У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 рокум. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Кафідова О.В., розглянувши
касаційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Здолбунівського районного суду
Рівненської області від 15 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 01 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про надання дозволу на виїзд за межі
України громадянина, який не досяг
16-річного віку, без згоди та супроводу
другого з подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про надання
дозволу на виїзд за межі України
громадянина, який не досяг 16-річного
віку, без згоди та супроводу другого з
подружжя,

в с т а н о в и в:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із указаним позовом.

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2

Рішенням Здолбунівського районного
суду Рівненської області від 15
травня 2014 року, яке залишено без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 01 липня 2014 року, у
задоволенні даних позовів відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Здолбунівського
районного суду Рівненської області від
15 травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Рівненської області від 01 липня 2014
року, мотивуючи свою вимогу
неправильним застосуванням судами
норм матеріального та порушенням норм
процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Суди першої та апеляційної інстанцій,
ухвалюючи оскаржувані рішення,
правильно встановили характер
правовідносин сторін у справі та
застосували до цих правовідносин норми
матеріального права, які їх регулюють,
і вирішили справу з дотриманням норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовів, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивачами не
зазначено конкретної держави до якої
вони мають намір виїхати з
неповнолітніми дітьми та відповідного
проміжку часу перебування у цій
державі.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку, що судами першої
та апеляційної інстанцій при розгляді
справи були допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК
України є підставами для скасування
судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Здолбунівського районного суду
Рівненської області від 15 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 01 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про надання дозволу на виїзд за межі
України громадянина, який не досяг
16-річного віку, без згоди та супроводу
другого з подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про надання
дозволу на виїзд за межі України
громадянина, який не досяг 16-річного
віку, без згоди та супроводу другого з
подружжя, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги
матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.В. Кафідова