АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4276/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 646/151/14-ц
Категорія: спори, пов'язані із
ЗУ «Про захист прав споживачів»
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: -
Кружиліної О.А.,

- Макарова
Г.О.,

при секретарі - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 01 квітня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 про розірвання
договору та відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИВ:

13.01.2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з
вище зазначеним позовом та просила
розірвати договір від 04.09.2013 року
укладений між нею та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі по
тексту ФОП ОСОБА_4) та стягнути з ФОП
ОСОБА_4 збитки у розмірі сплаченої суми
за ПВХ-конструкції.

В обґрунтування позовної заяви позивач
зазначила, що вона звернулася до ФОП
ОСОБА_4 з метою заміни вікон, що
передбачає виготовлення ПВХ
конструкцій та їх встановлення, в
результаті чого між сторонами був
укладений договір BV 97 LD від 04.09.2013 року
про виконання роботи. Дотримуючись
умов договору, повністю сплатила
вартість замовлення у розмірі 4844 грн.

Вказує, що 04.09.2013 року відповідач зробив
заміри балконного блоку і вікна, а
07.10.2013 року під час встановлення
доставлених виробів було з'ясовано, що
вони не відповідають необхідним
розмірам. Після заявления претензії
щодо невідповідності параметрів
замовлених мною ПВХ конструкцій і
наданих до встановлення, представники
відповідача запевнили її, що розміри
правильні. Незважаючи на зауваження
позивача, балконний блок та вікно були
встановлені. Однак вказані вікна та
балконний блок суттєво не співпадають
за розмірами з дверними та віконними
отворами її квартири, про що вона
письмово повідомила ФОП ОСОБА_4 і
просила усунути недоліки, однак її
претензія залишена відповідачем без
задоволення.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 01 квітня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 залишені без
задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати вказане рішення і ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та
таким, що постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а також невідповідності
висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що судом першої
інстанції не було враховано
узагальнення судової практики
розгляду справ у подібних спірних
правовідносинах та проігноровано
рекомендації Верховного Суду України
від 01.02.2013 року «Судова практика з
розгляду цивільних справ про захист
прав споживачів (2009 - 2012 рр.)», положення
п.13 Порядку гарантійного ремонту
(обслуговування) або гарантійної
заміни технічно складних побутових
товарів, затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України від 11
квітня 2002 року №506 «Про затвердження
Порядку гарантійного ремонту
(обслуговування) або гарантійної
заміни технічно складних побутових
товарів», статті 8 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Також вказує, що суд першої інстанції
не врахував виправлення ручкою у
бланку замовлення з «BV 96 LD» на «BV 97 LD».
Таким чином відсутність підписів і
виправлення у бланку позивача може
свідчити про те, що бланк не з
замовлення «BV 97 LD» та у бланку не
зазначено, що він є «невід'ємною
частиною даного договору».

Крім того, зазначає апелянт, тягар
доказування належної якості
ПВХ-конструкцій лежить на ФОП ОСОБА_4, а
позивач має доказувати саме факт
придбання, який було доведено, проте
суд першої інстанції протиправно
поклав тягар доказування на позивача,
що призвело до ухвалення незаконного
та необґрунтованого рішення.

Відповідач ОСОБА_4 в судові засідання
не з'являлися, судові повістки та інша
поштова кореспонденція, яка
направлялася у зв'язку з апеляційним
розглядом справи на адресу, вказану
позивачем, поверталася з відміткою про
відсутність відповідача за вказаною
позивачем адресою. Вжиті апеляційним
судом заходи з розшуку відповідача та
спонукання до участі у розгляді справи
позитивних результатів не дали. З
відповіді, наданої апеляційному суду
адресно-довідковим бюро при ГУ МВС
України в Харківській області,
вбачається, що ОСОБА_4 в м.Харкові і
Харківській області не зареєстрована.

Позивач ОСОБА_3 в судові засідання
апеляційної інстанції також не
з'являлася, передала представником
заяву про розгляд справи за її
відсутністю, а її представник ОСОБА_5,
незважаючи на роз'яснення, згідно ч.4
ст.10 ЦПК України, про наслідки вчинення
або не вчинення процесуальних дій,
заявила про відсутність будь-яких
клопотань і наполягала на завершенні
розгляду справи за відсутністю
відповідача та даних щодо її
відношення до позову, вважаючи наданих
нею доказів достатніми для ухвалення
нового рішення про задоволення позову.

За таких обставин, зважуючи на вимоги
ст.303-1 ЦПК України апеляційний суд
розглядає справі на підставі наявних у
справі письмових доказів та пояснень
представника позивача, яка апеляційну
скаргу підтримала і просила її
задовольнити, посилаючись на ті ж
обставини, яким обґрунтовувала і
позовні вимоги.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню за таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернулася з позовом про
розірвання договору та відшкодування
збитків, вказуючи, що між нею і
відповідачем 04.09.2013 року було укладено
договір, який за своєю правовою
природою є договором про виконання
робіт.

При цьому автор позовної заяви і діюча
за довіреністю представник позивача -
ОСОБА_5, стверджують, що умовами
вказаного договору передбачалося як
виготовлення ПВХ конструкцій, під
якими вони вважають вікна і балконні
блоки для квартири ОСОБА_3, так і
виконання робіт відповідача щодо
попередніх замірів, виготовленню
креслень виробів з зазначенням
необхідних розмірів і конфігурації
вікон та балконних блоків, доставка
виробів замовнику, демонтаж старих і
встановлення обумовлених договором
нових виробів.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач і її
представник вказували, що надані їй
відповідачем конструкції і виконання
робіт по їх встановленню мають істотні
недоліки, а саме: висота балконного
блока перевищує висоту дверного отвору
на 14 см., а ширина вікна на кухні
перевищує ширину віконного отвору на 11
см., також має місце ряд інших технічних
недоліків, що суперечать, якості
виробів та технічним умовам договору;
як на балконі, так і на кухні всі рами
втоплені у стінні отвори і їх зовсім не
видно, а в деяких місцях закривають
скло, тобто по боковим лініям вікон
видно тільки скло; на балконі зверху
зовнішньої сторони несуча
залізобетонна балка закриває повністю
всі рами і біля 3-4 см. скла, а знизу
основа балконних дверей опущена нижче
балконної підлоги приблизно на 7 см; із
внутрішньої сторони балкону
залізобетонна балка розташована у полі
зору у межах 3-4 см.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції забезпечив сторона та іншим
особам, які беруть участь у справі,
рівні можливості щодо надання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості.

Судом першої інстанції встановлено,
апелянтом не оспорюється та
підтверджується матеріалами справи, що
04.09.2013 року між ОСОБА_3 і ФОП ОСОБА_4 було
укладено договір під назвою
«Індивідуальний номер замовлення BV97LD».

В розділі 1 «Предмет договору» пунктом
1.1 передбачено, що замовник (ОСОБА_3)
доручає, а виконавець (ФОП ОСОБА_4)
зобов'язується організувати(!) роботу
по виготовленню і передачі у власність
ПВХ конструкції (далі - вироби) по
розцінкам виконавця. Пунктами 1.2 і 1.3
цього розділу передбачено обов'язок
замовника оплатити і прийняти готову
продукцію і роботу згідно умов цього
договору, якість якої повинна
відповідати технічним умовам
виконавця, нормам якості для даного
виду виробу. В п.1.4 передбачено загальну
площу виробу, яка складає 4,768 м.кв.; в п.1.5
вказано колір; в п.1.6 заповнення - « 4-16-4»;
в п.1.7 профіль: ПВХ LIDER; в п.1.8 вказано
«Вид конструкції на технічному
кресленні з боку петель».

Відповідно до п.2.1 вартість договору
складається з вартості виробу і
становить 4844 грн. (а.с.5-7). Позивач
виконала своє зобов'язання у сплатила
виконавцю 4844 грн.

Крім вказаного вище договору, позивач
та її представник надали суду
фотознімки з зображенням вікон, дверей,
віконних та дверних отворів, копії
трьох товарних чеків по оплаті ОСОБА_3
замовлення на загальну суму 4844 грн.,
свідчення ОСОБА_6, яка підтвердила, що у
ОСОБА_3 встановлено вікна і балконні
блоки неналежної якості, розміри
виробів не співпадають з віконними і
дверними отворами.

Крім того, позивачем та її
представником надано ксерокопію
замовлення № BV96LD від 04.09.2013 з
виправленням цифри « 6» на цифру « 7», в
якому вказана вартість замовлення «
4844,13 грн.», площа виробу - 4,768 м.кв. і
відсутня інформація про замовника, про
виконавця, реквізити та підписи сторін
договору. (а.с.8).

Також позивачем надано фрагмент
креслення балконних дверей без
зазначення належності їх до певного
договору чи об'єкту з написом, що це
креслення виконано
інженером-конструктором, реквізити
якого не зазначено.(а.с.9). З пояснень
представника позивача випливає, що
креслення розміру балконних дверей
зроблено зятем позивача, а креслення
«замовлення № BV96LD від 04.09.2013» з
виправленням цифри « 6» на цифру « 7»
залишили, начебто, працівники
відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача підтвердила, що відсутні інші
докази, ніж ті, які надані суду на
підтвердження доводу про укладення
договору, предметом якого є не тільки
виготовлення та передача замовнику
(ОСОБА_3) ПВХ конструкцій площею 4,768 м.кв.
з профілю LIDER, але й здійснення
фахівцями замовника: необхідних
вимірів; виконання креслень з
узгодженням з замовником розмірів,
конфігурації та інших параметрів
майбутніх вікон, підвіконників, дверей;
демонтаж старих та встановлення нових,
виготовлених та доставлених
замовником, вікон і дверей,

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач та її представник не довели ті
обставини, якими обґрунтовували
позовні вимоги, а саме: що відповідач
ФОП ОСОБА_4 встановив ПВХ конструкції в
квартирі позивача, що відповідач має
відповідати за невідповідність
розмірів встановлених ПВХ конструкцій
розмірам віконних та дверних отворів
її квартири.

Колегія суддів погоджується з таким
рішенням, оскільки в наданій позивачем
копії договору «Індивідуальний номер
замовлення BV97LD» (а.с.5-7) предметом
договору передбачено лише
виготовлення і передача замовнику ПВХ
конструкцій з профілю LIDER загальною
площею 4,768 м.кв. по ціні 4844 грн.

Умовами вказаного договору не
передбачено: хто саме зі сторін
договору повинен здійснити заміри,
виконати креслення, демонтувати старі
і встановити нові вікна, двері та вікно
балкону, відповідальність сторін
договору.

Колегія суддів не може погодитися з
доводами представника апелянта, яка
стверджує, що і тих доказів, які надала
в суді першої інстанції, сповна
достатньо для задоволення апеляційної
скарги і ухвалення нового рішення про
задоволення позову, так як Законом
України «Про захист прав споживача»
саме на відповідача покладається тягар
доведення того, що проданий ним товар
та надані послуги не мають істотних
недоліків.

Не піддаючи сумніву послання апелянта
на обов'язок виробника доводити
відповідність виготовленого,
проданого товару чи наданих послуг
певним стандартам, колегія суддів
змушена констатувати той факт, що
надана позивачем та її представником
копія договору «Індивідуальний номер
замовлення BV97LD» (а.с.5-7) не містить
даних, які б давали підставу
стверджувати, що предметом договору є
не тільки «організація роботи по
виготовленню і передачі у власність
ПВХ конструкцій…. площею 4,768 м.кв.», як
це прямо вказано в тексті договору, але
й виконання робіт по встановленню
розмірів майбутніх вікон, узгодженню з
замовником конфігурації та інших
технічних параметрів виробів,
демонтаж старих та встановлення нових
вікон і балконного блоку.

Крім того, представник позивача
підтвердила, що встановлювали вироби
інші особи, дані яких у неї відсутні.

Зважуючи на відсутність у наданому
позивачем договорі зазначення, що
предметом договору є не тільки
«організація роботи по виготовленню і
передачі у власність ПВХ конструкцій»,
але й послуги по встановленню вікон та
дверей, а також відсутність доказів про
обов'язок відповідача робити
встановлювати розміри, конфігурацію
вікон та дверей з ПВХ конструкцій і
встановлювати їх, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення позову.

Позивачем не надано доказів, а
матеріали справи таких даних не
містять, які б вказували, що відповідач
ОСОБА_4, порушуючи умови договору
«Індивідуальний номер замовлення BV97LD»,
передала у власність позивачу ОСОБА_3
ПВХ конструкції, які є інші, ніж вказано
у договорі, за загальною їх площею ( 4,768
м.кв.), наповненням, матеріалом профілю.

Посилання представника позивача
ОСОБА_5 на те, що під час особистого
відвідування ФОП ОСОБА_4 позивач
довідалася, що і інше замовники
пред'являли ОСОБА_4 претензії щодо
якості виконання замовлень не свідчить
про наявність підстав для задоволення
апеляційної скарги і позовних вимог
ОСОБА_3

Дійсно, форма і зміст договору
«Індивідуальний номер замовлення BV97LD»,
копію якого надано суду позивачем,
відсутність в тексті вказаного
договору конкретно визначених і
зафіксованих умов, а також інші
опосередковані дані справи свідчать
про ознаки недобросовісної діяльності
відповідача по заволодінню грошовими
коштами довірливих громадян, про
ознаки діянь, які містять і диспозиції
статей 190, 225, 227 КК України, однак
позивач, як це вбачається з пояснень її
представника ОСОБА_5, до
правоохоронних органів з заявами про
притягнення до кримінальної чи
адміністративної відповідальності
ОСОБА_4. не зверталися і відповідна
перевірка цими органами не
здійснювалася. Крім того, ці обставини
знаходяться за межами заявлених вимог.

Фактично надані позивачем та її
представником у порядку цивільного
судочинства докази свідчать про факт
укладення ОСОБА_3 з невстановленою
особою, діючою як ФОП ОСОБА_4, договору
«Індивідуальний номер замовлення BV97LD»
на підставі якого ця особа заволоділа
грошима ОСОБА_3 у сумі 4844 грн., надавши
взамін «ПВХ конструкції» загальною
площею 4,768 м.кв., як це і було обумовлено
договором.

Згідно ч.5 ст.55 Конституції кожен має
право будь-якими не забороненими
законом засобами захищати свої права і
свободи від порушень і протиправних
посягань.

Кожна особа, згідно ч.1 ст.3 ЦПК України,
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до за захистом
своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Кожна особа самостійно обирає
передбачений ст.16 ЦК України спосіб
захисту свого особистого немайнового
або майнового права чи інтересу.

Звернувшись до суду в порядку
цивільного судочинства, така особа,
згідно ст.10, 60 ЦПК України, повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог, крім випадків, встановлених цим
Кодексом, до яких дана справа не
відноситься.

Відповідно до цієї справи ОСОБА_3,
звернувшись у порядку цивільного
судочинства за захистом своїх
порушених майнових прав, вимагаючи
розірвати договір та відшкодувати
збитки, з огляду на вимоги ст.ст.10,60 ЦПК
України, повинна довести, що мали місце
саме ті обставини, які вона вказує у
своїй позовній заяві, що її майнові
права порушені відповідачем ФОП ОСОБА_4
і вона за законом має право на
відшкодування зазначених нею збитків
за рахунок цього відповідача.

Засади змагальності та
диспозитивності цивільного
судочинства, закріплені в ст.ст.10,11 ЦПК
України, передбачають активність саме
сторін у поданні доказів, їх
дослідження та доведеності перед судом
їх переконливості з метою доведення
тих обставин, на які вони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Суд не має права з власної
ініціативи відшукувати докази,
залучати їх до справи, виходити за межі
позовних вимог.

Оскільки позивачем та її представником
не доведені обставини, якими вони
обґрунтовували свої вимоги, суд першої
інстанції ухвалив законне і
обґрунтоване рішення.

Доводи апелянта та її представника не
свідчать про наявність підстав для
скасування чи зміни рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційною скаргою ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 01 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення, в касаційному
порядку може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: