У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Ленінського РВК м. Харкова про визнання
права власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду
Харківської області від 24 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2004 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із указаним позовом, у якому
просив визнати за ним право власності
на житловий будинок № 74-б по вул.
Клапцова у м. Харкові.

В обґрунтування позову зазначав, що у
1955 році його батьки, ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
побудували спірний житловий будинок на
земельній ділянці, виділеній за
рішенням Ленінського РВК від 28 червня
1945 року. У 1993 році помер його батько, а у
1999 році померла його мати, яка за життя
склала заповіт на його ім'я. Оскільки
він є єдиним спадкоємцем після смерті
своїх батьків, просив задовольнити
позов.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від 1 жовтня 2004 року
позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано право
власності на житловий будинок № 74-б по
вул. Клапцова у м. Харкові по Ѕ частині
за ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в порядку забудови.
Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_7
право власності в порядку спадкування
за законом після смерті батька та
чоловіка, ОСОБА_6, на ј частину
зазначеного будинку за кожним. Визнано
за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину
зазначеного будинку після смерті
ОСОБА_7 в порядку спадкування за
заповітом. Визнано за ОСОБА_4 право
власності на ј частину будинку в
порядку спадкування після смерті
матері ОСОБА_7

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 24 березня
2014 року рішення місцевого суду
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_4,
правонаступником якого було залучено
ОСОБА_5, відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення місцевого суду.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення апеляційної інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції,
перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду, на підставі належним чином
оцінених доказів, поданих сторонами
(ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного
висновку про те, що позов ОСОБА_4 не
підлягає задоволенню, керуючись при
цьому нормами ст. ст. 529, 549 ЦК УРСР.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити
оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 24 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник