Справа № 1304/5902/12
Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький
Провадження № 22-ц/783/2404/14
Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В.,
Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря:
Азенко М.В.

з участю: представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м.
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 13 грудня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи:
орган опіки та піклування Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради, Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» про поділ
майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зазначеним позовом посилаючись
на те, що з 23 жовтня 1993 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5

Від шлюбу з відповідачем у них
народилося двоє дітей, син: ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

За час шлюбу ними нажито нерухоме
майно, а саме: житловий будинок,
загальною площею 401,0 кв.м. та житловою
площею 156,5 кв.м., що знаходиться за
адресою:АДРЕСА_1 та земельну ділянку,
площею 0,40 га, на якій розташований
вказаний будинок, які, за згодою сторін
були оформлені на відповідача.

23 грудня 2011 року шлюб між нею та ОСОБА_5
було розірвано у судовому порядку, при
тому двоє дітей залишилися на її
утриманні.

Зазначала, що старший син ОСОБА_6 хворіє
на важку форму аутизму, ефективність
лікування якого залежить від умов у
яких проживає дитина у тому числі і
побутових.

З урахуванням загальної та житлової
площі будинку, а також перебування на
її утриманні двох дітей один із яких є
інвалідом, просила поділити спільно
нажите майно (будинок та земельну
ділянку) у співвідношенні: 3 до 1 (три
частини для неї, одна для відповідача).

Звертає увагу на те, що відповідач для
задоволення своїх бізнес інтересів у
січні 2007 році уклав з ПАТ «Альфа-Банк»
кредитний договір, внаслідок чого
вищезазначене нерухоме майно
потрапило в іпотеку.

З урахуванням зазначених обставин
позивач на підставі ст.ст.60,69, ч.ч.2,3
ст.70,71 СК України, ст.ст.355,368,369,370,372 ЦК
України просила:

визнати за нею право власності на ?
частини житлового будинку за адресою
АДРЕСА_1, який зареєстрований за ОСОБА_5
згідно свідоцтва про право власності
№Г-01356 від 08.07.2005 року, та ? частини
земельної ділянки, площею 0,0400 га, на
який розміщений даний житловий будинок
(а.с.2-4).

Заочним рішенням Галицького районного
суду Львівської області від 13 грудня 2012
року у задоволенні позову ОСОБА_2 -
відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те,
спірне майно набуте ними за час шлюбу і
є спільною сумісною власністю.

Перебування майна в іпотеці не означає,
що в судовому порядку не можна його
поділити, шляхом визнання права
власності на нього, оскільки право
володіння та користування майном не
заборонено, а поділ майна подружжя не є
розпорядження ним.

Зазначає, що із набуттям права
власності на предмет іпотеки, вона
набуває статус іпотекодавця і має всі
його права і несе всі його обов»язки за
іпотечним договором у тому ж обсязі і
на тих умовах, що існували до набуття
нею права власності на предмет іпотеки.

Крім того, суд залишив поза увагою той
факт, що на її повному утриманні
перебуває двоє дітей, які після
розірвання шлюбу залишилися проживати
з нею, один із яких інвалід з обмеженням
соціальної дезадаптації, має найвищу
ступінь обмеження можливості до
самообслуговування. Зазначені
обставини є підставою для відступлення
від принципу рівності часток подружжя
при поділі майна.

Просять заочне рішення Галицького
районного суду м. Львова від 13 грудня 2012
року скасувати та ухвалити нове
рішення яким її позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на
підтримання апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення у межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення Галицького
районного суду м. Львова від 13 грудня 2012
року скасуванню п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України
з ухваленням нового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції дійшов висновку про
те що, спірне майно - житловий будинок
за адресою АДРЕСА_1 та земельна ділянка,
площею 0,0400 га, на якій розташований
вказаний будинок передавалося в
іпотеку за згодою ОСОБА_2, остання не
була поручителем на виконання
договорів кредиту та іпотеки. Тому
єдиним власником вказаного майна є
ОСОБА_5

Крім того, суд вважав, що у випадку
задоволення позову будуть порушені
права третьої особи: ПАТ «Альфа-Банку»,
оскільки неможливо буде погашення
кредиту за рахунок предмету іпотеки.

З таким висновком суду погодитися не
можна із наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу)

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
корисування, є об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

В силу вимог ч.1 ст.69 СК України дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно приписів ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них про матеріальне забезпечення
сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив
спільне майно, витрачав його на шкоду
інтересам сім»ї.

За рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного
духовного розвитку та лікування.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду
України у п.п.23,24 постанови від 21 грудня
2007 року №11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про
майно,необхідно встановлювати обсяг
спільно-нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з»ясувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов»язаннями, що
виникли в інтересах сім»ї

Судом та матеріалами справи
установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 23 жовтня 1993 року по 23 грудня 2011
року.

Від шлюбу у них народилося двоє дітей,
син: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно рішення Галицького районного
суду м. Львова від 23 грудня 2011 року шлюб
між сторонами розірвано.

За час шлюбу сторонами нажито нерухоме
майно, а саме: житловий будинок,
загальною площею 401,0 кв.м. та житловою
площею 156,5 кв.м., що знаходиться за
адресою:АДРЕСА_1, що стверджується
свідоцтвом про право власності №Г-01356
від 06 липня 2005 року, та земельну
ділянку, площею 0,40 га, на якій
розташований вказаний будинок,
(державний акт на право власності на
земельну ділянку від 21 червня 2005 року)
які, за їх спільною згодою, були
оформлені на ОСОБА_5.(а.с.14-15).

16 січня 2007 року між ПАТ «Альфа-Банк» та
ОСОБА_5 було укладено кредитний договір
№800000022, згідно якого останній отримав
кредит у розмірі 559 000,00 доларів США
(а.с.65-70).

В забезпечення виконання зобов»язань
за вказаним кредитним договором, 16
січня 2007 року між ПАТ «Альфа-Банк» та
ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір
№800000022-И, предметом якого, є будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
земельна ділянка, площею 0,0400 га., на
якій розташований зазначений будинок
(а.с.23-26).

Згідно ч.3 ст.65 СК України, для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Згідно ч.2 ст.6 закону України «Про
іпотеку», майно, що є у спільній
власності, може бути передане в іпотеку
лише за нотаріально-посвідченою згодою
усіх співвласників.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України
«Про іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов»язання іпотекодавець
вправі задовольнити свої вимоги за
основним зобов»язанням шляхом
звернення на предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав встановлених статтею
12 цього Закону.

ОСОБА_2, дала згоду своєму чоловікові
ОСОБА_5 на підписання кредитного
договору та на передачу в іпотеку
житлового будинку АДРЕСА_1 у м. Львові, а
також земельної ділянки, наданої для
його обслуговування, про що свідчить її
нотаріально посвідчена заява від 16
січня 2007 року (а.с.64).

Однак згода ОСОБА_2 на передачу в
іпотеку спільно нажитого майна не
означає, що в судовому порядку не можна
поділити його шляхом визнання права
власності, оскільки право володіння та
користування майном не заборонено, а
поділ майна подружжя не є
розпорядження ним.

Тому безпідставним та необґрунтованим
є висновок суду першої інстанції про
неможливість поділу спільного майна
подружжя через те, що таке майно
перебуває в іпотеці банку. Такий
висновок суперечить положенням
ст.ст.60,69,70 СК України, ч.3 ст.368, ст.369 ЦК
України, щодо презумпції спільності
майна подружжя набутого за час шлюбу.

ОСОБА_2 відповідно до положень ст.ст.60,68
СК України, як на момент оформлення
права власності на будинок та земельну
ділянку ( червень-липень 2005 року), так і
на момент розірвання шлюбу із ОСОБА_5 (23
грудня 2011 року), спірне майно належало
на праві спільної сумісної власності.

Стаття 23 Закону України «Про іпотеку»
передбачає, що у разі переходу права
власності на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть якщо до його відома не
доведена інформація про обтяження
майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності
на предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця, має всі його права і несе
всі його обов»язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих
умовах, що існували до набуття ним
права власності на предмет іпотеки.

Відтак, визнання за позивачем права
власності на частку у житловому
будинку за адресою:АДРЕСА_1, та частку
на земельну ділянку для обслуговування
даного будинку не порушує права
третьої особи: ПАТ «Альфа-Банку»,
оскільки поряд із набуттям права
власності на спірне майно ОСОБА_2
набуває статус іпотекодавця, має всі
його права і несе всі його обов»язки за
іпотечним договором у тому обсязі і на
тих умовах, що існували до набуття ним
права власності на предмет іпотеки.

До такого ж висновку дійшов
Апеляційний суд Львівської області 09
квітня 2013 року скасовуючи рішення
Галицького районного суду м. Львова від
13 грудня 2012 року та постановляючи нове
рішення про часткове задоволення
позову ОСОБА_2 та визнання за нею права
на ? частину спірного житлового будинку
та земельної ділянки (т.1 а.с.173-176).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 31 липня 2013 року
відхилено касаційні скарги публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
та ОСОБА_9

Рішення Апеляційного суду Львівської
області від 09 квітня 2013 року залишено
без змін (т.1 а.с.331).

За касаційною скаргою ОСОБА_10, ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 січня 2014 року рішення
апеляційного суду Львівської області
від 09 квітня 2013 року скасовано.

Справу передано на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Переглядаючи у касаційному порядку
рішення Апеляційного суду Львівської
області від 06 листопада 2013 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в ухвалі від 15 січня
2014 року зазначила, що згідно з
протоколом №1412562-1 проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого майна від 15 березня 2013
року житловий будинок, за адресою:
АДРЕСА_1 у м. Львові, та земельну ділянку
площею 0,0400 га., розташовану за тією ж
адресою, було продано на прилюдних
торгах ОСОБА_9, відтак спірне майно
вибули із спільної власності подружжя.

При новому розгляді справи в суді
апеляційної інстанції встановлено, що
згідно рішення Апеляційного суду
Львівської області від 26 червня 2014 року
визнано недійсними прилюдні торги, які
проводилися філією 14 приватного
підприємства «Нива-В.Ш.» на виконання
договору №1412562 від 13 грудня 2012 року про
надання послуг по організації і
проведенню прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна укладеного з відділом
примусового виконання рішень
Управління ДВС ГУЮ у Львівській
області з реалізації арештованого
майна, а саме: ЛОТ №1 (предмет іпотеки):
житлового будинку загальною площею 401,0
кв.м. та житловою 156,5 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, право
власності на який зареєстровано за
ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право
власності №Г-01356 від 08 липня 2005 року,
виданого Галицькою районною
адміністрацією Львівської міської
ради, згідно з розпорядженням №757 від 08
липня 2005 року, зареєстрованого ЛОДКБТІ
та ЕО 08 липня 2005 року за реєстровим
номером 10197275, та земельної ділянки
площею 0,0400 га., зареєстрованої за
ОСОБА_5 на підставі державного акту на
право власності на земельну ділянку
(серія ЯА №569516) виданого Виконкомом
Львівської міської ради 21 червня 2005
року на якій розташований
вищезазначений житловий будинок.

Визнано недійсним протокол №1412562-1
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна (предмета іпотеки) від 15 березня
2013 року.

Визнано незаконним акт затверджений
начальником відділу примусового
виконання рішень Управління ДВС
Головного управління юстиції у
Львівській області про реалізацію
нерухомого майна на прилюдних торгах,
які проводилися 15 березня 2013 року.

Тому із визнанням недійсними прилюдних
торгів які проводилися філією 14
приватного підприємства «Нива-В.Ш.» 15
березня 2013 року, спірне майно - житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1, та
земельна ділянка, площею 0,40 га, на якій
розташований вказаний будинок,
повернулися у власність ОСОБА_5 та
ОСОБА_2

Колегія суддів критично оцінює
письмові пояснення представника
ОСОБА_10 - ОСОБА_11 про те, що відповідно
до витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності №23596800 від 27 червня 2014
року право власності на будинок за
адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за
ОСОБА_9, оскільки така реєстрація права
власності була проведена останнім
після вступу в законну силу рішення
Апеляційного суду Львівської області
від 26 червня 2014 року, за яким було
визнано недійсними прилюдні торги від
15 березня 2013 року з реалізації спірного
майна.

З тих підстав колегією суддів
відхилені письмові клопотання
представника ОСОБА_10 - ОСОБА_11 від 25
липня 2014 року про залучення ОСОБА_9 до
розгляду даної справи, необхідність
зупинення розгляду даної справи до
розгляду касаційним судом трьох
касаційних скарг на рішення
Апеляційного суду Львівської області
від 26 червня 2014 року, витребування від
приватного нотаріуса Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_12
свідоцтва про придбання нерухомого
майна з прилюдних торгів серії 1037,
виданого 27 червня 2014 року та рішення
державного реєстратора №14095384 від 27
січня 2014 року про реєстрацію права
власності на спірний будинок за ОСОБА_9,
та відкладення розгляду даної справи.

При вирішенні питання поділу спільного
майна ОСОБА_2 та ОСОБА_5 колегія суддів
вважає можливим відступ від засади
рівності часток колишнього подружжя,
оскільки встановлено, що отриманий
протягом лютого - жовтня 2007 року кредит
в сумі 569 доларів США ОСОБА_5 використав
для своїх бізнес інтересів, зокрема для
викупу часток у статутному капіталі
різних підприємств (т.1 а.с.85-93).

Крім того, на утриманні ОСОБА_2
залишилось двоє дітей, одна з яких
хворіє і потребує особливих побутових
умов.

Тому з урахуванням зазначених
обставин, а також правової позиції з
даного питання ОСОБА_5, який не
заперечує проти відступу від засад
рівності подружжя, колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 щодо поділу
спільного сумісного майна подружжя та
виділення їй у власність 3/4 частин
житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1
та ? частин земельної ділянки, на якій
розташований вказаний будинок.

Решту ? частину житлового будинку, за
адресою: АДРЕСА_1 та ? частину земельної
ділянки, на якій розташований вказаний
будинок, слід залишити у власності
ОСОБА_5

За таких обставин рішення Галицького
районного суду м. Львова від 13 грудня 2012
року не може вважатися законним та
обґрунтованим, тому відповідно до п.3 ч.1
ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення по суті
позовних вимог.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст. 309,
ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 13 грудня 2012 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Поділити спільне сумісне майно
подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 шляхом
виділення у власність ОСОБА_2 3/4 частин
житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1
та 3/4 частин земельної ділянки, на якій
розташований вказаний будинок.

Решту 1/4 частину житлового будинку, за
адресою: АДРЕСА_1 та 1/4 частину
земельної ділянки, на якій
розташований вказаний будинок слід
залишити у власності ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 482
гривень судового збору.

Заходи забезпечення позову у виді
заборони Публічного акціонерного
товариства «Альфа-банк» вчиняти будь
які дії щодо відчуження в будь-який
спосіб на ? частини житлового будинку,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
земельної ділянки площею 0,0400 га., на
якій розташований вказаний житловий
будинок скасувати.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.