'язані з розглядом справи,
відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212- 215, 218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
„Дельта Банк" до ОСОБА_1, державної
реєстраційної служби України (третя
особа - ОСОБА_2) про звернення стягнення
на предмет іпотеки шляхом передачі у
власності та усунення перешкод у
здійснені права власності - відмовити у
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене
до апеляційного суду Одеської області
через Біляївський районний суд
Одеської області протягом 10 днів з дня
його проголошення, а особам, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час його
проголошення, - протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Суддя
Галич О.П.

26.06.2014