Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №295/2379/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Борисюка Р.М.

суддів
Галацевич О.М., Широкової Л.В.

з участю секретаря

судового засідання
Ходаківської О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Всеукраїнський акціонерний банк»,
третя особа - Житомирське відділення
Публічного акціонерного товариства
«Всеукраїнський акціонерний банк» № 43
про визнання іпотеки на квартиру
припиненою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 20 травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулась з
даним позовом, в якому просила визнати
іпотеку на квартиру АДРЕСА_1 за
іпотечним договором від 25.04.2008 року
такою, що припинена, припинити
обтяження нерухомого майна, припинити
іпотеку на вищевказану квартиру,
судові витрати покласти на
відповідача.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що 25.04.2008 року між ОСОБА_3 та
ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк»
(далі Банк) було укладено кредитний
договір №240/04 від 25.04.2008 року на
виконання якого Банк надав кредит у
сумі 29 000 доларів США. З метою виконання
зобов'язань з нею та банком було
укладено іпотечний договір від 25.04.2008
року, посвідчений приватним нотаріусом
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 за №7816.

03 липня 2012 року рішенням
Андрушівського районного суду
Житомирської області, яке набрало
законної сили 14.07.2012 року, додаткові
угоди 1 та 2 до кредитного договору було
визнано недійсними, а сам кредитний
договір було розірвано. За таких
обставин зазначає, що іпотека є
припиненою, оскільки припинено дію
основного зобов'язання.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 20 травня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що судом порушені норми
матеріального та процесуального права.
Вважає, що оскільки кредитний договір є
розірваним і зобов'язання за ним
припинилось. Отже, підстави для
звернення на предмет іпотеки на даний
час відсутні.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню із наступних підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530
ЦК України зобов'язання мають
виконуватися належним чином та у
встановлений строк. Одностороння
відмова від виконання зобов'язань не
допускається.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку»
(далі Закон) встановлено, що іпотекою є
вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від
основного зобов'язання і є дійсною до
припинення основного зобов'язання або
до закінчення строку дії іпотечного
договору, іпотека припиняється у разі
припинення основного зобов'язання або
закінчення строку дії іпотечного
договору. (ч.5 ст. 3, ст. 17 Закону).

Відповідно до положень ст. 33 цього
Закону у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону, якою
передбачено, що у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 25.04.2008 року між
ОСОБА_3 та ПАТ «Всеукраїнський
акціонерний банк» (далі Банк) було
укладено кредитний договір №240/04 від
25.04.2008 року на виконання якого Банк
надав кредит у сумі 29 000 доларів США.

В забезпечення вимог кредитора, що
витікають із вказаного кредитного
договору, з ОСОБА_2 та банком було
укладено іпотечний договір від 25.04.2008
року посвідчений приватним нотаріусом
Житомирського нотаріального округу
ОСОБА_4 за №7816, предметом якого є
нерухоме майно.

Так, вирішуючи спір та відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, суд
виходив з характеру правовідносин
сторін та змісту норм статей 598, 599, 653 ЦК
України, в яких законодавець розрізняє
поняття «розірвання договору», з
одного боку, і «припинення
зобов'язання», з іншого боку.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
розірвання кредитного договору не
припиняє кредитні зобов'язання
боржника, у рамках якого боржник
зобов'язаний повернути суму кредиту,
сплатити проценти та пеню за порушення
строків виконання зобов'язання,
оскільки кредитне зобов'язання
належить вважати припиненим не з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про розірвання договору,
а з моменту виконання позичальником
усіх обов'язків перед банком, які
складають зміст цього зобов'язання.

Такий висновок суду є обґрунтованим,
він узгоджується з нормами закону, що
регулюють спірні правовідносини та
встановленими судом обставинами
справи.

Вимогами ч.2 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

В апеляційній скарзі позивачка
посилається на те, що кредитний договір
є розірваним і зобов'язання за ним
припинилось то порушення виконання
зобов'язання боржником у подальшому не
можуть бути вчинені. Отже, підстави для
звернення на предмет іпотеки на даний
час відсутні, оскільки набрало
законної сили рішення Андрушівського
районного суду Житомирської області
від 03 липня 2012 року яке набрало
законної сили 14.07.2012 року, додаткові
угоди 1 та 2 до кредитного договору було
визнано недійсними, а кредитний
договір було розірвано (справа №2-200/11).
За таких обставин зазначає, що іпотека
є припиненою, оскільки припинило дію
основне зобов'язання.

У відповідності до положень ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку, апеляційний суд
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції.

Враховуючи, що вказані доводи
апеляційної скарги не відповідають
позовним вимогам, не спростовують
висновків суду, не ґрунтуються на
доказах та законі, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції перевіривши доводи сторін, в
повному обсязі визначився із
характером спірних правовідносин і
постановив законне і обґрунтоване
рішення, правильно застосувавши норми
матеріального та процесуального права,
тому підстав для його скасування та
ухвалення нового рішення не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 20 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий
Судді