Справа № Провадження
№369/477/14-ц 22-ц/780/4660/14 Головуючий у І
Л.М.Категорія18Доповідач у 2
інстанціїМихайло 21.08.2014
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Сержанюка А.С., Сліпченка О.І.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 12 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення грошових коштів,
упущеної вигоди і відшкодування
моральної шкоди, -

В С Т А Н
О В И Л А:

В січні 2014 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом, який згодом
уточнив та просив стягнути з ОСОБА_3 на
його користь заборгованість з
урахуванням 3% річних та індексу
інфляції у розмірі 180 608,34 грн.; збитки у
вигляді упущеної вигоди у розмірі 95
838,81 грн. та моральну шкоду у розмірі 2000
грн.

Свій позов обґрунтовував тим, що 26.10.2012
року між ним та відповідачем був
укладений попередній договір
купівлі-продажу квартири, за яким
ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання
укласти з ним основний договір
купівлі-продажу квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1 до
30.11.2013 року. Під час підписання
попереднього договору позивач сплатив
відповідачу кошти в розмірі 160 659,30 грн.,
що за курсом НБУ на дату укладення
договору складало 20 100 доларів США.
29.11.2013 року позивач направив
відповідачу заяву про зазначення місця
і часу укладення основного договору,
натомість він на укладення правочину
не прибув.

Оскільки основний договір
купівлі-продажу не укладено із вини
ОСОБА_3, вважає, що з нього в
судовому порядку необхідно стягнути
передані йому позивачем грошові
кошти з врахуванням 3% річних та
індексу інфляції. Крім цього
посилається на заподіяння йому шкоди
у вигляді упущеної вигоди в різниці
коливання курсу «гривня-долар США» по
курсу НБУ починаючи з 1.01.2014 по 7.04.2014
року.

Також, позивач вважає, що діями
відповідача у неповерненні грошових
коштів йому була спричинена моральна
шкода, яка полягає в моральних
стражданнях та порушенні нормальних
життєвих зв'язків.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 12
червня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 160 659 грн. згідно Попереднього
договору про укладення договору
купівлі-продажу квартири від 26.10.2012
року та судові витрати у розмірі
1606,59грн..

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на неправильне і неповне
дослідження доказів і обставин
справи, що призвело до порушення
норм матеріального і процесуального
права.

Апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.212 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду
не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено
наступні обставини справи.

26 жовтня 2012 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 був
укладений Попередній договір про
укладення договору купівлі-продажу
квартири, відповідно до умов якого
ОСОБА_3 і ОСОБА_2 зобов'язались у
майбутньому, у термін до 30.11.2013 року
укласти основний договір
купівлі-продажу квартири на умовах,
визначених цим договором (а.с. 5).

Згідно умов п. 2.2 Договору об'єктом
договору є двокімнатна квартира
загальною площею 49,7 кв.м та терасою
площею 50 кв.м, що розташована за
адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до умов п. 2.3 вказаного
договору, ціна продажу вказаної
квартири визначається сторонами у
розмірі 647 433 грн., що за курсом НБУ на
дату укладання договору становило 81 000
доларів США.

Згідно умов п.3 договору сторони
домовилися про такий порядок
проведення розрахунків за основним
договором: ОСОБА_2 сплачує ОСОБА_3 ціну
квартири наступним чином: при
укладенні цього договору 160 659 грн. 30
коп., що за курсом НБУ на дату укладення
цього договору становить 20 100 доларів
США;

33 570 грн. 60 коп., що за курсом НБУ на дату
укладення цього договору становить 4 200
доларів США, до 20 листопада 2012 року;

97 114 грн. 95 коп., що за курсом НБУ на дату
укладення цього договору становить 12 150
доларів США, до 20 лютого 2013 року;

97 114 грн. 95 коп., що за курсом НБУ на дату
укладення цього договору становить 12 150
доларів США, до 20 травня 2013 року;

258 973 грн. 20 коп., що за курсом НБУ на дату
укладення цього договору становить 32 400
доларів США, до 20 листопада 2013 року.

В день укладення попереднього
договору ОСОБА_2 передав ОСОБА_3
грошову суму розміром 160 659,30 грн., що
підтверджується п.4 попереднього
договору та визнається сторонами.

Встановлено, що ОСОБА_2 не виконав
взятих на себе зобов'язань за
попереднім договором і не сплатив
відповідачу інших чергових платежів
в строки та розмірах, визначених п.3
Попереднього договору.

14.10.2013 року ОСОБА_2 направив ОСОБА_3
заяву, в якій попросив припинити дію
попереднього договору і повернути йому
сплачені кошти в розмірі 160 659, 30грн.,
або 20 100 доларів США.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив із того, що так як
основний договір купівлі-продажу
квартири між сторонами не був
укладений, кошти сплачені позивачем
відповідачу при укладенні
попереднього договору в сумі 160 659грн.
підлягають стягненню.

Суд також вказав, що позивачем були
порушені умови попереднього договору,
які полягають у невиконанні ним
зобов'язань по сплаті чергових
платежів у визначені договором
строки. Крім цього, позивач 14 жовтня
2013 року направив відповідачу заяву,
в якій просив припинити дію
попереднього договору, тобто він сам
відмовився від виконання попереднього
договору та укладання основного
договору купівлі-продажу квартири, а
тому відсутні підстави для стягнення
з відповідача збитків, передбачених
п.14 Попереднього договору.

Відмовляючи в частині вимог про
стягнення збитків у вигляді упущеної
вигоди та моральної шкоди, суд
виходив із того, що позивачем не
надано відповідних доказів і ці
вимоги в розумінні ст.ст.22, 23, 1167 ЦК
України є недоведеними.

Проте із висновками суду в частині
вимог про стягнення індексу інфляції
за весь час прострочення, трьох
процентів річних і судових витрат
погодитись не можна, так як вони не
відповідають обставинам справи і
вимогам закону.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Пунктом 14 Попереднього договору
визначено: сторона, яка
необґрунтовано ухиляється від
укладення основного договору,
повинна відшкодувати другій стороні
збитки. У разі, коли основний договір
не відбудеться з вини ОСОБА_2,
передана грошова сума повертається
ОСОБА_2, а ОСОБА_2 сплачує штраф у
розмірі 10 (десять) відсотків від
зазначеної суми, якщо з вини ОСОБА_3,
то він зобов'язується повернути всю
передану грошову суму та додатково
сплатити штраф у розмірі10 (десять)
відсотків від зазначеної суми. У
разі, коли Договір купівлі-продажу
квартири не відбудеться з вини
будь-якої сторони, строки повернення
переданої грошової суми вважати
такими: тридцять днів з моменту
повідомлення про повернення
переданої грошової суми, але не
пізніше тридцятого грудня дві тисячі
тринадцятого року.

Судом встановлено і не заперечується
сторонами, що 14 жовтня 2013 року
позивач направив відповідачу заяву,
в якій просив повернути належні йому
грошові кошти в розмірі 160 659, 30грн.,
або 20 100 доларів США. (а.с.26).

ОСОБА_3 вказану заяву отримав, проте
ніяких дій по поверненню грошових
коштів ОСОБА_2 не вчинив.

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У правовідносинах сторін підлягають
застосуванню положення п.14
Попереднього договору відносно
строків повернення грошової суми у
разі не укладення договору з вини
будь-якої сторони.

За таких обставин, коли ОСОБА_3
отримав від ОСОБА_4 заяву про
повернення грошових коштів і до 30
грудня 2013 року грошові кошти, належні
позивачу не повернув, то вимоги
позивача щодо повернення боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також трьох процентів річних від
простроченої суми, починаючи з 1
січня 2014 року є законними і
обґрунтованими.

Розрахунок індексу інфляції за весь
час прострочення в період з 1 січня 2014
року по 19 серпня 2014 року:

Індекс інфляції споживчих цін за
період січень - липень 2014 року
становить 112%.

Грошове зобов'язання - 160 659грн. 30коп.

Розмір індексу інфляції становить 19
279грн.12коп. ( 160 659,30х112%:100%= 19279,12грн.).

Розрахунок трьох відсотків річних
від простроченої суми в період з 1
січня 2014 року по 19 серпня 2014 року:

Кількість днів прострочення
повернення коштів становить 231 день.

Розмір трьох відсотків річних від
простроченої суми становить
3050грн.32коп. (160659,30 х 3% х 231:365:100=3050
грн.32коп.)

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України
змінити розподіл судових витрат і
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати в сумі 2216грн.70коп.

Таким чином, оскільки рішення суду в
частині позовних вимог про стягнення
індексу інфляції за весь час
прострочення, трьох процентів річних
і судових витрат не відповідає
вимогам закону, відповідно до ст.309
ЦПК України висновки суду не
відповідають обставинам справи,
неправильно застосовано норми
матеріального права рішення суду в
цій частині підлягає скасуванню із
ухваленням нового рішення про
часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
індекс інфляції за весь час
прострочення грошового зобов'язання
в сумі 19 279грн. 12 коп. ( дев'ятнадцять
тисяч двісті сімдесят дев'ять гривень
дванадцять копійок), три проценти
річних від простроченої суми в сумі
3050грн.32коп. (три тисячі п'ятдесят
гривень тридцять дві копійки) та
судові витрати в сумі 2216грн.70 коп. (дві
тисячі двісті шістнадцять гривень
сімдесят копійок), а всього стягнути 24
546гривень 14 коп. ( двадцять чотири
тисячі п'ятсот сорок шість гривень
чотирнадцять копійок).

В іншій частині позовних вимог про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
грошових коштів в сумі 160 659 грн. та
відмови в частині позовних вимог про
стягнення упущеної вигоди і
моральної шкоди рішення суду є
законним і обґрунтованим.

Суд вірно виходив із того, що вимоги
про відшкодування збитків (упущеної
вигоди) та моральної шкоди, які
регулюються положеннями статей 22, 23,
1167 ЦК України позивачем в
установленому законом порядку не
доведені.

Крім цього стягнення моральної шкоди
із договірних правовідносин, в яких
перебували сторони, законом не
передбачено.

Доводи апеляційної скарги на
порушення норм процесуального права,
а саме відмова позивачу у
задоволенні клопотання про залучення
до участі у розгляді справи в
якості третіх осіб нотаріуса та
товариства з обмеженою
відповідальністю «Петровський
квартал» не заслуговують на увагу,
так як відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК
України вказане порушення норм
процесуального права не призвело до
неправильного вирішення справи.

Інші доводи апелянта про
неправильність рішення суду в
частині відмови в позові про
стягнення упущеної вигоди не
заслуговують на увагу, оскільки
мотиви відмови в позові в цій
частині вимог відповідають
обставинам справи і положенням
закону. Вказаних позовних вимог
позивач не довів.

Керуючись ст.ст.309, 316 ЦПК України
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 12
червня 2014 року в частині позовних
вимог про стягнення індексу інфляції
за весь час прострочення, трьох
процентів річних і судових витрат
скасувати і ухвалити в цій частині
нове рішення:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
індексу інфляції за весь час
прострочення, трьох процентів річних
і судових витрат задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
індекс інфляції за весь час
прострочення грошового зобов'язання
в сумі 19 279грн. 12 коп. ( дев'ятнадцять
тисяч двісті сімдесят дев'ять гривень
дванадцять копійок), три проценти
річних від простроченої суми в сумі
3050грн.32коп. (три тисячі п'ятдесят
гривень тридцять дві копійки) та
судові витрати в сумі 2216грн.70 коп. (дві
тисячі двісті шістнадцять гривень
сімдесят копійок), а всього стягнути 24
546гривень 14 коп. ( двадцять чотири
тисячі п'ятсот сорок шість гривень
чотирнадцять копійок).

В іншій частині рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 12 червня 2014 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: