У х в а л а

іменем україни

23 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Дербенцевої Т.П.,
Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» до товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Згода»,
ОСОБА_3, товариства з обмеженою
відповідальністю «РАМІТА-2008»,
товариства з обмеженою
відповідальністю «ІНВЕСТКРЕДИТ»,
орендного підприємства «Запорізьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації», треті особи:
арбітражний керуючий Нікітенко Микита
Олександрович, приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, про
визнання правочинів недійсними та
витребування майна із чужого
незаконного володіння, за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» на
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2012 року
та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 12 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року публічне акціонерне
товариство «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» (далі -
ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»)
звернулося до суду з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Згода» (далі -
ТОВ «Фірма «Згода»), ОСОБА_3, товариства
з обмеженою відповідальністю
«РАМІТА-2008» (далі - ТОВ «РАМІТА-2008»),
товариства з обмеженою
відповідальністю «ІНВЕСТКРЕДИТ» (далі
- ТОВ «ІНВЕСТКРЕДИТ»), орендного
підприємства «Запорізьке міжміське
бюро технічної інвентаризації» (далі -
ОП «ЗМБТІ) про визнання правочинів
недійсними та витребування майна із
чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги банк мотивував тим, що 30
березня 2006 року між ним (в особі філії -
Орджонікідзевське відділення
Промінвестбанку в

м. Запоріжжі) та ТОВ «Фірма «Згода» було
укладено кредитний договір про
відкриття кредитної лінії № 04-0085/02-01,
згідно з умовами якого банк відкрив
товариству кредитну лінію в сумі 2 000 000
грн. зі сплатою за користування
кредитом 18 % річних та кінцевим
терміном погашення до

29 березня 2009 року.

У забезпечення виконання вказаного
кредитного договору, 31 березня 2006 року
між ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» та ЗАТ
«Запорізький завод алюмінієвих
конструкцій» було укладено договір
фінансової поруки.

14 лютого 2007 року між ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» і ТОВ «Фірма «Згода» укладено
кредитний договір про відкриття
мультивалютної кредитної лінії, згідно
з умовами якого товариству відкрито
відновлювальну кредитну лінію в сумі 15
000 000 грн. зі сплатою за користування
кредитом 17 % річних при кредитуванні у
національній валюті, 11,7 % річних при
кредитуванні у доларах США або Євро та
кінцевим терміном погашення до 7 лютого
2012 року. Крім того, позичальник
зобов'язався щомісячно сплачувати
комісійну винагороду в розмірі 0,01 % від
ліміту кредитної лінії, сплата якої
здійснюється у гривні.

У забезпечення виконання умов цього
кредитного договору 14 лютого 2007 року
між банком та ТОВ «Фірма «Згода» було
укладено договір застави, згідно з яким
банку було передано у заставу
обладнання, що знаходиться за адресою:
вул. Південне шосе, 6-а, м. Запоріжжя, а
також іпотечний договір, за яким банку
в іпотеку передано виробничу базу, що
знаходиться за тією ж адресою.

15 листопада 2007 року між банком та ТОВ
«Згода» було укладено кредитний
договір про відкриття мультивалютної
кредитної лінії, згідно з умовами якого
позичальнику відкрито відновлювальну
кредитну лінію в сумі 10 065 284,50 грн. зі
сплатою за користування кредитом 20,5 %
річних при кредитуванні у національній
валюті, 13 % річних при кредитуванні у
доларах США, 12,5 % річних при
кредитуванні в Євро та кінцевим
терміном погашення до 7 листопада 2010
року, а також зі сплатою комісійної
винагороди в розмірі 0,01 % від ліміту
кредитної лінії, сплата якої
здійснюється у гривні.

У забезпечення виконання умов даного
договору між ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ТОВ «Фірма «Згода» 15 листопада
2007 року було укладено договір застави,
згідно з яким банку в заставу було
передано обладнання на суму 1 900 000 грн.,
що розташоване за адресою: вул.
Південне шосе, 6-а, м. Запоріжжя, та
договір застави, згідно з умовами якого
банку в заставу передано обладнання на
суму 970 000 грн., яке знаходиться за тією ж
адресою.

Рішеннями господарського суду
Запорізької області від 4 листопада 2009
року, від 11 листопада 2009 року та від 18
січня 2010 року, які набрали законної
сили, з ТОВ «Фірма «Згода» на користь
банку за вказаними кредитними
договорами стягнуто борг на загальну
суму 29 924 434 грн.

98 коп., 57 581,39 доларів США та 1 440,87 Євро.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 11 лютого

2010 року порушено справу про
банкрутство ТОВ «Фірма «Згода», а
постановою цього ж суду від 15 лютого 2010
року ТОВ «Фірма «Згода» визнано
банкрутом, відкрито ліквідаційну
процедуру, ліквідатором призначено
арбітражного керуючого Нікітіна М.О.

Проте, постановою Вищого
господарського суду України від 16
червня 2010 року постанову
господарського суду Запорізької
області від 15 лютого 2010 року скасовано,
провадження у справі про банкрутство
ТОВ «Фірма «Згода» припинено.

За період з моменту визнання ТОВ «Фірма
«Згода» банкрутом до дня скасування
Вищим господарським судом України
постанови господарського суду
Запорізької області від 15 лютого 2010
року у порушення вимог чинного
законодавства України майно, що
перебувало в заставі та в іпотеці
банку, було неодноразово відчужено на
користь інших осіб без згоди банку, як
заставодержателя.

Посилаючись на викладене, ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
просило визнати недійсними: договори
купівлі-продажу, укладені 26 березня 2010
між ТОВ «Фірма «Згода» та ОСОБА_3,
договори дарування, укладені 1 квітня
2010 року між ОСОБА_3 та ТОВ «РАМІТА-2008»,
договори купівлі-продажу, укладені 30
квітня 2010 року між ТОВ «РАМІТА-2008» та
ТОВ «ТАТІСС БІЗНЕС», іпотечні договори,
укладені 10 червня 2010 року між ТОВ
«ТАТІСС БІЗНЕС» та ТОВ «ІНВЕСТКРЕДИТ»;
витребувати від ТОВ «ТАТІСС БІЗНЕС»
спірне нерухоме майно та визнати за ТОВ
«Фірма «Згода» право власності на це
нерухоме майно; зобов'язати ОП «ЗМБТІ
протягом п'яти днів з часу набрання
рішенням законної сили скасувати
реєстраційні записи, якими право
власності на спірне майно
зареєстровано за ОСОБА_3, за ТОВ
«РАМІТА-2008», за ТОВ «ТАТІСС БІЗНЕС» та
зареєструвати право власності на це
майно за ТОВ «Фірма «Згода»;
зобов'язати приватного нотаріуса
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 протягом п'яти днів з
моменту набрання рішенням законної
сили поновити записи у Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна та Державному реєстрі іпотек із
заміною найменування іпотекодавця на
ТОВ «Фірма «Згода», які існували до
моменту укладення ліквідатором ТОВ
«Фірма «Згода» Нікітенком М.О. та
ОСОБА_3 договорів купівлі-продажу
нерухомого майна, раніше переданого в
іпотеку ПАТ «Промінвестбанк» на праві
нотаріально посвідченого іпотечного
договору № 47/3/07ін/О від 14 червня 2007
року.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 22
лютого 2012 року в задоволенні позову ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 12 лютого

2014 року рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 22
лютого 2012 року в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» про
визнання недійсними укладених 30 квітня
2010 року між ТОВ «РАМІТА-2008» та ТОВ
«ТАТІСС БІЗНЕС» договорів
купівлі-продажу будівлі виробничого
корпусу № 2 літ. Т загальною площею 1 732,1
кв. м, будівлі гаражу літ. Х, загальною
площею 144,8 кв. м, будівлі
контрольно-пропускного корпусу літ. Ч
загальною площею 24,2 кв. м, будівлі
виробничого корпусу № 1 загальною
площею 3 490,4 кв. м, будівлі
адміністративно-побутового корпусу
літ. С-2 загальною площею 588,4 кв. м, що
розташовані по вул. Південне шосе, 6-а у
м. Запоріжжі; про визнання недійсними
іпотечних договорів від 10 червня 2010
року за № № 05-10/ІОЛ/1, 05-10/ІОЛ/2, 05-10/ІОЛ/3,
05-10/ІОЛ/4,

05-10/ІОЛ/5, згідно з якими ТОВ «ТАТІСС
БІЗНЕС» передало в іпотеку ТОВ
«ІНВЕСТКРЕДИТ» будівлю виробничого
корпусу № 2 літ. Т загальною площею 1 732,1
кв. м, будівлю гаражу літ. Х, загальною
площею 144,8 кв. м, будівлю
контрольно-пропускного корпусу літ. Ч
загальною площею

24,2 кв. м, будівлю виробничого корпусу №
1 загальною площею

3 490,4 кв. м, будівлю
адміністративно-побутового корпусу
літ. С-2 загальною площею 588,4 кв. м, що
розташовані по вул. Південне шосе, 6-а у
м. Запоріжжі; про витребування від ТОВ
«ТАТІСС БІЗНЕС» будівлі виробничого
корпусу № 2 літ. Т загальною площею 1 732,1
кв. м, будівлі гаражу літ. Х, загальною
площею 144,8 кв. м, будівлі
контрольно-пропускного корпусу літ. Ч
загальною площею 24,2 кв. м, будівлі
виробничого корпусу № 1 загальною
площею 3 490,4 кв. м, будівлі
адміністративно-побутового корпусу
літ. С-2 загальною площею 588,4 кв. м, що
розташовані по вул. Південне шосе, 6-а у
м. Запоріжжі - скасовано, провадження у
справі в цій частині закрито.

У решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» просить рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 22 лютого 2012 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 12 лютого 2014 року скасувати,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права, й ухвалити у
справі нове рішення по суті позовних
вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами встановлено, що 30 березня 2006
року між ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» та ТОВ
«Фірма «Згода» було укладено кредитний
договір про відкриття кредитної лінії,
за яким банк надав позичальнику кредит
шляхом відкриття відновлюваної
кредитної лінії в розмірі, що не може
перевищувати 2 000 000 грн., на виробничі
потреби на строк до 29 березня 2009 року.

14 лютого 2007 року між ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ТОВ «Фірма «Згода» було
укладено кредитний договір про
відкриття мультивалютної кредитної
лінії, за яким банк надав позичальнику
кредит шляхом відкриття відновлюваної
кредитної лінії в розмірі, що не може
перевищувати 15 000 000 грн., на
рефінансування кредитної
заборгованості, придбання обладнання,
сировини, інші виробничі потреби на
строк до 7 лютого 2012 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором від
14 лютого 2007 року між ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ТОВ «Фірма «Згода» 14 лютого 2007
року укладено договір застави, за
умовами якого ТОВ «Фірма «Згода»
(заставодавець) надало банку
(заставодержателю) у заставу рухоме
майно згідно з переліком, указаним у п.
1.2 договору застави від 14 лютого 2007
року.

Крім того, з метою забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором від 14 лютого 2007 року між ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» та ТОВ
«Фірма «Згода» 14 червня

2007 року укладено іпотечний договір із
застереженням про задоволення вимог
іпотекодержателя, за яким ТОВ «Фірма
«Згода» (іпотекодавець) надало банку
(іпотекодержателю) в іпотеку нерухоме
майно - виробничу базу, що знаходиться
за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне
шосе, 6-а.

15 листопада 2007 року між ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» та ТОВ
«Фірма «Згода» укладено кредитний
договір про відкриття мультивалютної
кредитної лінії, за яким банк надав
позичальнику кредит шляхом відкриття
відновлюваної кредитної лінії в
розмірі, що не може перевищувати 10 000 000
грн., для виробничих потреб на строк до 7
листопада 2010 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором від
15 листопада 2007 року між ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» та ТОВ
«Фірма «Згода» того ж дня було укладено
договори застави № 47/3-183з/О, № 47/3-184з/О,
за умовами яких ТОВ «Фірма «Згода»
(заставодавець) надало банку
(заставодержателю) у заставу рухоме
майно згідно з переліком, указаним у п.
1.2 договорів застави від 15 листопада 2007
року.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від

4 листопада 2009 року стягнуто з ТОВ
«Фірма «Згода» на користь ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
заборгованість за кредитним договором
від 14 лютого 2007 року шляхом звернення
стягнення на предмет застави за
договором застави від 14 лютого 2007 року
та на предмет іпотеки за договором
іпотеки від 14 червня 2007 року.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 11 листопада 2009
року стягнуто з ТОВ «Фірма «Згода» на
користь ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
заборгованість за кредитним договором
від 15 листопада 2007 року шляхом
звернення стягнення на предмет застави
за договорами застави від 15 листопада
2007 року та на предмет іпотеки.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 18 січня

2010 року стягнуто з ТОВ «Фірма «Згода»
на користь ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» заборгованість за кредитним
договором від 30 березня 2006 року.

Постановою господарського суду
Запорізької області від 15 лютого 2010
року визнано ТОВ «Фірма «Згода»
банкрутом, відкрито ліквідаційну
процедуру, призначено ліквідатором
арбітражного керуючого

Нікітенка М.О., визначено строк
ліквідаційної процедури - до 1 червня

2010 року.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 10 березня

2010 року задоволено заяву ліквідатора
банкрута та скасовано наступні арешти
(заборони) щодо майна ТОВ «Фірма
«Згода»: заставу рухомого майна за
договорами застави від 14 лютого 2007
року, від 15 листопада 2007 року, від 1
грудня 2009 року; арешт рухомого майна за
постановою про відкриття виконавчого
провадження від 28 грудня 2009 року та
податкову заставу за законом.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 10 березня

2010 року задоволено заяву ліквідатора
банкрута: знято заборону на нерухоме
майно за договором іпотеки від 14 червня
2007 року та вилучено обтяження іпотекою
щодо відповідних об'єктів - предметів
іпотеки; знято заборону на нерухоме
майно за договором іпотеки від 15
листопада

2007 року та вилучено обтяження іпотекою
щодо відповідних об'єктів - предметів
іпотеки.

26 березня 2010 року між ТОВ «Фірма
«Згода» і ОСОБА_3 укладено договори
купівлі-продажу нерухомого майна, що
було предметом договору іпотеки від 14
червня 2007 року.

1 квітня 2010 року між ОСОБА_3 та ТОВ
«РАМІТА-2008» укладено договори
дарування вказаного нерухомого майна.

30 квітня 2010 року між ТОВ «РАМІТА-2008» і
ТОВ «ТАТІСС БІЗНЕС» укладено договори
купівлі-продажу зазначеного
нерухомого майна.

10 червня 2010 року між ТОВ «ТАТІСС
БІЗНЕС» та ТОВ «ІНВЕСТКРЕДИТ» укладено
договори іпотеки вказаного нерухомого
майна.

Постановою Вищого господарського суду
України від 16 червня

2010 року скасовано постанову
господарського суду Запорізької
області від 15 лютого 2010 року, якою
визнано банкрутом ТОВ «Фірма «Згода» і
відкрито ліквідаційну процедуру,
провадження у справі про банкрутство
ТОВ «Фірма «Згода» припинено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 16 червня

2010 року скасовано ухвалу
господарського суду Запорізької
області від 10 березня 2010 року у
справі про скасування арешту на рухоме
майно.

Постановою Вищого господарського суду
України від 16 червня

2010 року скасовано ухвалу
господарського суду Запорізької
області від 10 березня 2010 року
у справі про зняття заборони
відчуження нерухомого майна.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
зазначало, що оскаржуваними договорами
порушено права та законні інтереси
банку, який як іпотекодержатель
спірного нерухомого майна згоди на
укладення договорів купівлі-продажу з
боку ТОВ «Фірма «Згода» в особі
ліквідатора Нікітенка М.О. на користь
ОСОБА_3, договорів дарування з боку
ОСОБА_3 на користь ТОВ «РАМІТА-2008»,
договорів купівлі-продажу з боку ТОВ
«РАМІТА-2008» на користь ТОВ «ТАТІСС
БІЗНЕС», договорів наступної іпотеки
між ТОВ «ТАТІСС БІЗНЕС» та ТОВ
«ІНВЕСТКРЕДИТ» не надавав.

За правилами ст. 9 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодавець має право
володіти та користуватись предметом
іпотеки відповідно до його цільового
призначення, якщо інше не встановлено
цим Законом, однак він не має права без
згоди іпотекодержателя, зокрема,
відчужувати предмет іпотеки.

Правочин щодо відчуження
іпотекодавцем переданого в іпотеку
майна або його передачі в наступну
іпотеку, спільну діяльність, лізинг,
оренду чи користування без згоди
іпотекодержателя є недійсним (ч. 3 ст. 12
Закону України «Про іпотеку»).

Умови та порядок відновлення
платоспроможності суб'єкта
підприємницької діяльності-боржника
або визнання його банкрутом та
застосування ліквідаційної процедури,
повного або часткового задоволення
вимог кредиторів установлює Закон
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Відчуження майна, переданого в іпотеку,
під час проведення ліквідаційної
процедури здійснюється в порядку,
визначеному цим Законом.

Відповідно до вимог ст. 5 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(у редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин)
провадження у справах про банкрутство
регулюється цим Законом, Господарським
процесуальним кодексом України (далі -
ГПК України), іншими законодавчими
актами України.

З дня прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури скасовується арешт,
накладений на майно боржника,
визнаного банкрутом, чи інші обмеження
щодо розпорядження майном такого
боржника (п. 6 ч. 1 ст. 23 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(у редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин).

При цьому згоди іпотекодержателя на
відчуження предмета іпотеки за
договором, що укладається під час
ліквідаційної процедури боржника, яка
здійснюється в межах справи про
банкрутство, положеннями Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (у редакції,
яка була чинною на час виникнення
спірних правовідносин) не передбачено.

Судами встановлено, що спірне майно
було відчужене в період ліквідаційної
процедури боржника, проте постановою
Вищого господарського суду України від
16 червня 2010 року скасовано постанову
господарського суду Запорізької
області від 15 лютого 2010 року і
припинено провадження у справі про
банкрутство ТОВ «Фірма «Згода».

Згідно з ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України одним
із способів захисту порушеного права є
визнання недійсним правочину,
укладеного з недодержанням вимог,
установлених чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Статтею 216 ЦК України передбачено
особливі правові наслідки недійсності
правочину. Зокрема, кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування, якщо законом не
встановлені особливі умови їх
застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів.

Реституція як спосіб захисту
цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України)
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним, чи який визнано
недійсним. У зв'язку із цим вимога про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, за
правилами реституції може бути
пред'явлена тільки стороні недійсного
правочину.

Положення ч. 1 ст. 216 ЦК України не може
застосовуватись як підстава позову про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, яке
було відчужене третій особі. Не
підлягають задоволенню позови
власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

Права особи, яка вважає себе власником
майна, не підлягають захистові шляхом
задоволення позову до набувача з
використанням правового механізму,
установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України.
Такий захист можливий лише шляхом
задоволення віндикаційного позову,
якщо для цього існують підстави,
передбачені ст. 388 ЦК України, які дають
право витребувати в набувача це майно.

Разом із тим, віндикація як спосіб
захисту права власності
застосовується, коли власник фактично
позбавлений можливості володіти й
користуватися належним йому майном.

Отже, право на звернення до суду з
вимогою про витребування майна від
набувача має власник цього майна, яким
ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» не
являється.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу спірного
майна, укладених між ТОВ «Фірма «Згода»
та ОСОБА_3, суди попередніх інстанцій
дійшли правильного висновку про те, що
іпотека та застава такого майна
припинилися унаслідок банкрутства та
відкриття ліквідаційної процедури
щодо боржника, ТОВ «Фірма «Згода», а
відтак - відсутні правові підстави для
визнання укладених із ОСОБА_3
правочинів недійсними.

Крім того, судами правильно зазначено
про те, що позивач не наділений правом
витребування майна від добросовісного
набувача, оскільки не є власником
спірного майна.

Такі висновки судів є обґрунтованими
та узгоджуються з матеріалами справи,
при встановленні зазначених фактів
судами не було порушено норм
цивільного процесуального
законодавства й правильно застосовано
норми матеріального права.

Разом з тим, за правилами ч. 1 ст. 15 ЦПК
України суди розглядають в порядку
цивільного судочинства справи про
захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод, чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

Відповідно до ст. ст. 1, 12 ГПК України
спори між підприємствами, установами,
організаціями, особами, які займаються
підприємницькою діяльністю, та іншими
юридичними особами розглядаються
господарськими судами.

За змістом ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення
суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишенням
заяви без розгляду з підстав,
визначених ст. ст. 205 та 207 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд
закриває провадження у справі, якщо
справа не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Суд апеляційної інстанції,
встановивши, що між ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк», ТОВ «РАМІТА-2008», ТОВ «ТАТІСС
БІЗНЕС» і ТОВ «ІНВЕСТКРЕДИТ» виник
господарський спір, який в силу вимог
ст. ст. 1, 12 ГПК України підвідомчий
господарському суду, дійшов
правильного й обґрунтованого висновку
про закриття провадження у справі у
вищевказаній частині.

Доводи касаційної скарги ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»,
зокрема щодо непогашення кредитної
заборгованості ТОВ «Фірма «Згода»
перед банком за рахунок отриманих
коштів від реалізації спірного майна,
не є підставою для визнання
оскаржуваних договорів недійсними, а
можуть бути окремими позовними
вимогами про стягнення коштів, отже
такі посилання не спростовують
висновків судів першої та апеляційної
інстанцій, та не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як
підстави для скасування рішень.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що ухвалені у справі
судові рішення відповідають вимогам
чинного законодавства щодо законності
й обґрунтованості та підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 12 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І.
Мартинюк

Судді:
В.І.
Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук