Справа № 2-1790/08 Провадження №
22-ц/772/2517/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Павленка І.В.Категорія: 20
Доповідач: Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Панасюка О.С., Зайцева А.Ю.,

при секретарі Пантелеймоновій А.І.,

за участю представника апелянтки,
відповідачки ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці, в залі судо-вих
засідань апеляційного суду Вінницької
області цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2

про визнання договору
купівлі - продажу житлового будинку,

земельної ділянки
дійсним, визнання права власності на
неру-

хоме майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Калинівсько-го районного суду
Вінницької області від 24 грудня 2008
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Калинівського районного суду
Вінницької області від 24 грудня 2008 року
позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені.
Визнано дійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку з
господарськими будівлями та земельної
ділянки, загальною площею 0,3576 га,
наданої у власність ОСОБА_5 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель - 0, 2500 га, ведення особистого
селянського господарства розміром 0,1076
га, розташованих по АДРЕСА_1 укладений
між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Визнано за ОСОБА_4
право власності на житловий будинок з
господарськими будівлями АДРЕСА_1
вартістю 5967,00 гривень, що в цілому
складається з житлового будинку літ. А,
загальною площею 37,1 кв.м., житловою
площею 19 кв.м., сараю літ. Б,
зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі
договору дарування, посвідченого 13
березня 1998 року приватним нотаріусом
Калинівського районного нотаріального
округу ОСОБА_6, та зареєстрованого в
реєстрі за № 636. Визнано за ОСОБА_4 право
власності на земельну ділянку
загальною площею 0,3576 га, надану у
власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель - 0,2500 га, для
ведення особистого селянського
господарства - 0,1076 га, вартістю 4471,00
гривня, що розташована на території
Писарівської сільської ради
Калинівського району Вінницької
області, та належала ОСОБА_7 на підставі
державного акта на право приватної
власності на землю серії ІІІ-ВН № 024348,
виданого Писарівською сільською радою
Калинівського району Вінницької
області 24 жовтня 2002 року ( а. с. 20 ).

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_2 оскаржує його в
апеляційному порядку, просить дане
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову ОСОБА_4 у
задоволенні позову. Апелянтка вважає
оскаржуване судове рішення незаконним,
несправедливим, ухваленим за неповного
з'ясування судом обставин, які мають
значення для справи, за висновків суду,
що не відповідають обставинам справи,
неправильного застосування судом норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права ( а. с. 25-26 ).

Ухвалою судді апеляційного суду
Вінницької області від 05 серпня 2014 року
( а. с. 38 ) письмове клопотання ОСОБА_2
задоволено, їй поновлено процесуальний
строк на апеляційне оскарження рішення
суду першої інстанції від 24 грудня 2008
року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
на апеляційну скаргу представника
апелянтки адвоката ОСОБА_8, дослідивши
матеріали справи, проаналізувавши в
сукупності наявні в ній докази,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга є обгрунтованою, такою, що
підлягає задо-воленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Умовами
обгрунтованості є повне і всебічне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, доведеність тих обставин,
які суд вважає встановленими,
відповідність висновків суду
обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не
відповідає цим вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
за-перечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачка ОСОБА_2 в попередньому
судовому засіданні позов визнала.
Будинок та присадибна земельна ділянка
по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 успадкувала після
смерті 02 листопада 2002 року ОСОБА_7
Сторони домовилися про всі істотні
умови договору купівлі-продажу, в тому
числі й про ціну, позивачка сплатила
відповідачці 5 тисяч гривень, про що
остання написала відповідну розписку.
В подальшому ОСОБА_2 відмовилася
оформити договір купівлі-продажу у
нотаріуса, посилаючись на необхідність
оформлення відповідних документів до 01
грудня 2008 року, в подальшому вона
постійно знаходить причини для відмови
в оформленні договору купівлі-продажу.

Суд задовольнив позов на підставі ч. 2
статті 220 ЦК України.

Апелянтка ОСОБА_2 у власній скарзі на
судове рішення посилається на те, що
жодної розписки про отримання плати за
продану нібито нерухомість во-на не
писала, про розгляд справи вона взагалі
не повідомлялася, в судовому засі-данні
участі не приймала, позов визнати не
могла. Будинок та земельну ділянку
ОСОБА_2 не відчужувала. Дійсно, ОСОБА_4
бажала купити нерухоме майно ОСОБА_2, з
цього приводу у них були розмови, але
купівлі-продажу не було, у ОСОБА_4 не
було для цього коштів. Остання 18 лютого
2009 року померла ( а. с. 23-26 ).

Мотиви апеляційної скарги ОСОБА_2
необхідно визнати обґрунтовани-ми,
такими, що заслуговують на увагу та
тягнуть скасування оскаржуваного
су-дового рішення з ухваленням нового
рішення про відмову у позові.

Частиною першою статті 309 ЦПК України
встановлено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є неповне з'ясування,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обстави-нам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Судом першої інстанції, з огляду на
предмет спору у даній цивільній справі,
грубо порушені норми матеріального
права щодо визнання правочину дійсним.

Справа вирішена судом поверхнево, без
об'єктивної правової оцінки фактич-них
обставин, в порушення норм чинного
матеріального права.

Задовольняючи позов, суд не звернув
увагу на те, що позивачкою, її
представником обраний спосіб захисту
свого майнового права та інтересу, який
взагалі не передбачений чинним
цивільним законодавством України.
Визнання правочину дійсним відносно
нерухомого майна в рамках судового
провадження з наступним визнанням за
особою права власності на нерухомість
неможливе, грубо суперечить нормам
матеріального права.

Виходячи з того, що сторони, нібито,
досягли згоди щодо усіх істотних умов
договору купівлі-продажу спірного
нерухомого майна у вигляді житлового
бу-динку та земельної ділянки, на якій
він розташований, що відбулося його
повне виконання, а відповідачка
ухиляється від нотаріального
посвідчення цього дого-вору і сама не
заперечує проти самого факту його
укладення, визнання договору дійсним,
суд на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України
задовольнив позов у повному обсязі,
визнав за ОСОБА_4 право власності на
зазначені об'єкти нерухомого майна.

Відповідно до ст. ст. 655, 657 ЦК України в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, за договором
купівлі-продажу одна сторона (
продавець ) передає або зобов'язується
передати майно ( товар ) у власність
другій стороні ( покупцеві ), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно ( товар ) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги за-кону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

За правилами ч. 2 ст. 220 ЦК України у
випадку, якщо сторони домовилися щодо
усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу житлового будинку (
квартири ), земельної ділянки, єдиного
майнового комплексу або іншого
нерухомого майна укладається в
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріально-го посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

За змістом приписів вказаних норм
закону, правила ч. 2 ст. 220 ЦК України не
застосовуються щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до статей 210, 640
ЦК України пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони є неукладеними і
не створюють прав та обов'язків для
сторін.

У зв'язку з цим, не будучи укладеним,
договір не може бути визнаний судом
дійсним на підставі ст. 220 ЦК України.

Пунктами 5, 6 Тимчасового порядку
державної реєстрації правочинів, що
діяв на момент вирішення судом цього
спору, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 26
травня 2004 року № 671, передбачено, що
державній реєстрації підлягають
договори купівлі-продажу, міни
земельної ділянки або іншого
нерухомого майна; державна реєстрація
правочинів здійснюється шляхом
внесення нотаріусом запису до
Державного реєстру правочинів
одночасно з його нотаріальним
посвідченням.

Пленум Верховного Суду України у
пункті 13 постанови від 06 листопада 2009
року № 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснив, що
вирішуючи спір про визнання правочину,
який підлягає нотаріальному
посвіченню, дійсним, судам необхідно
враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК
України не застосовується щодо
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації.

Між тим, суд, повністю задовольняючи
позов ОСОБА_4 свідомо залишив поза
увагою той факт, що договір укладений в
простій письмовій формі, нотаріально
не посвідчений. В силу положень статей
640, 657 ЦК України такий договір не може
вважатися укладеним, у зв'язку з чим не
може визнаватися дійсним у судовому
порядку на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК
України.

За таких обставин, відсутні й правові
підстави для визнання за позивачем
права власності на нерухоме майно, що є
предметом вказаного правочину.

Суд першої інстанції в порушення ст. ст.
212 - 215 ЦПК України в достатній мірі не
визначившись з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню, дав неправильну
оцінку доказам та внаслідок
неправильного застосування норм
матеріального права, грубого порушення
норм процесуального права ухвалив
незаконне рішення про задоволення
позову.

Керуючись ст. 220 ЦК України. ст. ст. 303, 304,
307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України,
колегія cуддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Калинівського районного суду
Вінницької області від 24 грудня 2008 року
скасувати.

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання
дійсним договору купівлі-продажу
житлового будинку, земельної ділянки,
визнання права власності на нерухоме
майно - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак воно може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:

Судді: