справа № 4-с/489/44/14
Ухвала

30 липня 2014 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

державного виконавця Чмих Л.В.

заінтересованої особи ОСОБА_3

представника заінтересованої особи
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м.Миколаєва скаргу ОСОБА_1 на
дії (рішення) державного виконавця
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції Чмих
Людмили Василівни з опису й арешту
майна

встановив:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із скаргою на дії (рішення)
державного виконавця Ленінського
відділу Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції Чмих Л.В. та просила
зобов'язати державного виконавця
скасувати акт опису й арешту майна від
03.07.2014.

У обґрунтування вимог вказала, що при
зверненні стягнення на її нерухоме
мано державним виконавцем не
враховано те, що між Публічним
акціонерним товариством «УкрСиббанк»
(далі - ПАТ «УкрСиббанк) та ОСОБА_3 в
якості забезпечення зобов'язань за
кредитним договором укладено
іпотечний договір, предметом якого є
житловий будинок АДРЕСА_2 в
м.Миколдаєві. У такому випадку,
звернення стягнення на нерухоме майно,
яке не є предметом іпотеки, заборонено.
До того ж державним виконавцем
звернуте стягнення на частку в
нерухомому майні, яка не виділена в
натурі.

Заявник також вказала на те, що
постанову про відкриття виконавчого
поводження від 23.02.2011 отримала в
червня 2014 року, що є порушенням її прав.

У судовому засіданні заявник,
зацікавлена особа та їхні представники
скаргу підтримали та просили
задовольнити.

Державний виконавець в задоволенні
скарги просила відмовити.

Суд, заслухавши учасників процесу,
ознайомившись із матеріалами скарги та
доданим до неї доказами вважає скаргу
такою, що задоволенню не підлягає з
огляду наступне.

Із матеріалів скарги встановлено, що в
провадженні державного виконавця на
примусовому виконанні знаходиться
виконавчий лист №2-3556/10, виданий
Ленінським районним судом м.Миколаєва
01.02.2011 про стягнення в солідарному
порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь
ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за
кредитним договором у розмірі 117474,54
грн., боржником в якому вказано ОСОБА_1

Виконавче провадження відкрито
постановою від 23.02.2011, винесеною
старшим державним виконавцем Годіним
П.О.

03.07.2014 державним виконавцем Чмих Л.В.
складно акт опису й арешту майна, а саме
1/5 частки квартири АДРЕСА_1, яка на праві
спільної часткової власності належить
ОСОБА_1, що підтверджується довідкою
МБТІ від 18.03.2011 № 2566.

Із матеріалів виконавчого провадження
та пояснень ОСОБА_1 встановлено, що
остання доходів не має, а вказана
частка в нерухомому майні є єдиним її
майном.

При вирішенні скарги суд виходить з
наступного.

Стаття 321 ЦК України закріплює
конституційний принцип непорушності
права власності, передбачений статтею
41 Конституції України. Цей принцип
означає, що право власності є
недоторканим, власник може бути
позбавлений або обмежений у його
здійсненні лише відповідно і в порядку,
встановлених законом.

За загальними положеннями Закону
України «Про виконавче провадження»
(надалі - Закон № 606-ХIV) та Закону
України «Про державну виконавчу
службу» завданням державної
виконавчої служби є своєчасне, повне і
неупереджене примусове виконання
рішень, передбачених законом, тому
перевірка вчинених таких дій державним
виконавцем є фактично перевіркою
дотримання положення статті 6
Конвенції про захист прав людини і
осноположних свобод щодо
справедливого судового розгляду й
належного виконання рішення суду.

При виконанні судових рішень про
стягнення грошових коштів державний
виконавець згідно зі статтею 52 Закону
№ 606-ХIV у першу чергу звертає стягнення
на кошти боржника в гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, в тому
числі кошти за рахунок і у вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунках в цінних паперах
у депозитаріях останніх, і лише за
відсутністю у боржника коштів і
цінностей - на належне йому майно, за
винятком того, на яке згідно із законом
не може бути накладено стягнення.

Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно звернути стягнення в першу
чергу (частина п'ята статті 52 Закону №
606- ХIV). У будь-якому разі черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем. Проте, відмова
державного виконавця задовольнити
зазначену вимогу боржника може бути
визнана в судовому порядку
необґрунтованою, коли очевидно, що ця
вимога не порушувала інтересів
стягувача й не ускладнювала виконання
рішення.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах» роз'яснено, що у справах за
скаргами стягувача чи боржника на дії
державного виконавця, пов'язані з
арештом і вилученням майна та
визначенням вартості й оцінки цього
майна, суд перевіряє відповідність цих
дій положенням статей 57, 58 Закону
України «Про виконавче провадження».

За положеннями частини першої, другої,
п'ятої статті 57 Закону № 606-ХIV арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем,
зокрема, шляхом проведення опису майна
боржника і накладення на нього арешту.
Про проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту державний
виконавець складає акт опису та арешту
майна боржника. Вид, обсяг і строк
обмеження встановлюються державним
виконавцем у кожному конкретному
випадку з урахуванням властивостей
майна, його значення для власника чи
володільця, необхідності використання
та інших обставин.

За положеннями частини першої статті 63
Закону № 606-XIV звернення стягнення на
будинок, квартиру, земельну ділянку,
інше нерухоме майно фізичної особи
проводиться у разі відсутності в
боржника достатніх коштів чи рухомого
майна. При цьому в першу чергу
звертається стягнення на окрему від
будинку земельну ділянку, інше
приміщення, що належать боржнику. В
останню чергу звертається стягнення на
житловий будинок чи квартиру, в якому
фактично проживає боржник.

Із системного аналізу наведених норм
не вбачається обмежень щодо звернення
стягнення на майно боржника -
поручителя, відповідальність якого
визначена статтею 554 ЦК України, за
умови декількох видів забезпечення.

Відсутня вимога і щодо обов'язкового
виділу частки боржника із спільної
власності.

Як зазначалося вище, опис й арешт
нерухомого майна проведено державним
виконавцем після перевірки майнового
стану ОСОБА_1, відсутність доходів в
якої стало наслідком арешту нерухомого
майна.

При цьому, суд звертає увагу, що після
ознайомлення 25.06.2014 з матеріалами
виконавчого провадження ОСОБА_1 не
вжила заходів для погашення
заборгованості, присудженої рішенням
суду.

За таких обставин, враховуючи
відповідність в діях державного
виконавця порушень Закону № 606-XIV під
час опису й арешту нерухомого майна,
підстави для задоволення скарги
відсутні.

Посилання заявника на неотримання
постанови про відкриття виконавчого
провадження суд до уваги не приймає,
оскільки, як встановлено з матеріалів
виконавчого провадження з постановою
заявник ознайомилася 25.06.2014, але в
установлений Законом 606-XIV строк її не
оскаржила, що свідчить про визнання
постанови.

Так, як ухвалою суду від 11.07.2014 за заявою
ОСОБА_1 на підставі пункту 7 частини
першої статті 37 Закону 606-XIV зупинена
реалізація арештованого майна,
відповідно, з вирішенням скарги
вказані в ухвалі заходи забезпечення
підлягають скасуванню.

Керуючись статтями 210, 293, 387 ЦПК
України, суд -

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії
(рішення) державного виконавця
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції Чмих
Людмили Василівни з опису й арешту
майна - відмовити.

Скасувати зупинення реалізації
арештованого майна - 1/5 частки квартири
АДРЕСА_1, яка встановлена ухвалою
Ленінського районного суду м.Миколаєва
від 11.07.2014.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до апеляційного суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом п'яти днів з дня отримання її
копії.

Суддя