У Х В А Л А

18 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Умнової О.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г.,
Наумчука М.І.,

Парінової І.К., Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 квітня 2014 року в справі за
позовом приватного
сільськогосподарського підприємства
«Імені Шевченка» до ОСОБА_3 про
розірвання договору оренди земельної
ділянки та відшкодування збитків,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року приватне
сільськогосподарське підприємство
«Імені Шевченка» (далі - ПСП «Імені
Шевченка») звернулося до суду з позовом
до ОСОБА_3, мотивуючи вимоги тим, що в
порушення умов договору оренди
земельної ділянки площею 5,7627 га,
укладеного 01 листопада 2007 року між ним
та ОСОБА_3, остання восени 2012 року
почала самостійно обробляти належну їй
земельну ділянку та заявила, що має
намір надалі самостійно
використовувати земельну ділянку,
оскільки її не влаштовував розмір
орендної плати, яку вона відмовилася
отримувати за 2012 рік. Посилаючись на
викладене, позивач просив розірвати
договір оренди земельної ділянки та
стягнути з ОСОБА_3 28 513 грн 33 коп. у
відшкодування збитків у формі упущеної
вигоди.

Рішенням Великобурлуцького районного
суду Харківської області від 07 жовтня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 26 грудня 2013 року, позов задоволено.
Розірвано договір оренди земельної
ділянки від 01 листопада 2007 року,
укладений між ПСП «Імені Шевченка» та
ОСОБА_3, зареєстрований у
Великобурлуцькому районному відділі
Харківської регіональної філії ДП
«Центр державного земельного кадастру
при державному комітеті по земельних
ресурсах України», про що у державному
реєстрі земель вчинений запис від 19
лютого 2009 року за № 54. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПСП «Імені Шевченка»
28 519 грн 33 коп. у відшкодування збитків.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 квітня 2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_3 відхилено на підставі ч. 3
ст. 332 ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд зазначеної ухвали
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
зокрема, ст. ст. 24, 25, 32 Закону України
«Про оренду землі», ст. ст. 623, 624
Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції вказаних норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник посилається
на ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 березня 2012 року в
справі за позовом про витребування
земельної ділянки із чужого
незаконного володіння, стягнення
орендної плати, заподіяних збитків та
моральної шкоди.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11
«Про судову практику застосування
статей 353 - 360 ЦПК України» неоднакове
застосування одних і тих самих норм
матеріального права полягає зокрема: у
різному тлумаченні судами змісту і
сутності правових норм, що призвело до
різних висновків про наявність чи
відсутність суб'єктивних прав та
обов'язків учасників відповідних
правовідносин; у різному застосуванні
правил конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням юридичної сили цих
правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Із змісту заяви та долученої до заяви
копії судового рішення, на яке
здійснюється посилання як на приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права судом касаційної
інстанції, не вбачається неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, зокрема, судові
рішення ухвалені у справах, в яких
підстави позову не є тотожним, та в
справах за різних встановлених судами
фактичних обставин.

Також, як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції вказаних норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник посилається
на ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 березня 2012 року в справі за
позовом про відшкодування збитків.

Відповідно до правового висновку
Верховного Суду України, викладеного в
постанові від 23 квітня 2014 року в справі
№ 6-30цс14, справа має переглядатися за
всіма доводами заяв, посиланнями на всі
судові рішення щодо неоднакового
застосування норм матеріального права,
які додано до заяви про перегляд,
незалежно від того, висловлена правова
позиція щодо неправильності
застосування норми матеріального
права в судовому рішенні, ухваленому по
суті, чи в ухвалі про передачу справи
касаційним судом на новий розгляд.

Як вбачається зі змісту ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 березня 2012
року, при її постановленні суд
касаційної інстанції не висловлював
правову позицію щодо правильності
застосування норм матеріального права,
рішення судів попередніх інстанцій
скасовано, а справу передано на новий
судовий розгляд, з підстав порушення
судами норм процесуального права.

Крім того, як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції вказаних норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник посилається
на постанову судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України від 12 грудня 2012 року про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 жовтня 2011 року
у справі про розірвання договору
оренди землі, стягнення заборгованості
з орендної плати.

У п. 9 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» зазначено, що судовими
рішенням на які заявник посилається на
підтвердження підстави, передбаченої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України,
можуть бути рішення: Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ; Вищого адміністративного суду
України, Вищого господарського суду
України; судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,
ухвалені, як судом касаційної
інстанції; апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року №
697-V. Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним.

Зазначена постанова Верховного Суду
України прийнята в порядку ст. ст.
355, 360-3, 360-5 ЦПК України та не є судовим
рішенням, ухваленим як судом
касаційної інстанції, а тому на вказану
постанову не може здійснюватися
посилання як на підтвердження
підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст.
355 ЦПК України.

Оскільки неоднакове застування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах відсутнє, у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 359 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом приватного
сільськогосподарського підприємства
«Імені Шевченка» до ОСОБА_3 про
розірвання договору оренди земельної
ділянки та відшкодування збитків, за
заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 квітня 2014 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.В. Умнова

Судді:
Ю.Г. Іваненко

М.І.
Наумчук

І.К. Парінова

І.М. Фаловська