Справа № 161/6054/14-ц
Провадження № 2/161/2223/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

(заочне)

15 серпня 2014 року
м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі:

головуючого судді - Присяжнюк Л.М.,

при секретарі - Фурман Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Гіркополонківської
сільської ради про визнання недійсним
договору дарування жилого будинку,
визнання права власності на частини
житлового будинку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись в суд із
позовом до відповідачів про визнання
недійсним договору дарування жилого
будинку, визнання права власності на
частини житлового будинку. Вказують, що
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2,
являлися співвласниками колгоспного
двору - житлового будинку по АДРЕСА_1.
Однак, батько (дід) без згоди матері
(баби) 15.03.1983 року подарував це майно
своїм дітям ОСОБА_3, ОСОБА_7 Вказує, що
вони на даний час є спадкоємцями після
смерті ОСОБА_6, якій мало б належати
дане майно. Вважають, що договір
дарування укладений ОСОБА_5 з
порушенням вимог ст.48, 243, 244 ЦК
Української РСР від 1963 року. Просять
визнати недійсним договір дарування
житлового будинку, укладений між
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7, що посвідчений
виконавчим комітетом
Гіркополонківської сільської ради
народних депутатів від 15.03.1983 року за №
7, визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частини житлового будинку по АДРЕСА_1,
визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частини житлового будинку по АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_8 в судове
засідання не з'явилася, подала на
адресу суду заяву, якою просила справу
розглядати за її відсутності по
наявних у ній матеріалах, позов
підтримала в повному обсязі, проти
ухвалення заочного рішення не
заперечила.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явилися, про причини
неявки суд не повідомили.

Представник відповідача
Гіркополонківської сільської ради
Луцького району Волинської області в
судове засідання не з'явився, подав
суду письмову заяву, в якій зазначив, що
визнає позовні вимоги та просить
слухати справу у відсутності
представника сільської ради.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явився, хоча повідомлявся належним
чином про дату, час та місце розгляду
справи через оголошення у ЗМІ - газеті
«Волинь-нова» (а.с.51).

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК
України суд ухвалює рішення в порядку
заочного розгляду справи.

Дослідивши та оцінивши
представлені по справі докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов підставний та підлягає до
задоволення.

Згідно ст. 243 ЦК України (в редакції 1963
року) за договором дарування одна
сторона передає безоплатно другій
стороні майно у власність. Договір
дарування вважається укладеним з
моменту передачі майна обдарованому.

Із змісту ст. 244, 227 ЦК України (в
редакції 1963 року) договір дарування
жилого будинку повинен бути
нотаріально посвідчений, якщо хоча б
однією з сторін є громадянин.

Судом встановлено, що 15.03.1983 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_7 був укладений
договір дарування, згідно якого
останнім був подарований в рівних
частинах житловий будинок по АДРЕСА_1
(а.с. 17 оглянутої судом
інвентаризаційної справи №48). Даний
правочин був 15.03.1983 року посвідчений
секретарем сільської ради та
зареєстрований в реєстрі за №7.

Право власності на зазначений житловий
будинок було оформлено за колгоспним
двором, головою якого був ОСОБА_5 22.05.1989
року на підставі рішення Луцької
районної ради народних депутатів №118
від 15.05.1989 року (а.с.8, 10 оглянутої судом
інвентаризаційної справи №48).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦК України (в
редакції 1963 року) недійсною є та угода,
що не відповідає вимогам закону, в тому
числі ущемлює особисті або майнові
права неповнолітніх дітей.

Так, мати (баба) позивачів ОСОБА_6 була
членом колгоспного двору, що складався
із житлового будинку по АДРЕСА_1, а тому
при укладенні
ОСОБА_5 оспорюваного правочину
необхідна була її згода.

Судом встановлено, що на час
укладення договору дарування на майно
колгоспного двору, до членів
колгоспного двору належали ОСОБА_5, 1922
р.н., ОСОБА_6, 1924 р.н., позивачі - ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, що підтверджується витягом з
погосподарської книги за 1983-1990 роки
Гіркополонківської сільської ради
(а.с.8). Тобто позивачі були
зареєстровані та проживали у
вищевказаному житловому будинку.

Відповідно до ст. 120 ЦК України (в
редакції 1963 року) майно колгоспного
двору належать його членам на праві
сумісної власності. Частиною 1 ст. 121 ЦК
України (в редакції 1963 року)
встановлено, що володіння,
користування і розпорядження майном
колгоспного двору здійснюється за
згодою всіх членів двору. При
відсутності згоди спір про володіння,
користування або розпорядження майном
колгоспного двору вирішується судом за
позовом будь-якого члена двору, який
досяг шістнадцяти років.

Як вбачається із п. 55 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
виконавчими комітетами міських,
селищних, сільських Рад депутатів
трудящих, від 19 січня 1976 року № 1/5, яка
діяла на момент укладення договору
дарування, якщо жилий будинок, що
відчужується, є власністю колгоспного
(одноосібного селянського) двору,
договір про його відчуження може бути
посвідчений службовою особою
виконавчого комітету при наявності
письмової згоди на відчуження будинку
всіх членів двору, які досягли 16 років,
а якщо в складі двору є особи, які не
досягли 16 років, а також недієздатні та
обмежено дієздатні, - при наявності
згоди органу опіки і піклування з
додержанням вимог, викладених у
пунктах 36 і 39 цієї Інструкції.

Так, оспорюваний договір
дарування не містить посилань на
зареєстроване право власності на майно
колгоспного двору - житловий будинок за
ОСОБА_5, а тому останній не мав прав
самостійно розпоряджатися
вищевказаним майном за відсутності
згоди усіх членів колгоспного двору.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що вказаний договір дарування
укладений із порушенням норм
цивільного законодавства, а тому його
слід визнати недійсним.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1 від 27.11.1995 року
(а.с.14).

Статтею 123 ЦК Української РСР (в
редакції 1963 року) передбачено, що
розмір частки члена двору
встановлюється виходячи з рівності
часток усіх членів двору, включаючи
неповнолітніх і непрацездатних.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась
спадщина на ? частини житлового будинку
з надвірними будівлями і спорудами по
АДРЕСА_1., яку в рівних частках
успадкували - ОСОБА_6 та позивачі ОСОБА_1
та ОСОБА_2

У відповідності до ст. 529 ЦК УРСР (в
редакції 1963 року) при спадкоємстві за
законом спадкоємцями першої черги є, в
рівних частках, діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого.

Статтею 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року)
передбачено, що кожний громадянин може
залишити за заповітом усе своє майно
або частину його (не виключаючи
предметів звичайної домашньої
обстановки і вжитку) одній або кільком
особам як тим, що входять, так і тим, що
не входять до кола спадкоємців за
законом, а також державі або окремим
державним, кооперативним та іншим
громадським організаціям.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с.15).

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є донькою та
внуком померлої
ОСОБА_6 (а.с.8, 16-17).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 мати (баба)
позивачів на випадок своєї смерті
склала заповіт, яким заповіла усе
належне їй майно позивачу ОСОБА_1 (а.с.19),
після смерті якої відкрилася спадщина
на 3/8 частини житлового будинку по
АДРЕСА_1 та інше майно, яке складалось
із земельного паю, грошових заощаджень,
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України
2003 року (чинного на момент відкриття
спадщини після смерті ОСОБА_6.)
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи те, що позивачі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 є єдиними спадкоємцями після
смерті ОСОБА_6, суд приходить до
висновку, що за ОСОБА_1 слід визнати
право власності на ? частини житлового
будинку по АДРЕСА_1, а за ОСОБА_2 слід
визнати право власності на ? частини
вищевказаного будинку.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-60, 212-215, 224-226 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 48, 112, 120-121, 244,
529, 548-549 ЦК України (в редакції 1963 року),
ст.ст. 1216, 1218, 1233, 1268 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір
дарування житлового будинку, укладений
між ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7, що
посвідчений виконавчим комітетом
Гіркополонківської сільської ради
народних депутатів від 15.03.1983 року за №
7.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частини житлового будинку по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частини житлового будинку по АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Волинської області через Луцький
міськрайонний суд Волинської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Присяжнюк
Л.М.