ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Мартинюка В.І.

суддів: Карпенко С.О.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І.,
Ступак О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 22 квітня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 23 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» звернулось до
суду з зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що 3 серпня 2006 року між
акціонерним товариством «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Дельта Банк»,
та ОСОБА_3 укладено кредитний договір,
за умовами якого банк надав
позичальнику кредит у сумі 30 736
швейцарських франків зі сплатою 8,99
процентів річних за користування
кредитними коштами, кінцевим терміном
повернення якого є 5 серпня 2013 року. У
забезпечення виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором
цього ж дня між банком та ОСОБА_4
укладено договір поруки, відповідно до
якого остання поручилася перед
позивачем за виконання ОСОБА_3
зобов'язань за кредитним договором.
Зобов'язання за договором боржник
належним чином не виконував й допустив
заборгованість, що склала 260 392,08 грн,
яку банк просив стягнути солідарно з
відповідачів.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 22 квітня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 23 жовтня 2013 року, позов
задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 заборгованість за
кредитним договором у сумі 260 392,08
грн.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Богунського
районного суду м. Житомира від 22 квітня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 23 жовтня 2013
року в частині солідарного стягнення
заборгованості з ОСОБА_4, справу у цій
частині направити на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У іншій частині рішення судів
попередніх інстанцій не оскаржено і
підстав перевіряти їх законність і
обґрунтованість у цій частині у суду
касаційної інстанції немає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Задовольняючи позов у частині
солідарного стягнення заборгованості
з ОСОБА_4, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що позичальник не виконує умови
кредитного договору щодо своєчасного
повернення суми отриманого кредиту та
сплати нарахованих за користування
кредитними коштами процентів, що є
підставою для солідарного стягнення з
відповідачів суми заборгованості за
кредитним договором.

Проте з таким висновками повністю
погодитись не можна.

Судами встановлено, що 3 серпня 2006 року
між акціонерним товариством
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
«Дельта Банк», та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, за умовами якого
банк надав позичальнику кредит у сумі 30
736 швейцарських франків зі сплатою 8,99
процентів річних за користування
кредитними коштами, кінцевим терміном
повернення якого є 5 серпня 2013 року.

У забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором цього ж дня між банком та
ОСОБА_4 укладений договір поруки,
відповідно до якого остання поручалася
перед позивачем за виконання ОСОБА_3
зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

У разі солідарного обов'язку боржників
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників, так і від
будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК
України).

Частиною 1 статті 554 ЦК України
встановлено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя.

Згідно зі ст. 558 ЦК України зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом. Припинення
зобов'язання на вимогу однієї із сторін
допускається лише у випадках,
встановлених договором або законом.

За змістом указаних норм матеріального
права поручитель, хоча і пов'язаний з
боржником певними зобов'язальними
відносинами, але є самостійним
суб'єктом у відносинах із кредитором.
Поручитель, зокрема, має право висувати
заперечення проти кредитора і в тому
разі, коли боржник від них відмовився
або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього
Кодексу).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Сама по собі умова договору про дію
поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам ст. 252 ЦК України,
згідно з якою строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Зі змісту договору поруки, укладеного
між акціонерним товариством
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
«Дельта Банк», та ОСОБА_4, вбачається,
що строк її припинення не встановлено,
тому згідно з вимогами вищевказаних
норм матеріального права порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання у
повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково, не пред'явить
вимоги до поручителя.

Отже, підставою для припинення поруки
може бути недотримання кредитором
строку звернення з вимогами до
поручителя.

У апеляційній скарзі заявник зазначав,
що порука з визначених ч. 4 ст.
559 ЦК України підстав припинена,
оскільки кредитор скористався своїм
правом на дострокове повернення
кредиту шляхом направлення 6 березня
2008 року вимоги про дострокове
повернення кредиту ОСОБА_3, а їй як
поручителю така вимога протягом шести
місяців від зазначеної дати
пред'явлена не була.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, у порушення ст.
ст. 303, 304, 315 ЦПК України, належним чином
доводів апеляційної скарги не
перевірив та не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи; не встановив, коли настав строк
виконання основного зобов'язання
боржником, і не з'ясував, коли саме
спливає шестимісячний строк
пред'явлення вимоги до поручителя, не
надав належної правової оцінки тій
обставині, що вимога про дострокове
повернення отриманих у кредит коштів
ОСОБА_3 направлена 6 березня 2008 року і
отримана ним особисто 24 березня 2008
року, а ОСОБА_4 як поручителю така
направлена 17 вересня 2012 року, та дійшов
передчасного висновку про залишення
рішення суду першої інстанції без змін,
що призвело до таких порушень норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливлює встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки допущені судом апеляційної
інстанції порушення норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин
справи, що мають значення для
правильного її вирішення, ухвала суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції
з підстав, передбачених
ч. 2 ст. 338 ЦПК України, у частині, що
оскаржена.

Керуючись ст. ст. 338, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного
суду Житомирської області від 23 жовтня
2013 року в частині залишення без
змін рішення суду першої інстанції
щодо солідарного стягнення
заборгованості за кредитним договором
з ОСОБА_4 скасувати, справу в цій
частині передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І.Мартинюк

Судді:
С.О.Карпенко

Г.І.Мостова

М.І.Наумчук

О.В.Ступак