АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

23 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Мазурик
О.Ф.,Росік Т.В.

при секретарі: Гура А.А..,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 13 червня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 13.06.2014 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
неустойку за прострочення сплати
аліментів в сумі 14 836.28 грн. та 243.60 грн.
судового збору.

Не погодившись з таким рішенням суду
ОСОБА_1,яка є представником
відповідача за довіреністю, подала
апеляційну скаргу в якій ставить
питання про скасування оскаржуваного
рішення суду та ухвалення нового про
зменшення розміру неустойки з
урахуванням тієї обставини, що
відповідач не працює, надає допомогу
своєму старому дідусеві який хворий на
тяжке захворювання, погашав кредит і
не сплачував аліменти з поважних
прични, що безпідставно не було
ураховано судом першої інстанції.

В суді апеляційної інстанції
представники ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та ОСОБА_4
апеляційну скаргу підтримали з підстав
наведених в ній.

ОСОБА_3 вважає, що спір вирішений судом
правильно, просила апеляційну скаргу
відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду в цій частині, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Задовольняючи позов суд виходив з
того,що відповідач не виконує належним
чином рішення суду про стягнення з
нього аліментів на утримання
неповнолітнього сина з часу його
ухвалення, має заборгованість, яку не
погашає, а відтак повинен сплатити пеню
у розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду і вважає їх
правильними.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом сторони перебували
у зареєстрованому шлюбі з 06.05.2011 року
по 25.06.2013 року, від якого мають сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Деснянського районного суду
м.Києва від 03.07.2013 року з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на
утримання сина в розмірі по 800 грн.,
щомісячно, починаючи з 22.05.20013 року і до
повноліття дитини.

Згідно розрахунку заборгованості
здійсненого державним виконавцем ВДВС
Дарницького РУЮ у м.Києві № 851/7 від
05.05.2014 року заборгованість відповідача
по аліментам станом на 01.05.2014 року
становить 7 636.84 грн.

За положеннями ст.196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

У постанові Верховного Суду України
від 11 вересня 2013 року, прийнятій за
результатами перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04 квітня 2013 року у справі про
стягнення заборгованості за
аліментами та пені від суми
несплачених аліментів вказано, що
оскільки зобов'язання зі сплати
аліментів носить періодичний характер
і повинно виконуватися щомісяця, то при
розгляді спорів про стягнення на
підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від
суми несплачених аліментів суд повинен
з'ясувати розмір несплачених аліментів
по кожному з цих періодичних платежів,
встановити строк, до якого кожне із цих
зобов'язань мало бути виконано, та з
урахуванням встановленого обчислити
розмір пені, виходячи із суми
несплачених аліментів за кожен місяць
окремо від дня порушення платником
аліментів свого обов'язку щодо їх
сплати до дня ухвалення судом рішення
про стягнення пені, підсумувавши
розміри нарахованої пені за кожен із
прострочених платежів та визначивши її
загальну суму.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що за змістом ст.196 СК
України пеня нараховується не на всю
суму заборгованості, а її нарахування
обмежується лише сумою несплачених
аліментів за той місяць, в якому
проводилося стягнення аліментів, у
зв'язку з цим сума заборгованості зі
сплати аліментів за попередні місяці
не додається за наступні, а кількість
днів прострочення обчислюється
виходячи з того, скільки днів
прострочено до сплати певної
заборгованості, при цьому пеня
нараховується з часу невиконання
рішення суду.

Колегія суддів погоджується з
розрахунком пені здійсненим судом
першої інстанції і вважає правильним
визначення її розміру за період з 22.05.2013
року по 30.04.2014 року в сумі 14 836.28 грн.,
оскільки він відповідає зазначеним
нормам права.

Крім того цей розрахунок відповідачем
ніяким чином не спростований.

Згідно із роз'ясненнями, що містяться в
п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року №3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» передбачена ст. 196
СК відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки ( пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилась з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойки за
весь час прострочення сплати
аліментів.

Обгрунтовуючи підстави для зменшення
розміру пені апелянт зазначив скрутне
матеріальне становище відповідача, те
що він не працює, наявність кредитних
зобов'язань та значні витрати на
лікування його дідуся.

На підтвердження такому в суді першої
інстанції представник відповідача
надав наказ про звільнення ОСОБА_2 з
роботи за власним бажанням з 10.04.2014 року
( а.с.30), копію першої та другої сторінки
трудової книжки з відомостями про його
роботу у ТОВ «ВЕНБЕСТ» з 03.09.2013 року по
10.04.2014 року на посаді охоронника
відділу охорони та безпеки ( а.с.31), а до
апеляційної скарги - долучив договір
кредиту на придбання мобільного
телефону на суму 2797.38 грн. ( а.с.48-50),
виписку з історії хвороби ОСОБА_6 про
перебування його на стаціонарному
лікуванні з 18.03.10 року по 29.03.2010 року(
а.с.52), два товарні чеки на придбання
ліків , які не містять інформації щодо
покупця ( а.с.53).

Колегія суддів, дослідивши подані
відповідачем докази, приходить до
висновку, що вони не доводять того, що
заборгованість відповідача по
аліментам утворилася з незалежних від
нього причин та не убачає підстав для
зменшення розміру пені.

За увесь період з часу стягнення
аліментів, навіть у період коли
ОСОБА_2 працював, він лише тричі,
поштовими переказами надіслав
позивачці у серпні 2013 року -300 грн., у
жовтні 2013 року -400 грн., у січні 2014 року
-400 грн. ( а.с.32) і вказані суми були
ураховані при визначенні
заборгованості по аліментам, тому
твердження апелянта про неправильне
визначення розміру заборгованості
колегія суддів не може прийняти до
уваги.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо пред'явлених у рамках даної справи
позовних вимог повно та послідовно
викладені у мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду
м.Києва від 13 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 753/7366/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 9587
/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Сирбул О.Ф.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.