УХВАЛА

іменем україни

23 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення суми за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Львівської області від 8 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 1 грудня 2009 року між ним та ОСОБА_4
було укладено договір, відповідно до
умов якого він зобов'язався передати по
дорученню автомобіль марки «БМВ»,
державний нмер НОМЕР_1, 2001 року випуску,
а ОСОБА_4 сплатити 19 тис. доларів США до 1
січня 2010 року. Також вони домовились
укласти нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу автомобіля.
Крім того, на прохання ОСОБА_4, видано
доручення на керування автомобілем
ОСОБА_5 Оскільки відповідач у
встановлений у договорі строк свої
зобов'язання не виконав, просив
стягнути на його користь суму у розмірі
19 тис. доларів США, що
станом на день подачі позову згідно
курсу Національного банку України
становило 151 867 грн, три відсотки річних
у розмірі 13 678 грн 08 коп. та
інфляційні втрати у розмірі 20 502 грн 03
коп., а усього 186 047 грн 11 коп.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 11 грудня 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4
виконати взяте на себе зобов'язання та
стягнути на користь ОСОБА_3 суму у
розмірі

19 тис. доларів США, що станом на день
подання позовної заяви згідно курсу
Національного банку України становить
151 867 грн, три відсотки річних в сумі

13 678 грн 08 коп. та розмір інфляційних
витрат, що становить 20 502 грн 03 коп., а
усього186 047 грн 11 коп. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 8 квітня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права й порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що між
сторонами виникли зобов'язальні
правовідносини. Оскільки відповідач не
виконав свої грошові зобов'язання за
договором, з нього підлягає стягненню
шкода та штрафні санкції, передбачені
за прострочення виконання
зобов'язання.

Скасовуючи рішення районного суду та
відмовляючи у позові, апеляційний суд
виходив із того, що між сторонами
відсутні грошові зобов'язання, на які
посилається позивач у своїй позовній
заяві.

Проте повністю погодитись із таким
висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 1 грудня 2009 року
ОСОБА_4 була написана розписка,
відповідно до якої він зобов'язався до 1
січня 2010 року розрахуватись з ОСОБА_3 за
автомобіль марки «BMW 730D», державний
номер НОМЕР_1, 2001 року випуску, у розмірі
19 тис. доларів США. Крім цього у
вказаній розписці зазначено
клопотання про надання довіреності на
керування транспортним засобом на ім'я
ОСОБА_5

На виконання вказаної розписки позивач
довіреністю від 1 грудня 2009 року
уповноважив ОСОБА_5 управляти належним
йому транспортним засобом марки «BMW
730D», державний номер НОМЕР_1, 2001 року
випуску.

Апеляційний суд відмовив у позові лише
з тих підстав, що між сторонами
відсутні грошові зобов'язання, на які
посилається позивач, оскільки з
долучених довіреностей від 1 червня 2009
року та від 1 грудня 2009 року вбачається,
що автомобіль марки «BMW 730D», державний
номер НОМЕР_1, 2001 року випуску,
передавався ОСОБА_3 в тимчасове
користування ОСОБА_4 до 1 червня 2010 року,
а також ОСОБА_5 до 1 грудня 2010 року.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України
позовна заява має містити виклад
обставин, якими позивач обґрунтовує
позов.

Тобто, важливим для суду є підстава
(обґрунтування) позову, а не посилання
на норму матеріального права, оскільки
норму права відповідно до обставин
справи застосовує суд.

Апеляційний суд не звернув уваги на
підставу позову. У позовній заяві
ОСОБА_3 зазначив, що він передав
вказаний автомобіль у користування
ОСОБА_4, а 1 жовтня 2010 року він
зобов'язався передати автомобіль
останньому, який у свою чергу,
зобов'язався сплатити кошти. Тобто,
фактично ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_3
автомобіль, про що було складено
розписку, яка і є грошовим
зобов'язанням.

Крім того, у п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства, що
регулюють провадження у справі до
судового розгляду» роз'яснено, що
оскільки підставою позову є фактичні
обставини, що наведені у заяві, то
зазначення позивачем конкретної
правової норми на обґрунтування позову
не є визначальним при вирішенні судом
питання про те, яким законом слід
керуватися при вирішенні спору.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 цього
Кодексу.

Виходячи з аналізу ст. ст. 525, 526, 530 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цивільного
законодавства у встановлений строк.

Позивач свої зобов'язання виконав,
надавши відповідачу автомобіль марки
«BMW 730D», державний номер НОМЕР_1, 2001 року
випуску, та надавши ОСОБА_5 довіреність
на право управляти вказаним
автомобілем. Відповідач, який
зобов'язався розрахуватись з позивачем
за автомобіль до 1 січня 2010 року, свої
зобов'язання не виконав.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Отже, навівши в позовній заяві
обґрунтування позову про зобов'язальні
правовідносини сторін, пославшись на
наявність розписки, в якій зазначено
суть договору між сторонами, позивач
звернувся до суду за судовим захистом,
якого, як убачається з рішення
апеляційного суду, не отримав. При
цьому апеляційний суд не визначився із
тим, які правовідносини виникли між
сторонами та яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлено, його рішення не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для його скасування з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 8 квітня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко