Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/778/2755/14
Головуючий у 1-й інстанції: Куценко М.О.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Кочеткової І.В.,

Маловічко С.В.,

Панкеева О.В.,

при секретарі: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в своїх
інтересах та в інтересах малолітніх
дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог:
управління Державної міграційної
служби України в Запорізькій області,
органи опіки та піклування служби у
справах дітей Енергодарської міської
ради Запорізької області про
виселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6
на рішення Енергодарського міського
суду Запорізької області від 23 травня
2013 у справі

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2012 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
(далі - Банк) звернувся до суду з
позовом про виселення, який вході
розгляду справи уточнював, посилаючись
на те, що рішення суду від 7 травня 2012
року в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 17.08.2007 року, укладеним з ОСОБА_5,
розмір якої станом на 02.09.2011 р. становив
31 318 , 13 доларів США, звернуто стягнення
на предмет іпотеки - однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що
письмову вимогу про добровільне
виселення відповідачі не виконали,
квартиру не звільнили, Банк просив на
підставі ст.40 Закону України „Про
іпотеку" виселити відповідачів у
судовому порядку.

Заочним рішенням
Енергодарського міського суду
Запорізької області від 23 травня 2013
року позов задоволено. Виселено ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та їх малолітній дітей ОСОБА_7 і
ОСОБА_8 із квартири, що є предметом
іпотеки, розташованої за адресою
АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстраційного
обліку. Вирішено питання про судові
витрати.

Ухвалою цього ж суду від 17 вересня 2013
року заява ОСОБА_5 про перегляд
заочного рішення залишена без
задоволення.

В апеляційній скарзі про скасування
судового рішення і ухвалення нового
про відмову у позові ОСОБА_5 і ОСОБА_6
зазначають, що досудову вимогу банку
про виселення вони не отримували,
оскаржуваним рішенням порушенні
житлові права їх малолітніх дітей.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін. За її
змістом Апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Встановлено, що рішенням апеляційного
суду Запорізької області від 07 травня
2012 року задоволено позов ПАТ КБ
"ПриватБанк" до ОСОБА_5 про звернення
стягнення на предмет іпотеки. На
рахунок погашення боргу ОСОБА_5 за
кредитним договором від 17 серпня 2007
року у розмірі 249 658, 71 грн. (еквівалент 31
318, 87 доларів США) звернуто стягнення на
предмет іпотеки, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання ПАТ КБ
"ПриватБанк" права на продаж спірної
квартири (а.с. 13-15).

Після ухвалення зазначеного рішення
відповідачами не вживалися заходи для
погашення кредитної заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України
"Про іпотеку" (далі - Закон) звернення
стягнення на передане в іпотеку
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей.

У частинах 2 і 3 ст. 40 Закону встановлено
певний порядок дій банку: після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житлове приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено у ч. 3 ст. 109 ЖК
Української РСР.

У п. 43 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
роз'яснено, що при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення у разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК Української
РСР, ст. ст. 39,40 Закону виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться у порядку,
встановленому законом. При цьому суд за
заявою іпотекодержателя одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Як вбачається з матеріалів справи
посилання апелянтів на те, що вони не
були попереджені про виселення не
ґрунтується на фактичних обставинах
справи.

В справі містяться повідомлення та
відповідні поштові довідки про
отримання попередження про
необхідність добровільного виселення
з квартири, на яку накладено стягнення
за рішенням суду, що набуло чинності (
а.с. 68-69, 72).

За ст. 109 ЖК звернення стягнення на
передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають у ньому за винятками,
встановленими законом. Апелянтами не
надано жодних відомостей про наявність
виняткових обставин, які
унеможливлювали б виселення.

Посилання апелянта на відсутність
іншого житла не може бути підставою для
відмови у задоволенні позову,
натомість може бути вирішене шляхом
відстрочення виконання рішення або
застосування положень ст. 109 ЖК. За ст. 109
ЖК виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене іпотекою
відповідного жилого приміщення, є
підставою для надання цим громадянам
жилих приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання відповідно до
статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність
жилих приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання або відмова у
їх наданні з підстав, встановлених
статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне
припинення виселення громадянина з
жилого приміщення, яке є предметом
іпотеки, у порядку, встановленому
частиною третьою цієї статті.

З огляду на викладене, судова колегія
не вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
оскаржуваного рішення суду.

Вселення в спірне житлове приміщення
малолітніх дітей без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки не є підставою для
скасування оскаржуваного рішення.

Набрання чинності Законом України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті", не є
підставою для скасування судового
рішення, ухваленого до прийняття
вказаного закону. Зазначена обставина
може бути підставою для зупинення
виконання судового рішення про
виселення.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6
відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду
Запорізької області від 23 травня 2013 по
цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: