АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1609/7971/12
Номер провадження 22-ц/786/2447/14
Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В.
Доповідач Петренко В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року м. Полтава
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Петренка В.М.

Суддів: Лобова О.А., Акопян В.І.

При секретарі : Фадєйкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Київського районного суду
м.Полтави від 03.06.2014 року

по справі за поданням старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області Приймак О.В. про
тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у
праві виїзду за межі України,

Колегія суддів,
заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою судді
Київського районного суду м.Полтави
від 03.06.2014 року задоволено клопотання
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області Приймак О.В. про
тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у
праві виїзду за межі України -
задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_1-
до виконання зобов'язань. Виконання
ухвали доручено Адміністрації
Державної прикордонної служби України
- 01034, м. Київ, вул. Володимирська, 26.

В апеляційній скарзі
ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм
процесуального закону, просить
скасувати ухвалу судді суду першої
інстанції, та винести нову якою
відмовити в задоволенні подання,
обґрунтовуючи вимоги тим, що суд при
вирішенні питання по суті не в
повному обсязі з"ясував обставини, що
мають значення для справи, що призвело
до неправильного висновку суду .

Колегія суддів, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та

вимог, заявлених в суді першої
інстанції, заслухавши пояснення осіб,
які беруть участь в справі, дійшла
висновку, що апеляційну скаргу слід
задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.307, п.2 ч.1
ст.312 ЦПК України апеляційний суд за
результатами розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
скасовує її і постановляє нову ухвалу з
цього питання, якщо воно було вирішено
судом першої інстанції з порушенням
норм процесуального права.

Як вбачається із матеріалів
справи рішенням Київського районного
суду м.Полтави від 09 квітня 2013 року, яке
змінено рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 04 червня 2013
року, позов Кредитної спілки ,, Спілка
пенсіонерів України '' задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
спілки 500 000 грн. та судові витрати.

На виконання рішення суду
Київським районним судом м. Полтави
14.06.2013 року видано виконавчий лист за
№2/552/79/2013.

Судом встановлено, що постановою
ВП39638062 від 09.09.2013 р. про відкриття
виконавчого провадження боржника
зобов'язано виконати рішення суду.
Попереджено про наслідки не надання
документального підтвердження
виконання.

Із матеріалів справи вбачається,
що у зв'язку з невиконанням рішення
суду добровільно виконавчою службою
вживались заходи по встановлення майна
у боржника з метою звернення стягнення
на нього.

Задовольняючи подання державного
виконавця, суд першої інстанції
виходив з доведеності тієї обставини,
що ОСОБА_1 ухиляється від виконання
рішень суду, а тому є підстави для
обмеження її у праві виїзду за межі
України.

Перевіряючи доводи апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

Статтею 377-1 ЦПК України встановлено, що
суд за поданням державного виконавця
вирішує питання про тимчасове
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України при виконанні судових
рішень.

Підстави для тимчасових обмежень у
праві виїзду громадян України за
кордон передбачені ЗУ «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України». Згідно ст. 6 цього
Закону громадянин України може бути
обмежений у праві виїзду за межі
України в разі, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням.

Ухилення від виконання зобов'язань,
покладених судовим рішенням, вжите у п.
5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11
Закону № 606-XIV, є оціночним поняттям і
означає будь-які свідомі діяння (дії
або бездіяльність) боржника,
спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

Обґрунтовуючи заявлені вимоги,
державний виконавець послався на те, що
боржником рішення суду не виконано. Але
не навів жодного факту ухилення.

У відповідності до статті 33
Конституції України кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Статтею 2 Протоколу N4 до Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, ратифікованої
Законом України від 17.07.1997р. №475/97
визначено, що на здійснення права
кожного залишати будь-яку країну,
включно зі своєю власною не можуть бути
встановлені жодні обмеження, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються статтею 313
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої фізична особа має право на
свободу пересування. Фізична особа
може бути обмежена у здійсненні права
на пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Державним виконавцем суду не надано
достовірних даних про те, що ОСОБА_1
своїми діями або бездіяльністю
унеможливлює їх використання для
виконання рішення суду. Та обставина,
що рішення суду залишається
невиконаним, не може слугувати
належним і достатнім доказом умисного,
свідомого ухилення боржника від
виконання рішення суду.

Крім того, як вбачається із матеріалів
справи. 28 травня 2014 року винесено
постанову про повернення виконавчого
документа - виконавчого листа №2/552/79/2013
стягувачу.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що за відсутності у
ВДВС виконавчого документа у суду
першої інстанції не було правових
підстав для задоволення подання
державного виконавця. Отже, ухвалу суду
слід скасувати і постановити нову про
відмову у задоволенні подання
державного виконавця.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.2 ст.307, п.2 ч.1
ст.312, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити

Ухвалу Київського районного суду
м.Полтави від 03 червня 2014 року -
скасувати та постановити нову ухвалу.

Відмовити старшому державному
виконавцю відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області Приймак О.В. у задоволенні
подання про тимчасове обмеження
боржника ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса
реєстрації: АДРЕСА_1 у праві виїзду за
межі України за недоведеністю.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя

В. М.Петренко

Судді:

О.А.Лобов

В.І.Акопян

З оригіналом згідно

Суддя
В.М.Петренко