У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Нагорняк В.А.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення апеляційного суду
Тернопільської області від 16
січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до приватного акціонерного
товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» про
визнання умов договору недійсним,

встановив:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» (далі - ПАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія») про визнання умов договору
недійсним.

В обґрунтування позову зазначав, що 10
червня 2009 року між ним та відповідачем
було укладено договір добровільного
страхування наземних транспортних
засобів (автокаско) серії АЗ/228 № 0032 -
застраховано автомобіль «Chevrolet Epica LA69L»,
2008 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1. Зазначав, що 04 вересня 2009 року
він звернувся до відповідача із заявою
- повідомленням про настання страхової
події, а саме 04 вересня 2009 року він
виявив, що його автомобіль був
викрадений. Листом від 04 грудня 2009 року
за № 4910 ПАТ«Українська
пожежно-страхова компанія» відмовила
йому у виплаті страхового
відшкодування у зв'язку із порушенням
ним п. 22.1.2 та п. 22.1.3.2 договору
страхування - не повідомлення служби
«Трасса» у 30 хвилинний термін з моменту
виявлення страхового випадку та не
передання страховику свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу.
Вважає, що зазначені пункти договору
суперечать ст. ст. 3, 991 ЦК України і ст. 26
Закону України «Про страхування» та є
несправедливими в розумінні ст. 18
Закону України «Про захист прав
споживачів». На підставі
вищевказаного, просив визнати
недійсними п. 22.1.2 та п. 22.1.2.3 договору
добровільного страхування наземних
транспортних засобів (автокаско) серії
АЗ/228 № 0032 від 10 червня 2009 року
недійсним з моменту укладення.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 20 травня 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійними п.
22.1.2 та п. 22.1.2.3 договору добровільного
страхування наземних транспортних
засобів (автокаско) серії АЗ/228 № 0032 від
10 червня 2009 року з моменту укладення.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 16 січня 2014
року рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 20 травня 2013
року скасовано, ухвалено нове рішення,
яким відмовлено ОСОБА_2 в
задоволенні позову.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла касаційна
скарга ОСОБА_2, з пропуском
передбаченого ст. 325 ЦПК України строку
на касаційне оскарження. В доданому до
касаційної скарги клопотанні
заявником ставиться питання про
поновлення строку на касаційне
оскарження судових рішень з посиланням
на поважність причин пропуску такого
строку.

Відповідно до вимог статті 325 ЦПК
України касаційна скарга може бути
подана протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
(ухвалою) апеляційного суду (зі змінами,
внесеними згідно із Законом №2453-VI від
07.07.2010 року). У разі пропуску
зазначеного строку з причин, визнаних
поважними, суддя касаційної інстанції
за заявою особи, яка подала скаргу, може
поновити цей строк.

Перевіривши доводи заявника та додані
до касаційної скарги матеріали, вважаю
за можливе її задовольнити.

Однак, у відкритті касаційного
провадження у справі слід відмовити з
таких підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду і залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні
позову правомірно виходив з того, що зі
змістом спірного договору та додатків
до нього позивач був ознайомлений,
погодився з ним та виконував його
умови. Під час дії договору страхування
жодна із сторін не зверталася одна до
одної щодо включення або виключення
окремих частин правочину.

Суд апеляційної інстанції правильно
встановив характер правовідносин
сторін у справі та застосував норми
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини, вирішив спір з
урахуванням меж заявлених позовних
вимог та конкретних обставин справи на
підставі наданих сторонами доказів з
дотриманням норм процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками суду апеляційної інстанції
та з їх оцінкою.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваного рішення не дають підстав
для висновку, що судом апеляційної
інстанції при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК
України є підставами для скасування
судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне
оскарження рішення апеляційного суду
Тернопільської області від 16 січня 2014
року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» про
визнання умов договору недійсним.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ
В.А. Нагорняк