Номер провадження: 22-ц/785/6832/14
Головуючий у першій інстанції Івченко
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
судноплавної компанії «Чорноморське
морське пароплавство» на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 30 квітня 2014 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до Державної
судноплавної компанії «Чорноморське
морське пароплавство» про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
іншим платежам,

встановила:

31 травня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом, в якому після уточнення
позовних вимог ставила питання про
стягнення з відповідача компенсацію за
затримку виплати заробітної плати по
дату ухвалення судового рішення у сумі
9684,85 грн., вихідну допомогу в розмірі
дванадцятимісячного середнього
заробітку у сумі 11 375,28 грн. та моральну
шкоду у сумі 5000 грн. (а.с.94).

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що
з 1972 року по 14.02.2013 року вона працювала в
Державній судноплавній компанії
«Чорноморське морське пароплавство»
(далі - ДСК «ЧМП»). Остання посада, яку
займала позивач - економіст на 0,25
ставки.

14 лютого 2013 року Наказом №67-Л ОСОБА_3
була звільнена з ДСК «ЧМП» у зв'язку із
скороченням штату з чисельними
порушеннями а саме: без узгодження з
профспілкою, без врахування
переважного права на залишення на
роботі при звільненні працівників, у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці, без проведення
розрахунку і виплати вихідної
допомоги.

Представник відповідача в судовому
засіданні уточнену позовну заяву не
визнав та просив суд залишити її без
задоволення.

Рішенням Приморського районного суду м
Одеси від 30 квітня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 були задоволені
частково, а саме:

Стягнуто з ДСК «ЧМП» на користь ОСОБА_3
компенсацію за затримку виплати
заробітної плати в розмірі 9684,85грн.,
вихідну допомогу в розмірі
дванадцятимісячного середнього
заробітку у зв'язку із звільненням за
скороченням штату на підставі
підпункту 9.4.1 пункту 9.4 Колективного
договору, в розмірі 11375,28 грн., моральну
шкоду в розмірі 2500 грн.

Стягнуто з ДСК «ЧМП» на користь держави
судовий збір у розмірі 487,20 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ДСК «ЧМП» ставить
питання про скасування вищевказаного
судового рішення та ухвалення нового,
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі,
посилаючись на те, що рішення суду є
необґрунтованим та таким, що підлягає
скасуванню.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відмови в задоволенні апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що при
звільненні за скороченням штату
позивачу ОСОБА_3 заробітна плата
нарахована але не була виплачена, у
зв'язку з чим на її користь підлягає
стягненню з відповідача середній
заробіток за затримку розрахунку при
звільнені, починаючи з 15.02.2013 року у
розмірі 9684,85 грн.

Крім того, оскільки при звільненні
позивачці не було виплачено вихідну
допомогу в розмірі
дванадцятимісячного середнього
заробітку у зв'язку із звільненням за
скороченням штату на підставі п.п.9.4.1
п.9.4 Колективного договору, на її
користь з відповідача підлягає
стягненню 11375,28 грн.

Також суд дійшов висновку про те, що у
зв'язку з порушенням трудових прав
позивачки, на її користь з відповідача
підлягає стягненню моральна шкода в
розмірі 2500 грн.

З таким висновком суду повністю
погоджується колегія суддів, з огляду
на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, в
ДСК «ЧМП» позивач ОСОБА_3 працювала з 1972
року по 14.02.2013 року. Остання посада, яку
займала позивач - економіст на 0,25
ставки.

14.02.2013 року Наказом №67-Л позивач була
звільнена з ДСК «ЧМП», у зв'язку із
скороченням штату працівників на
підставі п.1 ст.40 КЗпП України, що
підтверджується копією трудової
книжки, однак без проведення повного
розрахунку і виплати вихідної
допомоги, що і змусило її звернутися до
суду з позовом за поновленням
порушеного права.

Так, у відповідності до ст. 44 КЗпП
України при припиненні трудового
договору з підстав, зазначених у пункті
6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40
цього Кодексу, працівникові
виплачується вихідна допомога у
розмірі не менше середнього місячного
заробітку; у разі призову або вступу на
військову службу, направлення на
альтернативну (невійськову) службу
(пункт 3 статті 36) - у розмірі двох
мінімальних заробітних плат; внаслідок
порушення власником або уповноваженим
ним органом законодавства про працю,
колективного чи трудового договору
(статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому
колективним договором, але не менше
тримісячного середнього заробітку.

Як вбачається із п.9.4.1 Додаткової угоди
№3 до Колективного договору між
адміністрацією та трудовим колективом
ДСК «ЧМП» на 2005-2007 рр., всім працівникам
вивільненим в процесі санації чи
банкрутства за ініціативою
адміністрації чи особи, яка її заміняє,
виплатити крім виплат, передбачених
КЗпП України, додаткову вихідну
допомогу в розмірі дванадцятимісячної
заробітної плати вивільненого
працівника. Виплату додаткової
допомоги здійснювати в першочерговому
порядку (а.с.).

Згідно до ст. 47 КЗпП України власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Про нараховані суми, належні
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган у всякому
випадку повинен у зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Згідно до ст. 117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Так, 28.03.2013 року Приморським районним
судом м. Одеси було винесено судовий
наказ, яким стягнуто з Державної
судноплавної компанії «Чорноморське
морське пароплавство» на користь
ОСОБА_3 нарахованої, але невиплаченої
суми заробітної плати у розмірі 1270,73
грн. (а.с. 27).

У зв'язку з цим на її користь підлягає
стягненню з відповідача середній
заробіток за затримку розрахунку при
звільненні, починаючи з 15.02.2013 року по
день ухвалення оскаржуваного рішення
суду, у розмірі 9684,85 грн.

Крім того, у відповідності до п.п.9.4.1 п.9.4
Колективного договору відповідач мав
виплатити позивачці ОСОБА_3 вихідну
допомогу в розмірі
дванадцятимісячного середнього
заробітку, однак відповідач не виконав
зазначені умови Колективного договору,
у зв'язку з чим на її користь з
відповідача підлягає стягненню 11375,28
грн.

Що стосується висновку суду про
необхідність стягнення з відповідача
на користь позивачки моральної шкоди,
то колегія суддів також погоджується з
висновком суду, оскільки у
відповідності до ст.237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Матеріали справи свідчать про те, що
внаслідок невиплати заробітної плати,
а також виплат, які пов'язані зі
звільненням, що було встановлено в
судовому засіданні, позивачці було
завдано моральну шкоду, яка полягала у
тому, що внаслідок порушення трудових
прав ОСОБА_3, були порушені її нормальні
життєві зв'язки, що вимагало від неї
додаткових зусиль для організації
свого життя після примусового
звільнення, що в свою чергу
супроводжувалось моральними
стражданнями та переживаннями.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, суд
дійшов висновку про необхідність
часткового задоволення позовних вимог
в цій частині та встановив розмір
завданої моральної шкоди у сумі 2500 грн.,
що є достатнім для відновлення
нормальних життєвих зв'язків
позивачкою ОСОБА_3 та організації свого
життя.

Що стосується доводів заявника
апеляційної скарги про те, що на
користь позивачки підлягає стягненню
вихідна допомога в розмірі не
дванадцятимісячного середнього
заробітку, а в розмірі одного
середнього заробітку за 12 місяців, то
вони є необґрунтованими і
спростовуються п. 9.4.1 Додаткової угоди
№ 3 до Колективного договору між
адміністрацією і трудовим колективом
ДСК «ЧМП» (а.с.8, 18).

Також безпідставними є доводи заявника
апеляційної скарги про те, що в позові
має бути відмовлено, оскільки у
несвоєчасній виплаті заробітної плати
позивачці, відсутня вина ДСК «ЧМП», так
як порушення провадження у справі про
визнання банкрутом ДСК «ЧМП» та
введення процедури санації, на
звільняє ДСК «ЧМП» від обов'язку
виконання трудового законодавства,
Колективного трудового договору та від
своєчасної виплати заробітної плати
працівникам, у тому числі при їх
звільненні.

З підстав викладеного, та враховуючи,
що ДСК «ЧМП» порушило права та законні
інтереси позивачки ОСОБА_3, також є
безпідставними доводи заявника
апеляційної скарги про відсутність
підстав для стягнення на її користь
моральної шкоди.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги не надав суду
достатніх, належних і допустимих
доказів існування обставин, на які він
посилається як на підставу своїх
заперечень проти позовних вимог,
оскаржуваного рішення суду, а також
доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду, доводи апеляційної скарги його не
спростовують, рішення ухвалено у
відповідності до вимог матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржуване рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.
308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державної
судноплавної компанії «Чорноморське
морське пароплавство» відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 30 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко