Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №287/233/14-ц
Головуючий у 1-й інст. Стратович
Олександр Володимирович
Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Кочетова Л.Г.,

суддів Снітка
С.О., Худякова А.М.,

за участю секретаря
Серветник Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
позбавлення права користування
будинком та виселення за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Олевського
районного суду Житомирської області
від 12 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом та в
обгрунтування вимог зазначила, що вона
є власником будинку АДРЕСА_1 відповідно
до свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 07.07.2006 року. Відповідач
був її чоловіком та проживав у
вказаному будинку. Після розірвання
шлюбу між нею та відповідачем у 2008 році,
останній залишив помешкання і до кінця
2013 року жодного разу не з"являвся за
вищевказаною адресою. В кінці 2013 року
відповідач самовільно вселився в
будинок, вчиняє сварки, обмежуючи її
право на вільне володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Просила позбавити відповідача
права користування будинком та усунути
перешкоди в користуванні власністю,
шляхом його виселення.

Рішенням Олевського районного суду
Житомирської області від 12 червня 2014
року позов задоволено: усунуто
перешкоди в користуванні будинком
шляхом виселення відповідача та
позбавлено останнього права
користування будинком.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, постановивши
нове - про відмову в позові, посилаючись
на порушення судом норм процесуального
та матеріального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Зазначає, що він
вселився у спірний будинок як член
сім»ї наймача в 2002 році, з цього часу
там постійно проживає, а тому право
користування житлом не втратив.

Перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідач в 2002
році вселився в будинок АДРЕСА_1, як
член сім»ї власника - ОСОБА_3, оскільки
на той час перебував у шлюбі з її дочкою
- позивачем по справі (а.с. 26, 5).

Відповідно до вимог ст. 156 ЖК, члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним
у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

07 липня 2006 року позивач набула право
власності на вказаний будинок в
порядку спадкування (а.с. 5-6).

В 2008 році шлюб сторін було розірвано
(а.с. 7).

Після розірвання шлюбу відповідач
виїхав на постійне проживання в
АДРЕСА_2 та проживав там напротязі
останніх трьох років до 31.12.2013 року, що
встановлено висновком Олевського РВ
УМВС України в Житомирській області
про результати розгляду звернення
ОСОБА_1 від 08.01.2014 року (а.с. 10-11).

Вказані обставини визнані
відповідачем в судовому засіданні (а.с.
28-29).

Статтями 71, 163 ЖК України передбачено,
що у разі тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається займане жиле приміщення
протягом шести місяців.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 405 ЦК України,
член сім'ї власника житла втрачає
право на користуванняцим житлом у
разі відсутності члена сім'ї без
поважних причин понад один рік, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ним і власником житла або законом.

Поскільки відповідач без поважних
причин не проживав у спірному будинку
більше трьох років, висновок суду
першої інстанції про обгрунтованість
позову в частині позбавлення його
права користування будинком, є
правильним.

Згідно з положеннями ст. 150 ЖК України,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші
не заборонені законом угоди.

У відповідності до вимог ст. 391 ЦК
України, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Наприкінці 2013 року відповідач
самовільно вселився в будинок
позивача.

Вказана обставина підтверджується
вищевказаним висновком Олевського РВ
УМВС та також визнана відповідачем (а.с.
10-11, 28-29).

Згідно зі ст. 116 ЖК України, осіб, які
самоправно зайняли жиле приміщення,
виселяють без надання їм іншого жилого
приміщення.

За таких обставин, суд обгрунтовано
задовільнив позовну вимогу про
виселяння ОСОБА_2

Наведені в апеляційній скарзі доводи,
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Крім того, в судовому засіданні
відповідачем був визнаний позов.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України,
відповідач може визнати позов протягом
усього часу судового розгляду,
зробивши усну заяву. У разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову. Якщо
визнання відповідачем позову
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд
постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що у суду першої інстнції були
законні підстави для задоволення
позову, а тому на підставі ст. 308 ЦПК
України, приходить до висновку, що
підстави для скасування рішення
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Олевського районного суду
Житомирської області від 12 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді