У х в а л а

іменем україни

23 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Дербенцевої Т.П.,
Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання дій нотаріуса протиправними,
скасування постанови про відмову у
вчиненні нотаріальних дій,
зобов'язання вчинити дії, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 в особі його
представника - ОСОБА_5, на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 18 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 25 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу

ОСОБА_4 про визнання дій нотаріуса
протиправними, скасування постанови
про відмову у вчиненні нотаріальних
дій, зобов'язання

вчинити дії.

Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивував тим, що
йому незаконно було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
після смерті його дружини, ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, й після
смерті якої залишилася спадщина у
вигляді нежилого приміщення, що
розташоване АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від

25 лютого 2014 року, в задоволені позову
ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника -

ОСОБА_5 просить рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 18 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 25 лютого

2014 року скасувати, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, й передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у
справі судові рішення не відповідають.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із безпідставності та
недоведеності позовних вимог, оскільки
нотаріус, відмовляючи у видачі
позивачу свідоцтва про право на
спадщину, діяв у межах наданих йому
повноважень та відповідно до вимог
чинного законодавства.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна, оскільки
ці висновки суперечать вимогам закону
та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Судами встановлено, що 26 липня 2013 року
позивач звернувся до приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу

ОСОБА_4 з метою отримання свідоцтва про
право на спадщину за законом після
дружини, ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на нежилу будівлю, що
розташована АДРЕСА_1.

Вказане нежиле приміщення
спадкодавець ОСОБА_6 придбала за
договором купівлі-продажу від 6 грудня
1999 року, укладеним із товариством з
обмеженою відповідальністю «Злагода
ЛТД» (далі - ТОВ «Злагода ЛТД»).

Постановою приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 від 30 жовтня 2013 року
ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом на
нежилу будівлю

АДРЕСА_1 з підстав відсутності
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу спірного приміщення та
відсутності реєстрації права
власності на таке приміщення за
покупцем.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України),
правовідносини, що виникли між
сторонами до набрання чинності ЦК
України, до 1 січня 2004 року, регулюються
нормами ЦК УРСР (в редакції від 18 липня
1963 року).

За правилами ст. 224 ЦК УРСР за договором
купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 27 Інструкції про прядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України

№ 18/5 від 14 червня 1994 року,
зареєстрованої 7 липня 1994 року за

№ 152/361 нотаріуси посвідчують угоди,
щодо яких встановлено обов'язкову
нотаріальну форму.

Нотаріальні дії можуть вчинятися
будь-яким нотаріусом на всій території
України, за винятком випадків,
передбачених ст. 9, 36, 55, 60, 65, 66, 70 - 73, 85, 93 і
103 Закону України «Про нотаріат», та
інших випадків, передбачених
законодавством України (п. 7 вказаної
Інструкції).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3
зазначав про те, що відповідач у
порушення вимог Закону України «Про
нотаріат» безпідставно та незаконно
відмовив у видачі свідоцтва про право
на спадщину за законом.

Перелік підстав для відмови нотаріусом
у вчиненні нотаріальних дій,
зазначений у ст. 49 Закону України «Про
нотаріат», не є вичерпним.

Статтею 50 Закону України «Про
нотаріат» передбачено можливість
оскарження в судовому порядку
нотаріальної дії або відмови у її
вчиненні, нотаріального акта.

Проте, вирішуючи спір, суди попередніх
інстанцій у порушення вимог ст. ст. 213,
214, 316 ЦПК України на вищезазначені
положення закону уваги не звернули,
доводів позивача належним чином не
перевірили, не встановили порядок
укладення договору купівлі-продажу
нежилого приміщення та реєстрації
права власності на нього, дійсних на
час виникнення спірних правовідносин,
з урахуванням чого не з'ясували, чи
набула ОСОБА_6 права власності на
спірний об'єкт нерухомості й чи входить
він до складу спадщини та, відповідно,
не визначилися з правомірністю відмови
відповідача у вчиненні нотаріальної
дії щодо видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом на вказане майно.

Крім того, у порушення вимог ст. ст. 10,
57-60, 179 ЦПК України суди взагалі не
витребували та не дослідили матеріали
спадкової справи, не роз'яснили
позивачу його право на подання
відповідного клопотання та наслідки
невчинення такої процесуальної дії.

При цьому судами взагалі не з'ясовано
питання щодо реєстрації права
власності на спірне приміщення за
будь-якою особою, зокрема за померлою
дружиною позивача, ОСОБА_6, чи за
продавцем - ТОВ «Злагода ЛТД»,
унаслідок чого не визначено коло всіх
зацікавлених осіб та не вирішено
питання про залучення їх до участі у
справі.

Встановлення зазначених обставин має
суттєве значення для правильного
вирішення справи, а тому ухвалення
судами рішень, які ґрунтуються лише на
припущеннях, без з'ясування вказаних
вище обставин, є помилковим.

Враховуючи, що судами не дотримані всі
вимоги процесуального закону, що
унеможливило встановлення фактичних
обставин справи, які мають значення для
правильного вирішення справи, та
порушено норми матеріального права,
ухвалені судові рішення законними та
обґрунтованими визнати не можна, а тому
вони підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі його
представника - ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 грудня

2013 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 25 лютого 2014 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання дій нотаріуса протиправними,
скасування постанови про відмову у
вчиненні нотаріальних дій,
зобов'язання вчинити дії передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.І.
Мартинюк

Судді:

В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук