Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1241/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л. І.
Доповідач Чорнобривець О. С.
РІШЕННЯ

Іменем України

22.07.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої - судді Чорнобривець
О.С.

суддів - Черненка В.В.

Кодрула М.А.

за участю секретаря- Кечкіна А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 13 березня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Кіровоградській
області про визнання незаконним та
скасування наказу начальника УМВС
України в Кіровоградській області,
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
моральної шкоди та поновлення на
роботі,-

встановила :

07 листопада 2013 року позивач
ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Кіровоградській
області про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, моральну шкоду, а також
витрати на правову допомогу.

У обґрунтування зазначала, що
наказом начальника УМВС України в
Кіровоградській області від 07.10.2013року
№ 365о/с її звільнено з посади оператора
комп'ютерного набору відділення
реєстраційно-єкзаменаційоної роботи
ДАІ з обслуговування м.Кіровограда та
Кіровоградського району при УМВС
України в області за п.1 ст.40 КЗпП
України, скорочення чисельності або
штату працівників.

Вважає звільнення незаконним,
оскільки структурний підрозділ
відділення
реєстраційно-єкзаменаційоної роботи
ДАІ з обслуговування м.Кіровограда та
Кіровоградського району при УМВС
України в області було
реорганізовано(перетворенно) в іншій
структурний підрозділ - Центр надання
послуг, пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів
м.Кіровограда та Кіровоградського
району при УМВС України в області,
чисельність та штат якого не
змінювався. Тому, на думку позивача, у
такому разі дія трудового договору
продовжується.

Крім того, звільнення проведено без
попередньої згоди профспілкової
організації, членом якої вона є.

Просила визнати незаконним та
скасувати наказ про її звільнення,
поновити її оператором комп'ютерного
набору Центра надання послуг,
пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів
м.Кіровограда та Кіровоградського
району при УМВС України в області,
стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу.
При звільненні відповідачем не
проведено розрахунку, просила стягнути
заборгованість по заробітній платі за
період з 5 серпня по 7 жовтня 2013року у
розмірі 5647грн.19коп. та середній
заробіток за час затримки розрахунку у
розмірі 14 869,86 грн., моральну шкоду у
розмірі 3000,00 грн., а також 2000,00 грн.
витрат на правову допомогу.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 13 березня 2014
року позовні вимоги задоволено
частково. Стягнуто з УМВС України в
Кіровоградській області на користь
ОСОБА_3 середній заробіток за час
затримки розрахунку в сумі 10337,58 грн.,
моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн.,
витрати на правову допомогу - 2000,00 грн.
В іншій частині позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання судового
збору.

В апеляційній скарзі позивач,
не погоджуючись з рішенням суду в
частині відмови у задоволенні вимог
про поновлення на роботі, просить
скасувати рішення через
невідповідність висновку суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
і в цій частині ухвалити нове рішення
про поновлення на роботі.

У судовому засіданні суду
апеляційної інстанції позивач та її
представник ОСОБА_4 доводи апеляційної
скарги підтримали. Представник
відповідача Погрібняк О.І. заперечував
проти доводів апеляційної скарги,
просив рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до п. 1 ст. ст.40 КЗпП
України трудовій договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва праці, у тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Встановлено, що згідно наказу
начальника УМВС України в
Кіровоградській області від 07.10.2013року
№ 365о/с ОСОБА_3 звільнено з посади
оператора комп'ютерного набору
відділення
реєстраційно-єкзаменаційоної роботи
ДАІ з обслуговування м.Кіровограда та
Кіровоградського району при УМВС
України в області, з 7 жовтня 2013року за
п.1 ст.40 КЗпП України.

Суд першої інстанції дійшов
висновку, що в установі відповідача
дійсно відбулися зміни в організації
праці внаслідок реорганізації
проведеної шляхом скорочення штату.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог про поновлення на
роботі, суд виходив з того, що
звільнення позивача проведено із
дотриманням вимог трудового
законодавства.

Проте повністю погодитися з
висновками суду не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам
закону не відповідає.

В п.19 постанови Пленуму Верховного
Суду України, від 06.11.1992 року, № 9, "Про
практику розгляду судами трудових
спорів", дано роз'яснення, що
розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди
зобов'язані з'ясувати, чи додержана
власником або уповноваженим органом
норма законодавства, що регулює
вивільнення працівника, які є докази
щодо змін організації виробництва і
праці, і про те, що працівник відмовився
від переведення на іншу роботу або що
власник або уповноважений ним орган не
має можливості перевести працівника з
його згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнений
працівник переважним правом на
залишенні на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Колегія суддів дійшла висновку, що
підстави звільнення позивача
відповідають дійсним обставинам.

Матеріалами справи
підтверджується, що на реалізацію
Закону України «Про адміністративні
послуги», яким передбачено створення
центрів з метою поліпшення організації
роботи та умов обслуговування
населення, наказом МВС України від
30.01.2013року № 72 «Про деякі питання
діяльності центрів надання послуг,
пов'язаних з використанням
транспортних засобів» передбачено
створення центрів надання послуг,
пов'язаних з використанням
транспортних засобів головних
управлінь, управлінь МВС України в
Автономній Республіці Крим, областях,
місцях Києві та Севастополі.

Наказом МВС України від 17.05.2013року
№ 464 затверджено Перелік змін у штатах
МВС, яким скорочено всі посади
відділення
реєстраційно-екзаменаційної роботи
ДАІ з обслуговування м.Кіровограда та
Кіровоградського району.

Наказом УМВС України в
Кіровоградській області від 30.05.2013року
№ 569 „Про організаційно-штатні зміни в
органах і підрозділах УМВС" оголошено
штат центрів надання послуг, пов'язаних
з використанням автотранспортних
засобів, а також зміни у штаті МВС.

На підставі цього наказу ОСОБА_3
було звільнено за скороченням штату.

Наявним в матеріалах справи
переліком змін у штатах МВС,
затвердженого Наказом МВС України від
17.05.2013року №464, підтверджується, що
реорганізація передбачає скорочення
всіх посад у штаті відділення
реєстраційно-екзаменаційної роботи.

Таким чином, є доведеним, що зміни
у штатах МВС відбулися внаслідок
реорганізації шляхом скорочення всіх
посад відділення
реєстраційно-екзаменаційної роботи
ДАІ з обслуговування м.Кіровограда та
Кіровоградського району.

Центр є новоствореною установою
МВС, діє на підставі Положенням про
Центр, розробленого відповідно до
Типового Положення, затвердженого
наказом МВС України № 72 від 30.01.2013року,
тому доводи позивача про продовження
дії трудового договору відповідно до
ч.3 ст.36 КЗпП України, є безпідставними,
також позивач не вправі вимагати
поновлення її на роботі на заново
утвореному підприємстві.

Матеріалами справи
підтверджується та не заперечується
позивачем про дотримання відповідачем
вимог ст.49-2 КЗпП України про
попередження за два місяці про
наступне вивільнення.

Водночас, ухвалюючи рішення про
відмову у поновленні на роботі, суд не
врахував усіх вимог трудового
законодавства, якими гарантуються
права робітників при їх звільненні за
скороченням чисельності або штату
працівників, тому дійшов помилкового
висновку щодо відсутності підстав у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Відповідно до ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених п. 1 ст. 20 КЗпП
України, може бути проведено лише за
попередньою згодою профспілкового
органу, членом якої є працівник, не
пізніше як через місяць з дня одержання
згоди профспілкового органу.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв»язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу
на тому ж підприємстві, в установі,
організації.

Суд першої інстанції ці обставини не
з'ясував.

При УМВС України в Кіровоградській
області утворена професійна спілка
атестованих працівників органів
внутрішніх справ, право на членство у
спілці також мають не атестовані
працівники.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що подання адміністрації
до профкому щодо звільнення
персонально ОСОБА_3, із зазначенням у
ньому підстав звільнення, наявності чи
відсутності вакантних посад, інших
необхідних даних, не вносилось.

Апеляційним судом, на запитання до
профспілкового комітету щодо надання
згоди на звільнення позивача, отримана
відповідь про те, що членство у
профспілці ОСОБА_3. припинено у зв'язку
з несплатою членських внесків, тому
вважають надання згоди непотрібним.

Проте, з пояснень сторін встановлено,
що позивач входила до складу
вільнонайманих працівників та
являлась членом профспілки. Належних і
допустимих доказів щодо припинення
членства позивача в профспілки, її
виключення, не надано. Рішення
профспілковим органом з цього питання
не приймалось.

Також, не надано доказів того, що ОСОБА_3
пропонувалась інша робота, або
неможливість відповідача перевести
працівника на іншу роботу в установі.

Враховуючи наведене, судова колегія
вважає, що при звільненні позивача
були порушені вимоги КЗпП України,
оскільки позивач звільнена з
посади без надання згоди
профспілкового комітету, а тому
позовні вимоги знайшли своє
підтвердження і підлягають до
часткового задоволення.

За приписами ст. 235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави
або незаконного переведення на ішу
роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нежчеоплачуваної роботи, але
не більше як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

З врахуванням
наведеного, судова колегія ввважає, що
позивач має бути поновлена на тій же
посаді, з якої вона була незаконно
звільнена з 07.10.2013 року із виплатою
середнього заробітку за весь час
вимушеного прогулу, починаючи з
07.10.2013 року по день ухвалення рішення.

При розрахунку
середньої заробтіної плати, яка
підлягає до виплати позивачу, судова
колегія керується довідкою, виданою
відповідачем, відповідно до якої
середньоденна заробітна плата
позивача становить 104,42грн. При
розрахунку середньоденного заробітку
позивача, відповідач правильно
керувався ПКМУ № 100 від 08.02.1995 року і
виходив з того, що посадовий оклад
позивача становив 2214.69грн.

Таким чином,
судова колегія виходить з того, що
позивач не працювала з вини
відповідача починаючи з 07.10.2013 року
по 23.06.2014 року, а всього 178 днів. Тому
розрахунок середнього заробітку, який
підлягає стягненню на користь позивача
є наступним: 178 х 104,24 = 18656,76грн.

Враховуючи наведене, судова
колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, рішення
суду скасуванню з ухваленням нового
рішення про часткове задоволення
позову.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України з
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Кіровоградській
області в доход держави підлягає
стягненню судовий збір в сумі 186,50грн.

В іншій частині рішення суду
першої інстанції не переглядалось.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

Вирішила:

Апеляційну с каргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 13 березня 2014 року в
частині відмови у поновленні на роботі
скасувати і в цій частині ухвалити нове
рішення.

Визнати незаконним та скасувати наказ
начальника УМВС України в
Кіровоградській області від 07.10.2013року
№ 365о/с про звільнення ОСОБА_3 з посади
оператора комп'ютерного набору
відділення
реєстраційно-єкзаменаційоної роботи
ДАІ з обслуговування м.Кіровограда та
Кіровоградського району при УМВС
України в Кіровоградській області.

Поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді
оператора комп'ютерного набору
відділення
реєстраційно-єкзаменаційоної роботи
ДАІ з обслуговування м.Кіровограда та
Кіровоградського району при УМВС
України в області, з 7 жовтня 2013року.

Стягнути з управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Кіровоградській області на користь
ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу
18656,76грн. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу (сума обрахована
без утримання податку та інших
обов'язкових платежів).

Стягнути з управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Кіровоградській області на користь
ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1),
витрати на правову допомогу у розмірі
929грн.

Рішення суду в частині поновлення
ОСОБА_3 на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, але не більше ніж за один
місяць, допустити до негайного
виконання.

Стягнути з управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Кіровоградській області на користь
держави судовий збір в розмірі 1865 грн..

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: