Справа № 495/4421/14-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання:
за участю представників сторін:
від позивача: не з'явився
від відповідача: не з'явився
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/4421/14-ц
про визнання права власності на ?
частку житлового будинку
17.06.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернулася до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по
тексту - відповідач) про визнання права
власності на ? частку житлового
Так, позивач просила суд визнати за
ОСОБА_1 право власності на ? частку
житлового будинку, розташованого в
АДРЕСА_1, на земельній ділянці розміром
435 кв.м., який складається в цілому з:
житлового будинку літ. «А», жилою
площею 48,1 кв.м., літньої кухні літ. «Б»,
дерев'яного сараю літ. «В», дерев'яного
сараю літ. «Г», дерев'яного душа літ.
«Е», дерев'яної вбиральні літ. «Ж»,
цегляного гаражу літ. «З», споруди № 1-5.
28.07.2014 року ОСОБА_1 подано до суду заяву
про уточнення позовних вимог,
відповідно до якої позивач просить суд:
- визнати спільною сумісною власністю
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок,
розташований в АДРЕСА_1;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_1;
- визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_1.
Позивач - ОСОБА_1, в судове засідання
28.07.2014 року не з'явилася, але згідно її
заяви, уточнені позовні вимоги
підтримує в повному обсязі, просить їх
задовольнити та розглянути справу за
її відсутності. Проти винесення
заочного рішення не заперечує.
Відповідач - ОСОБА_2, відзив або
заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не
надав та в судові засідання не з'явився
без поважних причин, про причини неявки
суд не повідомив, будь-яких клопотань
не заявляв, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце судових
Так, ухвала суду та повістка про
призначення слухання справи на 03.07.2014
року та на 28.07.2014 року, а також копія
позовної заяви ОСОБА_1 з додатками до
неї були надіслані на адресу ОСОБА_2
(АДРЕСА_1), яка наявна в матеріалах
справи та за якою він зареєстрований.
Між тим, усі документи з зазначеної
адреси були повернуті до суду у зв'язку
з закінченням терміну зберігання.
Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
повістка разом із розпискою, а у
випадках, встановлених цим Кодексом,
разом з копіями відповідних документів
надсилається поштою рекомендованим
листом із повідомленням або через
кур'єрів за адресою, зазначеною
стороною чи іншою особою, яка бере
участь у справі. У разі відсутності
осіб, які беруть участь у справі, за
такою адресою, вважається, що судовий
виклик або судове повідомлення вручене
Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
повторної неявки в судове засідання
відповідача, повідомленого належним
чином, суд вирішує справу на підставі
наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення).
Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Згідно із ст.157 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
розглядає справи протягом розумного
строку, але не більше двох місяців з дня
відкриття провадження у справі, а
справи про поновлення на роботі, про
стягнення аліментів - одного місяця. У
виняткових випадках за клопотанням
сторони, з урахуванням особливостей
розгляду справи, суд ухвалою може
подовжити розгляд справи, але не більше
як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи викладені обставини та
норми чинного законодавства, суд
вважає за можливе, у відповідності до
ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 Цивільного
процесуального кодексу України
розглянути справу без участі
відповідача або його представника, на
підставі наявних та достатніх для
розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 є законними, правомірними,
обґрунтованими, а тому підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
21.05.1983 року між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, було
зареєстровано шлюб у
Білгород-Дністровському міськвідділі
ЗАГС Одеської області, актовий запис №
212.

Під час шлюбу, сторонами було придбано
житловий будинок, розташований в
АДРЕСА_1, який було зареєстровано на
ОСОБА_2 на підставі договору № 1-1174 від
16.03.1996 року.

Відповідно до внесених 19.03.1996 року змін
у технічний паспорт (інвентарний номер
1656, реєстровий номер 2576), власником
будинку під номером АДРЕСА_1, є ОСОБА_2

Згідно із зазначеним технічним
паспортом та додатками до нього,
житловий будинок під номером АДРЕСА_1
розташований на земельній ділянці
розміром 435 кв.м. та складається в
цілому з: житлового будинку літ. «А»,
жилою площею 48,1 кв.м., літньої кухні літ.
«Б», дерев'яного сараю літ. «В»,
дерев'яного сараю літ. «Г», дерев'яного
душа літ. «Е», дерев'яної вбиральні літ.
«Ж», цегляного гаражу літ. «З», споруди
№ 1-5.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду від 07.05.2014 року по
справі № 495/3108/14-ц розірвано шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1

За твердженням позивача, домовленості
про добровільний розподіл майна, що є
спільною сумісною власністю сторін,
між ними не досягнуто. Відповідач
перешкоджає позивачу користуватися
спірним будинком.

Дані обставини і стали підставою для
звернення ОСОБА_1 до суду з відповідним
позовом.

У відповідності до ч.3 ст.368 Цивільного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.60 Сімейного кодексу
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хворобою, тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Закон закріплює існування двох видів
права спільної власності: з
визначенням часток учасників - спільна
часткова і без визначення таких часток
- спільна сумісна. Центральним у їх
розмежуванні є те, що частка
співвласників у праві спільної
часткової власності є вираженою
арифметично (1/2, 2/3, 4/5 і т. д.). Натомість
частка учасника спільної сумісної
власності у спільному майні завчасно
не визначена. Остання встановлюється
при поділі майна між співвласниками, а
також при виділі частки когось із них.

Однією з підстав набуття права
спільної сумісної виступає факт
укладення (реєстрації) шлюбу. Стаття 60
Сімейного кодексу України поширює
правовий режим спільної сумісної
власності на майно, набуте подружжям за
час шлюбу, що є продовженням загальної
норми ч.3 ст.368 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до ст.69 Сімейного кодексу
України, дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що
перебуває на праві спільної сумісної
власності подружжя, належить кожному з
них незалежно від того, в який момент
здійснюється поділ: під час шлюбу або
після його розірвання. Поділ може бути
здійснений як за домовленістю
подружжя, так і за судовим рішенням.

Статтею 70 Сімейного кодексу України
встановлено, що у разі поділу майна, що
є об'єктом права сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними, або
шлюбним договором.

Оскільки спільна сумісна власність не
передбачає визначення часток
учасників, а поширюється на усе майно,
при здійсненні поділу такого майна
слід виходити з презумпції рівності
часток. Принцип рівності часток
застосовується незалежно від того, чи
здійснюється поділ у судовому або у
позасудовому порядку.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№ 11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори про поділ майна подружжя, суди
повинні враховувати, що само по собі
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності подружжя
на майно, набуте за час шлюбу. Проте
розпорядження таким майном після
розірвання шлюбу здійснюється
колишнім подружжям виключно за
взаємною згодою відповідно до положень
ЦК, оскільки в таких випадках
презумпція згоди одного з подружжя на
укладення другим договорів з
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності подружжя вже не діє.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» встановлено,
що, вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи,
житловий будинок під номером АДРЕСА_1,
був придбаний ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період
спільного шлюбу. Але і на даний час
єдиним власником зазначеного будинку є
ОСОБА_2, який в добровільному порядку
ухиляється від поділу будинку з ОСОБА_1

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1,
відповідно до ст.ст. 60, 69, 70 Сімейного
кодексу України, ч.3 ст.368 Цивільного
кодексу України має право на отримання
частки на житловий будинок під номером
АДРЕСА_1, придбаний сторонами в період
спільного шлюбу.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи
рівність сторін перед судом, суд не
вбачає ніяких порушень цивільних прав
відповідача у разі задоволення
позовних вимог.

Відповідно до ст.6 Європейської
конвенції з прав людини та
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства, суд
дійшов до висновку, що вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
? частку житлового будинку підлягають
задоволенню.

Керуючись статтями 60, 69, 70 Сімейного
кодексу України, частиною 3 статті 368
Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10,
11, 57, 58, 60, 64, 157, 169, 208, 209, 212-215, 218, 224-228
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на ? частку
житлового будинку - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
житловий будинок, розташований в
АДРЕСА_1, на земельній ділянці розміром
435 кв.м., який складається в цілому з:
житлового будинку літ. «А», жилою
площею 48,1 кв.м., літньої кухні літ. «Б»,
дерев'яного сараю літ. «В», дерев'яного
сараю літ. «Г», дерев'яного душа літ.
«Е», дерев'яної вбиральні літ. «Ж»,
цегляного гаражу літ. «З», споруди № 1-5.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) право власності на ? частку
житлового будинку, розташованого в
АДРЕСА_1, на земельній ділянці розміром
435 кв.м., який складається в цілому з:
житлового будинку літ. «А», жилою
площею 48,1 кв.м., літньої кухні літ. «Б»,
дерев'яного сараю літ. «В», дерев'яного
сараю літ. «Г», дерев'яного душа літ.
«Е», дерев'яної вбиральні літ. «Ж»,
цегляного гаражу літ. «З», споруди № 1-5.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) право власності на ? частку
житлового будинку, розташованого в
АДРЕСА_1, на земельній ділянці розміром
435 кв.м., який складається в цілому з:
житлового будинку літ. «А», жилою
площею 48,1 кв.м., літньої кухні літ. «Б»,
дерев'яного сараю літ. «В», дерев'яного
сараю літ. «Г», дерев'яного душа літ.
«Е», дерев'яної вбиральні літ. «Ж»,
цегляного гаражу літ. «З», споруди № 1-5.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
В.В. Мишко