УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Касьяна О.П., Іваненко Ю.Г., Євграфової
Є.П., Ситнік О.М.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
Державної виконавчої служби України,
управління Державної казначейської
служби України у Шевченківському
районі м. Києва про компенсацію
заподіяної моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Шевченківського районного суду
м. Києва від 27 травня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від
13 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, у якому просив стягнути
з Державної виконавчої служби України,
управління Державної казначейської
служби України у Шевченківському
районі м. Києва 20 000 грн на
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної бездіяльністю посадових
осіб Державної виконавчої служби
України у зв'язку із невиконанням
рішення Могилів-Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області про стягнення на його користь
із Державної казначейської служби
України 16 000 грн моральної шкоди, 9800 грн
матеріальної шкоди та судових витрат.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 травня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 13
листопада 2013 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
а справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свої
вимоги тим, що судами порушені норми
процесуального права та неправильно
застосовані норми матеріальної права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з рішенням якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
позивач не надав доказів вчинення
неправомірних дій та завдання йому
відповідачем моральних чи фізичних
страждань, наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
діями Державної виконавчої служби та
наслідками, зазначеними у позові.

Проте погодитися з такими рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій
не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення
не відповідають.

Судами встановлено, що 24 травня 2004 року
рішенням Могилів-Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області стягнуто з Державної
казначейської служби України на
користь ОСОБА_6 25 906 грн 50 коп. на
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди і судових витрат, а
15 листопада 2005 року видано
виконавчий лист, який пред'явлено до
виконання Департаменту Державної
виконавчої служби Міністерства
юстиції України.

8 жовтня 2009 року ухвалою
Могилів-Подільського міськрайонного
суду Вінницької області, залишеною без
змін ухвалою апеляційного суду
Вінницької області від 25 грудня 2009
року, задоволено скаргу ОСОБА_6 та
визнано протиправною бездіяльність
виконуючого обов'язки начальника
відділу примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
Мазур Г.І. у невиконанні ухвал
Могилів-Подільського міськрайонного
суду Вінницької області за скаргою
позивача на дії головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України про
визнання незаконним рішення від 30
січня 2008 року та від 28 лютого 2008 року у
справі про виправлення описки в ухвалі
цього суду від 30 січня 2008 року.

Зобов'язано начальника відділу
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
відкрити виконавче провадження по
виконанню ухвал Могилів-Подільського
міськрайонного суду Винницької
області за скаргою позивача на дії
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України,
вжити всіх, передбачених законом
заходів, для своєчасного і повного
виконання рішення
Могилів-Подільського міськрайонного
суду Вінницької області від 24 травня
2004 року.

17 січня 2012 року ухвалою суду замінено
сторону виконавчого провадження -
Головне управління Державного
казначейства України на його
правонаступника Державну казначейську
службу України.

10 вересня 2012 року ухвалою
Могилів-Подільського міськрайонного
суду Вінницької області позивачу
поновлено строк звернення до суду зі
скаргою на постанову державного
виконавця відділу примусового
виконання рішення Державної
виконавчої служби України Каращук К.Л.
від 17 липня 2012 року «Про повернення
виконавчого документа стягувачеві»,
визнано цю постанову незаконною та
скасовано, зобов'язано відділ
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служб України
поновити виконавче провадження.

31 січня 2013 року ухвалою
Могилів-Подільського міськрайонного
суду Вінницької області визнано
незаконною вимогу державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Карщук К.Л. від 10
січня 2013 року про покладення на
стягувача обов'язку негайно надати до
відділу належним чином завірену копію
ухвали Могилів-Подільського
міськрайонного суду від 17 січня 2012 року
про заміну сторони виконавчого
провадження.

Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про
державну виконавчу службу», ст.
ст. 1167, 1173, 1174 ЦК України передбачено, що
шкода, заподіяна державним виконавцем
фізичним чи юридичним особам під час
виконання рішення, підлягає
відшкодуванню у порядку, передбаченому
законом, за рахунок держави, незалежно
від його вини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
виконав вимоги процесуального права,
не врахував, що позивач просив
стягнути з відповідача заподіяну йому
моральну шкоду, завдану неправомірними
діями державного виконавця щодо
тривалого невиконання рішення суду, що
встановлено судовими рішеннями, а
відтак неправильно встановив характер
спірних правовідносин та не
визначився із нормами матеріального
права, які їх регулюють.

При цьому не врахував, що підставою для
застосування цивільно-правової
відповідальності на підставі ст. 1167 ЦК
України є наявність у діях особи складу
цивільного правопорушення, елементами
якого, з урахуванням особливостей,
передбачених ст. 1174 ЦК України, є
заподіяна шкода, протиправна поведінка
та причинний зв'язок між ними.

Установивши, що дії державного
виконавця судовими рішеннями
неодноразово були визнані
неправомірними не врахував, що в силу
ст. 61 ЦПК України цей факт не потребує
доказування, не перевірив доводів
позивача щодо заподіяння йому
моральної шкоди, зробив передчасний
висновок про те, що позивач не надав
доказів у підтвердження своїх вимог,
ухвалив помилкове рішення про відмову
у задоволенні позову з порушенням норм
процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не
усунув, не перевірив законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції, постановив передчасну
ухвалу про залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

Невиконання судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, що є підставою для
скасування ухвалених судових рішень та
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, як передбачено
ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
ОСОБА_6 потрібно задовольнити, рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 27 травня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 13
листопада 2013 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити,
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 травня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13
листопада 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. ГвоздикСудді: Є.П.
Євграфова О.П. Касьян Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік