РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року
м.
Рівне

Рівненський міський суд Рівненської
області у складі:

головуючого - Харечка С.П.

при секретарі - Терешкович Ю.М.,

з участю: позивача ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3, її представника
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особи, які не заявляють
самостійних вимог відділ реєстрації
актів цивільного стану Рівненського
міського управління юстиції, друга
Рівненська державна нотаріальна
контора про встановлення факту
батьківства та факту прийняття
спадщини ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про встановлення
факту батьківства та прийняття
спадщини. Свої вимоги обґрунтовує тим,
його мати ОСОБА_6 в 1975 році розірвала
шлюб з ОСОБА_7, від шлюбу в них
народилося двоє дітей. З 1980 року мати
ОСОБА_6 проживала однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з ОСОБА_8. ІНФОРМАЦІЯ_1
в них народився син ОСОБА_1. 14 серпня 1983
року мати ОСОБА_6 та батько ОСОБА_8
зареєстрували шлюб, сім'я проживала за
адресою АДРЕСА_2. Під час реєстрації
народження ОСОБА_5 зі слів матері у
графі батько було записано ОСОБА_1, так
як на той час діяв такий закон. Позивач
зазначає, що батько ОСОБА_8 виховував та
утримував його, називав сином. Батько
завжди опікувався ним, купував різні
речі, проводив до школи, брав участь у
батьківських зборах, водив до лікарів,
разом подорожували та відпочивали, що
підтверджується показами свідків та
фотознімками. Також у їхній
зовнішності важко не помітити
візуальну схожість. З 1987 року батьки
переїхали проживати на АДРЕСА_3. 12
грудня 1991 року між батьками шлюб було
розірвано. Формальне розірвання шлюбу
батьків викликане тим, що батько у 1991
році втратив роботу, і таким чином мати
отримала статус одинокої матері, що
давало право додатково отримувати
соціальні та трудові гарантії та
пільги. Однак їх шлюбні стосунки
продовжувалися до смерті ОСОБА_8, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Після смерті ОСОБА_8
відкрилася спадщина на майно. Позивач
зазначає, що до нього як до спадкоємця
першої черги перейшли права та
обов'язки в такому вигляді якими
володів за життя спадкодавець, його
батько. Коли позивач подав до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини, йому було
відмовлено. Також зазначає, що
відповідач ОСОБА_3 приходилась
батькові рідною сестрою, і належить до
спадкоємців другої черги, однак
остання вже оформила спадщину. Його
обурює факт невизнання відповідачем
його кровної спорідненості з ОСОБА_8
Таким чином позивач позбавлений права
на спадкування, як спадкоємець першої
черги. Просить суд встановити факт
батьківства та прийняття спадщини.

До початку розгляду справи по
суті позивач подав до суду письмову
заяву про збільшення позовних вимог.
Просить суд встановити факт
батьківства, а саме, що ОСОБА_8, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2, був батьком ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1. Зобов'язати Відділ
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Рівненського міського управління
юстиції внести зміни в актовий запис
про народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, де
прізвище змінити з "ОСОБА_1" на "ОСОБА_1".
Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом після смерті
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, видане
на ім'я ОСОБА_3. Зобов’язати Другу
Рівненську державну нотаріальну
контору видати свідоцтво про право на
спадщину за законом після смерті
ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_1 Позивач та його
представник позовні вимоги підтримали,
просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її
представник просили відмовити у
задоволені позову з наступних підстав.
Відповідач ОСОБА_3 є рідною сестрою
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8.
Відповідач доглядала брата,
піклувалася про нього, оскільки
останній хворів, допомагала
матеріально до дня його смерті,
займалася його похованням. Позивач
ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до
суду лише з метою відібрати у
відповідача майно. Заперечуючи у
задоволенні позову, зазначає, що в 1977
році ОСОБА_8 одружився з ОСОБА_10, шлюб
розірвали в 1979 році з причини, що брат
не мав житла та біологічно не міг мати
дітей. З 04.01.1983 по 16.09.1983 рік та з 21.07.по
06.02.1986 рік ОСОБА_8 перебував на роботі в
Російські Федерації, а тому фактично не
міг вести спільного господарства з
матір'ю позивача ОСОБА_6 Коли
повернувся проживав за адресою
АДРЕСА_1. Відповідач дізналася про шлюб
ОСОБА_8 з ОСОБА_6 у 1986 році, брат пояснив
що одружений формально. Завжди
шкодував, що не може мати дітей. Про те,
що у ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не було спільних
дітей свідчить рішення суду від 08.10.1991
року. Таким чином, за своє життя брат до
позивача ОСОБА_1 ставився, як до свого
пасинка. З 1998 року по 2008 рік ОСОБА_8
проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_11
Про те, що її брат ніколи не проживав у
сім'ї ОСОБА_12, не вів спільного
господарства, не приймав участі у
виховані та утримані дітей ОСОБА_6
свідчить те, що 1983 по 1986 рік працював у
Росії, з лютого 1986 року працював на
будовах у Рівненській області там і
проживав, з жовтня 1986 року проживав у
своїй квартирі АДРЕСА_1. ОСОБА_8 не міг
утримувати сім'ю ОСОБА_6 оскільки його
заробітна плата була невеликою, крім
того він будувався. В них з братом були
гарні родинні стосунки, однак про сина
він ніколи нічого не говорив. Дітей у
квартирі свого брата ОСОБА_8 вона
ніколи не бачила. Останні роки життя
брат почував себе погано, хворів,
жодного разу ОСОБА_1 йому не допоміг, не
було його і на похоронах брата. Таким
чином вимоги позивача є надуманими та
заявлені з метою заволодіти майном.

Представник відповідача просив
відмовити у задоволені позову з
підстав, що встановлення батьківства
жодними доказами не підтверджено. Не
доведені обставини спільного
проживання та ведення спільного
господарства матері позивача і ОСОБА_8,
жодний доказ не свідчить про спільне
виховання чи утримання дитини.
Показання свідків у справі свідчать
про їх припущення що ОСОБА_8 був батьком
ОСОБА_1 Не має юридичних підстав
визнавати свідоцтво про прийняття
спадщини, оскільки не з'ясовано чи
взагалі таке видавалося. Також
представником позивача подано до суду
письмову заяву про застосування строку
позовної давності з підстав, що нормою
ст. 71 ЦК УРСР(яка була чинна на момент
досягнення повноліття позивачем),
останній пропустив загальний строк для
захисту свого права.

Треті особи про розгляд справи
повідомлялися належним чином, поважної
причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, показання свідків,
дослідивши письмові докази по справі,
суд прийшов до висновку, що позовні
вимоги підлягають до часткового
задоволення з наступних підстав.

Постановою Пленуму Верховного Суду від
15 травня 2006 року № 3 "Про застосування
судом окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів" визначено, що при вирішенні
питання про встановлення батьківства
щодо дитини, яка народилася до 1 січня
2004 року судам необхідно брати до уваги
всі докази, що достовірно
підтверджують визнання відповідачем
батьківства, в їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 53 КпШС України при
встановленні батьківства суд бере до
уваги спільне проживання та ведення
спільного господарства матір'ю дитини
і відповідачем до народження дитини,
або спільне виховання чи утримання
ними дитини, або докази, що з
достовірністю підтверджують визнання
відповідачем батьківства.

За змістом наведеної норми закону
встановлення судом батьківства може
мати місце в разі доведення хоча б
однієї із зазначених обставин:
спільного проживання та ведення
спільного господарства матір'ю дитини
і відповідачем або спільне виховання
чи утримання ними дитини або докази, що
з достовірністю підтверджують
визнання відповідачем батьківства.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1,
серія НОМЕР_1 від 04 травня 1983 року ,
виданого відділом реєстрації актів
цивільного стану м. Рівне, у графі
батько вказано ОСОБА_13.

14 серпня 1983 року ОСОБА_8 та ОСОБА_6
уклали шлюб зареєстрований
Шубківською сільською радою
Рівненського району Рівненської
області, актовий запис 23, серія
свідоцтва НОМЕР_2, подружжю присвоєно
прізвище ОСОБА_8.

З наведеного убачається, що ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент реєстрації шлюбу
ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було п'ять місяців, і в
свідоцтві про його народження ім'я та
по батькові батька співпадає, однак не
співпадає прізвище.

Відповідно до вимог ст.55 КпШС України
при народженні дитини у матері, яка не
перебуває в шлюбі, якщо немає спільної
заяви батьків і рішення суду про
встановлення батьківства, запис про
батька дитини в книзі записів
народжень провадиться за прізвищем
матері, ім'я, по батькові та
національність батька дитини
записуються за її вказівкою.

Оскільки ОСОБА_6 на момент народження
сина ОСОБА_1 була неодружена, то запис
про батька у свідоцтві про народження
зроблено за її вказівкою відповідно до
вимог КпШС України.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 08.10.1991 року
шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_14 розірваний.
Рішенням суду встановлено, що сторони
дітей не мають, довгий час не
підтримують подружніх стосунків,
проживають окремо, не ведуть
господарства.

З даного рішення також об'єктивно
убачається, що думка відповідача у
даній справі щодо наявності спільних
дітей не з'ясована, оскільки справу
розглянуто у його відсутність.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_8
та ОСОБА_14 тривав вісім років.

У матеріалах справи наявна довідка про
те, що у 1983 році здійснено таїнство
хрещення ОСОБА_1 в Свято-Покровській
церкві с. Тайкури, при хресних батьках
ОСОБА_15, ОСОБА_16 Свідок ОСОБА_15 суду
пояснив, що він дружив з ОСОБА_8
Останній, коли народився син попросив
його бути хресним батьком ОСОБА_1, він
погодився. Хрещення дитини здійснено в
с. Тайкури. Пізніше ОСОБА_8 неодноразово
приїздив разом з ОСОБА_1 до нього в
гості, відносини між ними були як між
батьком та сином. Додав, що ОСОБА_8
ніколи не скаржився на те, що не може
мати дітей за станом здоров'я.

Допитані в суді свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23 пояснили, що як сусіди та друзі
знають сім'ю ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з 1980
року. Сім'я проживала на АДРЕСА_2, а з 1987
року на АДРЕСА_3, разом виховували трьох
дітей: дві дівчинки та хлопчик. Їм було
відомо, що дівчатка не рідні діти
ОСОБА_8, а хлопчик був сином. Стосунки в
них були як батька та сина. Батько
утримував та виховував сина. Це було
видно, оскільки вони були сусідами і
разом святкували дні народження, разом
відпочивали. Стверджували, що
малолітній ОСОБА_1 називав покійного
ОСОБА_8 батьком, що між ним існував
тісний психологічний зв'язок. Свідок
ОСОБА_22, який був сусідом сім'ї пояснив,
що ОСОБА_8 виховував сина ОСОБА_24,
сумнівів у нього що це не його син не
має.

Свідки ОСОБА_25, ОСОБА_26 суду пояснили,
що сприймали ОСОБА_8 та ОСОБА_6 як
батька та сина, оскільки останній
приймав участь у його житті, приводив
та забирав зі школи, купував подарунки,
ОСОБА_1 запрошував їх додому до батька
ОСОБА_8, де вони відпочивали і гралися
на комп'ютерній приставці. Їм відомо, що
у ОСОБА_6 були сестри, яких ОСОБА_8
доньками не називав.

Свідок ОСОБА_27, вчителька ОСОБА_1
пояснила, що батько ОСОБА_8 цікавився
дитиною, забирав зі школи, вона його
сприймала як батька дитини.
Неодноразово бачила їх разом, зокрема,
коли ОСОБА_1 вже закінчив школу.

Свідок ОСОБА_28, колега по роботі ОСОБА_8
показав, що знав про те, що у ОСОБА_8
народився в син, пригадує, що з цієї
нагоди він пригощав колектив на роботі.
ОСОБА_8 неодноразово приїжджав разом з
ОСОБА_1 до нього на дачу, відносини між
ними були як в батька та сина.

Свідок ОСОБА_10 перша дружина ОСОБА_8,
суду пояснила, що після їх розлучення
останній приходив до неї на роботу в
Рівненську обласну бібліотеку з
хлопчиком, на її запитання чий хлопчик
відповів що це його син. Також ОСОБА_8 не
казав їй про те, що за станом здоров'я не
може мати дітей. Додала, що в останні
роки життя ОСОБА_8 мав проблеми зі
здоров'ям, перебував у пригніченому
стані та жалівся, що його ніхто не хоче
доглядати.

З оглянутих у судовому засіданні
фотографій убачається, що ОСОБА_8,
ОСОБА_6 та їх син ОСОБА_1 разом на
першому дзвонику в СШ №24, на відпочинку
у Карпатах та в м. Севастополь,
правдивість яких відповідачем не
оспорюється.

Зазначені докази доводять факт
батьківства ОСОБА_8 щодо позивача,
оскільки вони свідчать про те, що той
від народження сина спільно проживав
та вів спільне господарство з його
матірю , визнавав себе його батьком,
виховував та утримував його. У
достовірності зазначених доказів
сумніву немає.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 53 КпШС України
(який був чинний на час виникнення
спірних правовідносин) в разі
народження дитини у батьків, які не
перебувають у шлюбі, при відсутності
спільної заяви батьків батьківство
може бути встановлене в судовому
порядку за заявою одного з батьків або
опікуна (піклувальника) дитини, особи,
на утриманні якої знаходиться дитина, а
також самої дитини після досягнення
нею повноліття. При встановленні
батьківства суд бере до уваги спільне
проживання та ведення спільного
господарства матір'ю дитини і
відповідачем до народження дитини, або
спільне виховання чи утримання ними
дитини, або докази, що з достовірністю
підтверджують визнання відповідачем
батьківства.

Згідно роз'яснень, які діяли на час
народження дитини, даних в п.13
Постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України" № 16 від 12 червня 1998 року,
підставою для встановлення
батьківства (факту батьківства) за ст. 53
КпШС може бути не сам по собі факт
біологічного походження дитини, а
фактичні дані, які підтверджують
спільне проживання матері й особи, яку
та вважає батьком дитини, ведення ними
спільного господарства до народження
останньої, або спільне її виховання чи
утримання, або ж докази, що достовірно
підтверджують визнання особою
батьківства.

Доказами визнання батьківства можуть
бути листи, заяви, анкети, інші
документи, а також показання свідків,
пояснення самих сторін, які достовірно
підтверджують визнання відповідачем
батьківства.

Доводи відповідача про те, що її
брат ОСОБА_8 до народження позивача, а
також у період шлюбу з матір"ю позивача
ОСОБА_6 не вів спільного господарства,
не приймав участі у виховані та
утримані сина, тому що був
зареєстрований в с. Корнин
Рівненського району та в АДРЕСА_1, не є
підставою для відмови в задоволенні
позову, оскільки місце реєстрації не
тягне за собою обов'язку постійного
проживання, а характер роботи ОСОБА_8 у
період з 1983 року по 1986 рік у Російській
федерації пов'язаний з відрядженнями,
що вбачається з показань свідків.
Досліджені в судовому засіданні
довідки видані ОСОБА_8 підтверджують
лише його трудовий стаж, а не факт
постійного проживання в у Російській
федерації. Також з дослідженого в
судовому засіданні копії паспорта
ОСОБА_8, убачається, що прописаний він
був з 1981 року лише за адресою АДРЕСА_1.

Суд не приймає до уваги показання
свідків, які стверджували що ОСОБА_8 не
є біологічним батьком позивача ОСОБА_1,
оскільки вони ґрунтується на їх
припущеннях.

В матеріалах справи наявні листи
ОСОБА_8 (від 08.02.1992 року, 01.08.2008 року)
адресовані начальнику УПФ в м. Рівне, де
ОСОБА_8 зазначає, що десять років
допомагав сім'ї, виховував трьох чужих
дітей. Однак такі пояснення ОСОБА_8
нічим не підтвердженні.

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, установлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, що мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
між сторонами ті іншими особами, які
беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Покликання позивача про те, що
відповідач звернулась до Корнинської
сільської ради і отримала як
спадкодавець рішення №695 від 20.11.2012
року про дозвіл на розробку проекту
земельної ділянки (№845 зареєстровано в
земельно-кадастровій книзі
Корнинської сільської ради), яка
обліковувалась за померлим ОСОБА_8 не
знайшло свого підтвердження, оскільки
у відповіді, яку надав в.о. сільського
голови Корнинської сільської ради
позивачу ОСОБА_1 зазначено, що ОСОБА_3
надано дозвіл на розробку проекту
земельної ділянки не як спадкоємцю. У
матеріалах справи відсутні докази про
те, що ОСОБА_3 отримала свідоцтво на
право на спадщину земельної ділянки
після смерті ОСОБА_8

Відповідно до п.23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року "Про судову практику у справах про
спадкування" № 7 свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Як убачається з матеріалів справи на
момент звернення позивача до
нотаріальної контори з заявою про
видачу свідоцтва на спадщину, яка
відкрилась після смерті ОСОБА_8
нотаріальна контора не мала підстав
видати свідоцтво про право на спадщину
особі, з якою на час подання заяви були
відсутні родинні зв'язки із
спадкодавцем.

Що стосується заяви відповідача
застосувати строк позовної давності,
вона не підлягає до задоволення,
оскільки відповідно до норм КпШС
України (який був чинний на час
виникнення спірних правовідносин)
позивач не обмежений для подачі заяви
про встановлення батьківства.

Оцінюючи надані позивачем докази у
сукупності, суд приходить до висновку,
що ОСОБА_8 дійсно визнавав себе за життя
батьком позивача, брав участь у його
вихованні та утриманні разом з матір'ю
дитини, з якою проживав однією сім'єю та
вів спільне господарство, таким чином у
судовому засіданні знайшли своє
підтвердження обставин встановлених
ч.3 ст.53 КпШС УРСР, які суд приймає до
уваги при встановленні батьківства.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 60 64, 82, 88, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя
особи, які не заявляють самостійних
вимог відділ реєстрації актів
цивільного стану Рівненського
міського управління юстиції, друга
Рівненська державна нотаріальна
контора про встановлення факту
батьківства та факту прийняття
спадщини задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, був батьком ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Відділ державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Рівненського
міського управління юстиції внести
зміни в актовий запис про народження
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, де прізвище
змінити з "ОСОБА_1" на "ОСОБА_1".

В задоволені решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Рівненський міський суд з
поданням в десятиденний строк
апеляційної скарги з дня проголошення
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
Харечко
С.П.