Провадження № 2/742/1142/14
унікальний № 742/3447/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року Прилуцький
міськрайонний суд Чернігівської
області

в складі: головуючого-судді: Зарічної
Л.А.,

при секретарі: Хотінь Ж.О.,

за участю представника відповідача:
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Прилуках цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя
особа Приватне акціонерне товариство
«Українська страхова компанія «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп», про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2014 року близько 09 години
00 хвилин, ОСОБА_3, керуючи автомобілем
Fiat Doblo реєстраційний номер НОМЕР_1,
рухаючись по другорядній дорозі в
с.Малківка Прилуцького району та при
виїзді на головну дорогу вул.Гагаріна,
що має асфальтне покриття не надав
перевагу в русі автомобілю КІА CERATO
реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок
чого транспортні засоби отримали
механічні пошкодження.

Постановою Апеляційного суду
Чернігівської області від 12 березня 2014
року ОСОБА_3 за порушення правил
дорожнього руху, що передбачає ст.124
КУпАП був притягнутий до
адміністративної відповідальності та
до нього застосовано стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 400 грн.

Посилаючись на ті обставини, що
внаслідок даної ДТП було пошкоджено
автомобіль позивача, який є його
власником, останні звернувся до суду
із позовом про відшкодування
заподіяних йому матеріальної шкоди в
розмірі 9633 грн.69 коп., моральної шкоди
в розмірі 5000 грн. та понесені витрати по
сплаті судового збору.

В судовому засіданні позивач
підтримав в повному обсязі свої
позовні вимоги та просив їх
задовольнити.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали з підстав відсутності належних
доказів, що підтверджують розмір
заподіяної як матеріальної, так і
моральної шкоди.

Представник страхової компанії
до суду не з'явився, але подав письмову
заяву про розгляд справи за їх
відсутності та надав письмові
пояснення.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши наявні докази по справі суд
приходить до наступного висновку:

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних
чи юридичних осіб, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі.

В судовому засіданні було
достовірно встановлено, що ОСОБА_2 є
власником автомобіля марки КІА CERATO
реєстраційний номер НОМЕР_3, що
вбачається із свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу (а.с.8).

Цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3, який під час
ДТП керував транспортним засобом,
застрахована у ПрАТ « Українська
страхова компанія «Княжа Вієнна
Іншуранс Груп», що підтверджується
полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АЕ/ 0827897 від 27.04.2013 року.

Відповідно до ст.1166ЦК України
шкода, завдана майну фізичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Проте, як вбачається із матеріалів
справи, шкода була заподіяна внаслідок
взаємодії джерел підвищеної небезпеки,
а відповідно до правил ст.1188 ЦК
України, шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, визначені
Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності наземних
транспортних засобів»,

Так, згідно ст.3 даного Закону
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та (або) майну потерпілих
внаслідок ДТП та захисту майнових
інтересів страхувальників, а ст.20
якого передбачає при настанні
страхового випадку обов'язок
страховика здійснити страхову виплату
або виплату страхового відшкодування
у передбачений договором строк.

Згідно ст.6 даного Закону
страховим випадком є подія, внаслідок
якої заподіяна шкода третім особам під
час ДТП, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Згідно ст.22 Закону «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності наземних
транспортних засобів» при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка
була заподіяна в результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров»ю, майну третьої особи. У зв'язку
з пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з
евакуацією транспортного засобу з
місця ДТП до місця проживання того
власника чи законного користувача
транспортного засобу, який керував ним
у момент ДТП, чи до місця здійснення
ремонту на території України. Проте,
згідно ст.12, страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи, що
не може перевищувати 2% від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток, завданий
майну потерпілих.

За договором страхування, що був
укладений відповідачем у ПрАТ
«Українська страхова компанія «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп» визначено ліміт
відповідальності на одного
потерпілого за шкоду заподіяну життю і
здоров'ю - 100 тисяч гривень , за шкоду,
заподіяну майну - 50 тисяч гривень, а
також визначено розмір франшизи - 1000
грн.

Крім того, ст.1192 ЦК передбачає
способи відшкодування шкоди, завданої
майну потерпілого та визначає розмір
збитків, що підлягає відшкодуванню
потерпілому, який визначається
відповідно до реальної вартості
втраченого майна на момент розгляду
справи або виконання робіт, необхідних
для відновлення пошкодженої речі.

В той же час ст. 1194 ЦК України
передбачає, що особа , яка застрахувала
свою цивільну відповідальність , для
повного відшкодування завданої нею
шкоди зобов'язана сплатити
потерпілому різницю між фактичним
розміром шкоди і страховою виплатою
(страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ц і дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях

Як на підставу своїх вимог щодо
стягнення з відповідача матеріальної
шкоди позивач посилається на висновок
експертного товарознавчого
дослідження належного йому автомобіля
від 12 лютого 2014 року №009/14. Проте,
позивачем до суду надано лише
ксерокопію шести сторінок такого із
наявних тринадцяти. Дослідженням
неповного висновку було встановлено,
що такий має розбіжності в описові та
резолютивній частині щодо визначення
розміру заподіяної шкоди та вартості
відновлювального ремонту. Саме з цією
метою позивачу було запропоновано
надати оригінал відповідного висновку,
але такий наданий не був, як і не
погодився позивач із проведенням та
оплатою авто-товарознавчої експертизи.

Позивачем до справи надано
ксерокопію платіжного доручення від
19.05.2014 року про виплату йому, ОСОБА_2,
страховою компанією 48124,66 грн. Однак,
вказаний документ не може свідчити про
розмір заподіяної позивачеві
матеріальної шкоди, оскільки з нього не
вбачається, що такий відшкодовано саме
за шкоду, заподіяну у ДТП із
відповідачем і платіжне доручення
підтверджує лише факт виплати і не може
свідчити ні про що інше.

Незважаючи на ті обставини, що на
відповідача покладено обов'язок по
відшкодуванню франшизи та у випадку
перевищення ліміту відповідальності ,
різниці між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням), а оскільки інших
належних та допустимих доказів щодо
розміру заподіяної матеріальної шкоди
позивачем не надано, суд не має права
постановлювати своє рішення лише на
припущеннях.

Що стосується відшкодування
позивачу моральної шкоди, суд вважає
за необхідне зазначити наступне.

Саме стаття 1167 ЦК передбачає, що
відшкодування моральної шкоди,
завданої фізичній особі
неправомірними діями , відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Таким чином, відповідно до вимог
ЦК України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у : фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів та інших
випадках. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності та справедливості.

В той же час в судовому засіданні
позивач не навів переконливих доказів
заподіяння йому моральної шкоди,
посилаючись лише на інфляційні
процеси в державі, що не може слугувати
підставою для відшкодування
заподіяної моральної шкоди, а є
самостійними вимогами, що регулюються
нормами Цивільного кодексу України.

За таких обставин суд вважає за
необхідне відмовити позивачу у
задоволенні його вимог у повному
обсязі.

Відповідно до вимог ст.4 Закону
України «Про судовий збір», судовий
збір справляється у відповідному
розмірі від мінімальної заробітної
плати у місячному розмірі,
встановленому законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому відношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі. За
подання до суду позовної заяви
майнового характеру визначена ставка
судового збору - 1 відсоток від ціни
позову, але не менше 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати. За подання заяви
немайнового характеру визначена
ставка судового збору у розмірі 0,2
розміру мінімальної заробітної плати.
Оскільки у позовній ОСОБА_2 заявлені
вимоги як майнового, так і не майнового
характеру, а оскільки судовий збір був
сплачений лише щодо одного виду
позовних вимог, суд вважає за необхідне
стягнути із позивача на користь
держави недоплачений судовий збір по
справі в розмірі 243 грн.60 коп.

На підставі ст.ст. 1166,1167, 1187, 1192,1194 ЦК
України, ст.ст.3,6, 22,23,31,32,33,37,38 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів»,
керуючись ст.ст.11,57-60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди -
відмовити у повному обсязі.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір по справі в
розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути
оскаржено шляхом подання протягом 10
днів апеляційної скарги до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Прилуцький
міськрайонний суд.

Суддя: