Справа № 2-1/12 Головуючий у І інстанції
Слободян Н.П.Провадження № 22-ц/780/3145/14
Доповідач у 2 інстанції Воробйова
РІШЕННЯ

Іменем України

28 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів Верланова С.М., Сліпченка О.І.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на Іванківського районного
суду Київської області від 18 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про розподіл майна подружжя,
визнання права власності на
транспортні засоби та витребування
майна з чужого незаконного володіння,
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа: ОСОБА_4 про розподіл майна
подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики та
зобов»язання в інтересах сім»ї,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, з яким вона
перебувала у шлюбі з 01.07.1998 року по
13.10.2009 року, про розподіл спільного
майна подружжя, і просила розділити
спільне майно, виділивши їй автомобіль
«Mitsubishi Outlender», 2008 р.в, а ОСОБА_3
автомобілі «Chevrolet Tacuma», 2004 р.в., ГАЗ 3302 14,
2003 р.в. та причіп, 1996 р.в. (а.с.2, т.1).

В подальшому, позивачка
неодноразово змінювала та уточнювала
позовні вимоги (т.1 а.с.53-55,185-188,214-216, т.4
а.с.4-9, , а.с.145-147) і остаточно просила :

1) визнати спільною сумісною
власністю подружжя наступне майно:

автомобіль «Mitsubishi Outlender», 2008 р.в. д.н.з.
НОМЕР_1;

автомобіль «Chevrolet Tacuma», 2004 р.в. д.н.з.
НОМЕР_2;

автомобіль ГАЗ 3302 14, 2003 р.в. д.н.з. НОМЕР_3;

причіп, 1996 р.в. д.н.з. НОМЕР_4;

які до відчуження були зареєстровані
на ім'я ОСОБА_3;

2) визнати договір купівлі-продажу
автомобіля «Mitsubishi Outlender», 2008 р.в, д.н.з
НОМЕР_1 від 15.01.2010 року № ТЗ 100/672,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
недійсним;

3) визнати договір купівлі-продажу
автомобіля ГАЗ 3302 14, 2003 р.в. д.н.з. НОМЕР_3
від 15.01.2010 року № ТЗ 100/673, укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, недійсним;

4) визнати договір купівлі-продажу
автомобіля «Chevrolet Tacuma», 2004 р.в. д.н.з.
НОМЕР_2 (транзитний номер НОМЕР_6) від
06.03.2010 року, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, недійсним;

5) визнати за нею (ОСОБА_2) право
власності на автомобілі:

«Mitsubishi Outlender», 2008 р.в. д.н.з. НОМЕР_1,

«Chevrolet Tacuma», 2004 р.в. д.н.з. НОМЕР_2,

ГАЗ 3302 14, 2003 р.в. д.н.з. НОМЕР_3;

6) стягнути з неї (ОСОБА_2) на користь
відповідачів по 100 грн. по кожному
договору купівлі-продажу (вартість
автотранспортних засобів, яка вказана
в офіційних договорах, і яка внесена на
депозитний рахунок суду);

7) витребувати вказані
автотранспортні засоби з чужого
незаконного володіння - відповідно у
ОСОБА_4 та ОСОБА_5;

8) визнати довіреності від імені
ОСОБА_3 серії НОМЕР_7 від 20.02.2010 року на
ім'я ОСОБА_10 та ОСОБА_7 та серії НОМЕР_8
від 27.02.2010 року на ім'я ОСОБА_8 -
недійсними;

9) виключити з розподілу майно, що
належить ОСОБА_11 (матері ОСОБА_2):

Кухонний гарнітур дійсною вартістю 5000
грн.,

Посудомийну машину дійсною вартістю 1000
грн.;

Газову панель дійсною вартістю 800 грн.;

Духову шафу дійсною вартістю 1000 грн.;

Витяжну шафу дійсною вартістю 300 грн.,

Мікрохвильову піч «LG» дійсною вартістю
500 грн.,

Пральну машину «Ariston» дійсною вартістю
500 грн.,

Холодильник «Indesit» дійсною вартістю 2500
грн.,

Телевізор «Samsung-37» дійсною вартістю 4000
грн.,

Диван кутовий дійсною вартістю 1600 грн.,

Супутникову антену дійсною вартістю 500
грн.,

3 люстри вартістю по 150 грн. дійсною
вартістю 450 грн.,

всього майна на суму 18150 грн.

10) виключити з розподілу майно дитини:

Кутовий диван «Джуна» вартістю 1000 грн.,

Відеомагнітофон «Panasonik» вартістю 100
грн.,

Мобільний телефон «Samsung»- 320 грн.,

всього майна на суму 1100 грн.

11) виділити ОСОБА_3:

Шафу-купе «Спальня» (комод і тумба під
телевізор є з нею одним гарнітуром) -
вартістю 1580 грн.,

1 люстру вартістю 200 грн.,

Фасадну панель з розсувними дверима
«Вітальня» вартістю 800 грн.,

Супутникову антену вартістю 500 грн.,

Телевізор «Ферст» вартістю 1000 грн.,

Причіп 1996 р.в., д.н.з. НОМЕР_5 вартістю 8000
грн.

Всього майна на суму 12089 грн.;

12) стягнути з ОСОБА_3 на її (ОСОБА_2)
користь моральну шкоду у розмірі 5000
грн.

29.01.2010 року ОСОБА_2 до суду було подано
клопотання про накладення арешту на
автомобіль «Mitsubishi Outlender», 2008 р.в. з метою
забезпечення позову (а.с.11, т.1).

15.02.2010 року клопотання було задоволено
(а.с.15, т.1). Проте, постановою старшого
державного виконавця Роговець І.О. від
19.02.2010 року у відкритті виконавчого
провадження було відмовлено (а.с.33,т.1).

17.03.2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з
клопотанням про забезпечення позову
шляхом накладення арешту на автомобілі
«Mitsubishi Outlender», 2008 р.в. д.н.з. НОМЕР_1,
«Chevrolet Tacuma», 2004 р.в. д.н.з. НОМЕР_2,ГАЗ 3302 14,
2003 р.в. д.н.з. НОМЕР_3.

02.04.2010 року клопотання було задоволено (
а.с.37,т.1). Проте, постановою старшого
державного виконавця Лагези О.Є. від
16.04.2010 року у відкритті виконавчого
провадження було відмовлено (а.с.51, т.1).

ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 із
зустрічним позовом про поділ майна
подружжя (а.с.56-63,т.1). Позовні вимоги
неодноразово змінював та доповнював (
т.1 а.с.144-146,т.2, а.с.185-190, т.4 а.с. 16-22).
Остаточні позовні вимоги ОСОБА_3,
уточнені 17.03.2014 року, зводяться до
наступного:

1. просив розділити майно подружжя та
виділити йому наступне майно :

телевізор «Samsung-32» вартістю 9000 грн.;

один тюнер «Globo-600» вартістю 400 грн.;

супутникову антену вартістю 1700 грн;,

відеомагнітофон «Samsung» вартістю 500 грн.;

радіотелефон «Panasonic» вартістю 270 грн .,

мобільний телефон «Samsung D-520» вартістю
3400 грн.;

причеп до автомобіля вартістю 778 грн. 15
коп.;

грошові кошти їх сім'ї, витрачені на
ремонт автомобіля «Chevrolet Tacuma», 2004 р.в.,
д.н.з. НОМЕР_2 в сумі 38000 грн.;

всього майна на суму 53548 грн. 15 коп., ;

2. виділити з майна, що підлягає
поділу неповнолітній донці ОСОБА_12
наступне майно:

диван «Джуна» - вартістю 9000 грн.,

мобільний телефон «Samsung D-320» вартістю
1840 грн.,

стіл комп'ютерний вартістю 565 грн.,

відеомагнітофон «Samsung» вартістю 500 грн.,

всього майна на суму 11905 грн.

3. ОСОБА_2 в порядку розподілу майна
просив виділити:

Кухонний гарнітур з вбудованою
технікою (посудомийною машиною,
газовою панеллю, шафою, мікрохвильовою
піччю, витяжною шафою) вартістю 29000 грн.

Пральну машину «Вірпул» вартістю 2776, 99
грн.

Холодильник двокамерний
«Мінськ-Антлант» вартістю 3843 грн.

Телевізор «Ферст» вартістю 2000 грн.

Телевізор «Samsung-37» вартістю 11000 грн.

Диван кутовий вартістю 16000 грн.

Два тюнери «Globo-600» вартістю 400 грн.
кожен на суму 800 грн.

Супутникову антену вартістю 1700 грн.

DVD караоке LX DVX - 480 вартістю 550 грн.

Шафу-купе «Спальня» вартістю 1580 грн.

Шафу-купе «Вітальня» вартістю 2650 грн.

5 люстр вартістю відповідно 280 грн., 400
грн., 225 грн., 325 грн., 98 грн.

2 бра вартістю 85 грн. кожне , на суму 170
грн.

Бра вартістю 95 грн.

Тумбу під телевізор вартістю 420 грн.

Комод вартістю 580 грн.

Радіотелефон «Panasonic» вартістю 270 грн.

Мобільний телефон «Samsung D-500», вартістю
2500 грн.

Всього - на загальну суму 77252 грн. 99 коп.

4 визнати за ОСОБА_2 право власності на
будівельні матеріали, обладнання,
виконані ремонтні роботи в квартирі
АДРЕСА_1 на загальну суму 88623 грн. та
право власності на будівельні
матеріали, обладнання, і виконані
роботи по зведенню прибудови до
квартири з комунікаціями на загальну
суму 110 082 грн.;

5. стягнути з ОСОБА_2 на його користь 1/2
частину вартості будівельних
матеріалів, обладнання, оплати
ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_1 в
сумі 44311,50 грн. та 1/2 частину вартості
будівельних матеріалів, обладнання і
виконаних робіт по зведенню прибудови
до квартири з комунікаціями в сумі 55041
грн.

6. виділити йому, як належний на праві
особистої приватної власності
подарований колегами на роботі,
дерев'яний журнальний столик з
інкрустацією вартістю 3000 грн.

ОСОБА_4 звернулась із зустрічним
позовом до ОСОБА_2 (а.с.217-219,т.1) про
стягнення боргу за договором позики.
Свої позовні вимоги обґрунтувала тим,
що ОСОБА_2 безпідставно включила до
розподілу, як спільне сумісне майно
подружжя, автотранспортні засоби.
Оскільки «Chevrolet Tacuma», 2004 р.в. 09.01.2009 року
потрапив у ДТП і був фактично знищений,
саме вона запропонувала свою допомогу
сину та його сім'ї у придбанні нового
автомобіля. 14.01.2009 року вона передала у
позику сину (ОСОБА_3) 140000 грн. на
придбання автомобіля «Mitsubishi Outlender» для
потреб сім'ї, що він підтвердив своєю
розпискою, вказавши термін повернення
грошей - 14.01.2011 року. Згодом цей
автомобіль син переоформив на неї
(ОСОБА_4). Оскільки ОСОБА_2 ставить
питання визнання її права власності на
автомобіль, вона відповідно до ст. 1046 ЦК
України та ст. 73 СК України просить
стягнути з неї на свою користь суму
боргу за договором позики - 140000 грн.,
матеріальних претензій до ОСОБА_3 не
має.

Рішенням Іванківського районного
суду від 18 березня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 та зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю
подружжя - ОСОБА_2 та ОСОБА_3:

автомобіль «Mitsubishi Outlender», 2008 р.в. д.н.з.
НОМЕР_1,

автомобіль «Chevrolet Tacuma», 2004 р.в. д.н.з.
НОМЕР_2,

автомобіль ГАЗ 3302 14, 2003 р.в. д.н.з.
НОМЕР_3,

причіп, 1996 р.в. д.н.з. НОМЕР_4.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу автомобіля «Mitsubishi
Outlender», 2008 р.в. д.н.з. НОМЕР_1 від 15.01.2010
року № ТЗ 100/672, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4;

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу автомобіля ГАЗ 3302 14, 2003
р.в. д.н.з. НОМЕР_3 від 15.01.2010 року № ТЗ
100/673, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Постановлено витребувати
автотранспортні засоби - автомобілі
«Mitsubishi Outlender», 2008 р.в. д.н.з. НОМЕР_1 та ГАЗ
3302 14, 2003 р.в. д.н.з. НОМЕР_3 - з чужого
(ОСОБА_4) незаконного володіння.

В порядку розділу спільно нажитого
майна подружжя, виділено у власність
ОСОБА_3:

- Телевізор «Самсунг-37»
вартістю 11000 грн.,

- Диван кутовий вартістю 16000
грн.,

- Супутникову антену вартістю
1700 грн.

- Пральну машину вартістю 2776,99
грн.,

- Фасадна панель «Вітальня»
вартістю 2650 грн.,

- Мобільний телефон
«Самсунг-Д-500» вартістю 2500 грн.

Всього - на суму 36626,99 грн.

У власність ОСОБА_2 виділено :

- Кухонний гарнітур з
вбудованою технікою (посудомийною
машиною, газовою панеллю, духовою
шафою, мікрохвильовою піччю, витяжною
шафою) вартістю 29000 грн.,

- спальню вартістю 1580 грн.,

- Комод вартістю 580 грн.,

- Люстри вартістю 225 грн., 325
грн., 98 грн., 280 грн., 400 грн.,

- Телевізор «Ферст» вартістю
2000 грн.,

- Супутникову антену вартістю
1700 грн.

- Тумбу під телевізор
вартістю 420 грн.,

Всього на суму 36608 грн.

Виділено ОСОБА_2 для дочки ОСОБА_12:

- Диван «Джуна» вартістю 9000
грн.,

- Мобільний телефон
«Самсунг-Д-320» вартістю 1840 грн.

Всього на суму 10840 грн.

В порядку розподілу майна -
транспортних засобів ОСОБА_3 виділено
вартість реалізованого ним автомобіля
«Chevrolet Tacuma», 2004 р.в. - 46818 грн. ;

ОСОБА_2 виділено у власність автомобіль
ГАЗ 3302 14, 2003 р.в. вартістю 33432,57 грн. та
причіп, 1996 р.в., д.н.з. НОМЕР_5 вартістю
778,15 грн. , всього на суму 34 210,72 грн.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право
власності на автомобіль «Mitsubishi Outlender»,
2008 р.в. д.н.з. НОМЕР_1 по 1/2 частині
кожному, залишивши його в спільній
частковій власності.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
різницю у вартості транспортних
засобів 6303,64 грн.

Крім того, в порядку розподілу
спільного сумісного майна подружжя
визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право
власності на будівельні матеріали,
обладнання та конструкції, використані
при зведенні прибудови до квартири
АДРЕСА_1 загальною вартістю 22493 грн. та
будівельні матеріли, обладнання та
конструкції, використані при виконанні
ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_1
загальною вартістю 9482 грн. по 1/2 частині
кожному, залишивши їх у спільній
частковій власності.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 відмовлено.

У задоволенні вимог ОСОБА_4
відмовлено.

Арешт, накладений судом в порядку
забезпечення позову, на автомобілі
«Mitsubishi Outlender», 2008 р.в. д.н.з. НОМЕР_1,
автомобіль «Chevrolet Tacuma», 2004 р.в. д.н.з.
НОМЕР_2, автомобіль ГАЗ 3302 14, 2003 р.в. д.н.з.
НОМЕР_3, причіп, 1996 р.в. д.н.з. НОМЕР_4,
скасовано.

Повернуто ОСОБА_2 кошти в сумі 300 грн.,
внесені на депозитний рахунок
Іванківського районного суду.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати 1/2 вартості проведених
будівельно-технічних експертиз в сумі
7125 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у сумі 3654 грн.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_4, ставиться питання про
скасування рішення суду з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи та вимогам закону та
ухвалення нового рішення про
задоволення заявлених кожним позовних
вимог.

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3
підлягають до задоволення частково, у
задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4,
слід відмовити з таких підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.

В силу ч.2 ст. 60 СК України кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, як передбачено ч.1
ст. 61 СК України, може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Відповідно до положень ч.3 ст. 368 ЦК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст..65 СК України дружина,
чоловік розпоряджається майном, що є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.

Частиною 2 ст. 65 СК України визначено,
що при укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Згідно ч.3 ст.65 СК України для
укладання одним із подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, а також договорів стосовно
цінного майна, згода другого з подружжя
має бути подана письмово. Згода на
укладання договору, який потребує
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, має бути
нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч.1 ст..67 СК України
дружина, чоловік мають право укласти з
іншою особою договір купівлі-продажу,
міни, дарування, довічного утримання
(догляду), застави щодо своєї частки у
праві спільної сумісної власності
подружжя лише після її визначення в
натурі або визначення порядку
користування.

Згідно ст..68 СК України розірвання
шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності на майно, набуте за
час шлюбу. Розпорядження майном, що є
об»єктом спільної сумісної власності,
після розірвання шлюбу здійснюється
співвласниками виключно за взаємною
згодою, відповідно до ЦК України.

Згідно положень ст..69,70 СК України
држина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу. У разі поділу майна,
що є об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно ст..71 СК України майно, що є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Частинами 4,5 ст.71 СК України
передбачено, що присудження одному з
подружжя грошової компенсації замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема, житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачений ЦК України.

Присудження одному з подружжя
грошової компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Згідно з п. 23, 24, 30 постанови Пленуму
Верховного суду України № 11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з»ясовувати джерело і
час його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї ( ч.4 ст. 65 СК) .
При поділі майна береться до уваги
його вартість на момент розгляду
справи судом, а не на момент його
придбання. У випадку, коли при розгляді
вимоги про поділ спільного сумісного
майна подружжя буде встановлено, що
один з них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого подружжя і не в інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

Відповідно до ч.4,5 ст.12 ЦК України
особа може за відплатним або
безвідплатним договором передати своє
майнове право іншій особі, крім
випадків, встановлених законом. Якщо
законом встановлені правові наслідки
недобросовісного або нерозумного
здійснення особою свого права,
вважається, що поведінка особи є
добросовісною та розумною, якщо інше не
встановлено судом.

Згідно ст..321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України
особа, яка здійснила самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

В судовому засіданні в суді першої
інстанції ОСОБА_2 та її представник
підтримали свої остаточні позовні
вимоги, зустрічний позов ОСОБА_3 про
розподіл майна визнали частково,
запропонувавши свій варіант розподілу
майна. Проти зустрічного позову ОСОБА_4
заперечували.

Відповідач за первісним позовом та
позивач за зустрічним ОСОБА_3 і його
представник позовні вимоги по
первісному позову визнали частково.
Запропонували у зустрічному позові
свій варіант розподілу майна
(зазначений вище). Зустрічний позов
ОСОБА_4 просили задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_14 - у судовому засіданні позовні
вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4
підтримала у повному обсязі. Просила їх
задовольнити. Зазначила, що на даний
час автомобіль «Mitsubishi Outlender» перебуває
у власності її довірительки, але
оскільки позивачка ОСОБА_2 ставить
фактично питання про позбавлення її
цієї власності, вона і просить стягнути
з неї борг за договором позики у сумі
140000 грн. Підтверджує, що ставить
питання про стягнення всієї суми саме з
ОСОБА_2, до сина ОСОБА_3 вона
матеріальних претензій не має.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому
засіданні позовних вимог ОСОБА_2 не
визнав. Послався на те, що він придбав
автомобіль «Chevrolet Tacuma» на прилюдних
торгах у особи, яка мала належні
документи щодо продажу транспортного
засобу. Сплатив більше коштів, ніж
зазначено в договорі, а саме 8000 доларів
США, на суму 100 грн. уваги не звернув.
Лише під час цього судового процесу
дізнався, що придбаний ним автомобіль є
спірним. Вважав себе законним
власником автомобіля ( має на своє ім'я
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу - а.с. 16, т.2), а
тривалий процес поділу майна позивачки
і відповідача заважає йому
безперешкодно володіти і
розпоряджатися своїм майном, бо на
нього з 2010 року накладено арешт. У
письмовому запереченні ( а.с.11-13, т.2)
зазначав, що форма і зміст Біржової
угоди на момент укладання, повністю
відповідали вимогам, встановленим
законом, були відсутні жодні перешкоди,
які б забороняли її укладати чи
вказували б на відсутність необхідних
повноважень у її сторін. Оскільки право
власності на автомобіль набуте ним на
законних підставах, то його право
власності є непорушним, тому позовних
вимог він не визнає.

У судове засідання відповідачі за
первісним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 не
з»явилися, про день і час слухання
справи були повідомлені належним
чином.

У судове засідання відповідач
ОСОБА_8 не з»явився, надіслав письмове
заперечення, в якому зазначив, що
позовні вимоги не визнає. Отримуючи
довіреність на початку 2010 року від
ОСОБА_6 на «Chevrolet Tacuma», позивачку і
відповідача він не знав, про їх
стосунки йому відомо не було. При
оформленні довіреності вказаний
автомобіль було знято з обліку, він був
добросовісним набувачем, тому і продав
автомобіль по біржовій угоді ОСОБА_5 У
задоволенні позовних вимог позивачки
про визнання довіреності, за якою йому
був переданий автомобіль та біржової
угоди недійсними просив відмовити.
Справу просив розглядати без його
участі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 перебували у шлюбі з грудня 1995
року по жовтень 2009 року. Від шлюбу мають
доньку ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сім»я з 22.06.1996 року по травень 2009
року проживала спільно у квартирі, яка
на даний час належить ОСОБА_2 і
знаходиться в АДРЕСА_1. Зазначена
квартира була надана батьку позивачки
ОСОБА_2 разом з сім'єю ( дружина та дві
дочки) 28.10.1993 року. 27.11.2004 року за
договором дарування мати позивачки -
ОСОБА_11, подарувала вказану квартиру
ОСОБА_2 ( а.с.23, т.2). Право власності
ОСОБА_2 зареєстроване 19.01.2005 року (а.с.24,
т.2).

За час перебування у шлюбі подружжя
придбали транспортні засоби :

- автомобіль «Mitsubishi Outlender», 2008 р.в. д.н.з.
НОМЕР_1,

- автомобіль «Chevrolet Tacuma», 2004 р.в. д.н.з.
НОМЕР_2,

- автомобіль ГАЗ 3302 14, 2003 р.в. д.н.з.
НОМЕР_3,

- причіп, 1996 р.в. д.н.з. НОМЕР_4.

Згідно довідки Іванківського РЕВ
№194 від 12.05.2010 р., транспортні засоби
були зареєстровані на ім.»я ОСОБА_3

На час розгляду справи в квартирі за
місцем реєстрації сторін знаходилося
наступне майно :

телевізор «Самсунг-37», диван кутовий, 2
супутникові антени, пральна машина,
фасадна панель (шафу-купе) «Вітальня»,
мобільні телефони «Самсунг-Д-500»,
«Самсунг-Д-320», кухонний гарнітур з
вбудованою технікою (посудомийною
машиною, газовою панеллю, духовою
шафою, мікрохвильовою піччю, витяжною
шафою), спальню (шафу-купе), комод, 5
люстр, телевізор «Ферст», тумбу під
телевізор, диван «Джуна».

Крім того, в квартирі АДРЕСА_1
подружжям в 2005-2007 р.р. буда здійснена
без належного оформлення, отримання
дозволів та відповідних узгоджень
прибудова до квартири та проведено в
ній реконструкційні ремонтні роботи.

Відповідно до Біржових контрактів №
400/672 і № 400/673 (договорів
купівлі-продажу) від 15.01.2010 року
автомобілі «Mitsubishi Outlender», 2008 р.в.. та ГАЗ
3302 14, 2003 р.в., від імені ОСОБА_3 були
продані ОСОБА_4 за 100 грн. кожен (а.с.21, 22,
т.1).

16.01.2010 року вказані транспортні
засоби були зареєстровані останньою на
своє ім.»я Іванківським РЕВ (а.с.36, т.1).

З матеріалів справи видно, що 20.02.2010
року ОСОБА_3 підписав довіреність на
ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на представництво
його інтересів з усіх питань щодо
володіння, користування та
розпорядження автомобілем «Chevrolet Tacuma»,
2004 р.в., з правом керування ним, продажу
та правом передовіри ( в довіреності
зазначено, що автомобіль знятий з
обліку Іванківським МРЕВ 15.01.2010 року)
(а.с. 23,т.1).

Відповідно до біржової угоди
купівлі-продажу транспортного засобу
від 06.03.2010 року «Chevrolet Tacuma», 2004 р.в., від
імені ОСОБА_6, що діяв від імені ОСОБА_3
на підставі довіреності, ОСОБА_8 був
проданий ОСОБА_5 ( а.с. 201, т.1).

У ході розгляду справи судом першої
інстанції позивачка за основним
позовом та позивач за зустрічним
позовом неодноразово уточнювали свої
позовні вимоги.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо розподілу
спільного майна подружжя, суд дійшов
правильного висновку, що транспортні
засоби, придбані подружжям в період
шлюбу , а саме автомобіль «Mitsubishi Outlender»,
2008 р.в. д.н.з. НОМЕР_1, автомобіль «Chevrolet
Tacuma», 2004 р.в. д.н.з. НОМЕР_2, автомобіль
ГАЗ 3302 14, 2003 р.в. д.н.з. НОМЕР_3 та причіп,
1996 р.в. д.н.з. НОМЕР_4 є об»єктом спільної
власності подружжя, відчуження
автомобілів ОСОБА_3 без згоди дружини є
порушення положень закону, а тому
вважав, що відповідно до ч.2 ст.65 СК
України остання обґрунтовано
звернулася до суду з вимогами про
визнання договорів купівлі-продажу,
укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_4( яка
достеменно занала, про відносини у
сім»ї сина та про розірвання шлюбу між
подружжям) недійсними, а також про
право дружини на спільне майно
недійсними та про витребування
автомобілів із незаконного володіння
останньої.

Рішення в цій частині відповідає
обставинам справи та вимогам закону.

Суд обґрунтовано відхилив доводи
ОСОБА_4 про те, що вона надавала сину
ОСОБА_3 грошові кошти в борг для
придбання для сім»ї автомобіля «Mitsubishi
Outlender», 2008 р., а тому вважала, що має
право на спірний автомобіль, на який
претендує колишня дружина сина.
Встановлено, що зазначені кошти були
передані останньою саме сину для
потреб сім»ї, витрачені в інтересаї
сім»ї, а тому відповідно до вимог
чинного законодавства у ОСОБА_4, у
даному випадку, прав на майно подружжя
не виникло. Крім того, з пояснень ОСОБА_4
вбачається, що вона будь-яких
матеріальних претензій до сина не має.

У зв»язку з викладеним, колегія
суддів погоджується також з висновками
суду щодо відсутності підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики.

Колегія суддів вважає обґрунтованим
рішення суду про відсутність підстав
для визнання недійсним договору
купівлі-продажу автомобіля «Chevrolet
Tacuma», 2004 р.в. д.н.з. НОМЕР_2, укладеного
06.03.2010 року між ОСОБА_8, що діяв від імені
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та витребуванні із
володіння останнього вказаного
автомобіля, оскільки рішення в цій
частині відповідає обставинам справи
та вимогах закону.

Як встановлено судом, біржова угода
купівлі-продажу зазначеного
транспортного засобу була укладена
06.03.2010 року між ОСОБА_5 (відповідачем у
справі) та ОСОБА_8, який діяв від імені
ОСОБА_6, що діяв від імені ОСОБА_3 (а.с.201,
т.1); довіреності за змістом , які були
видані на ім'я ОСОБА_6 та його дружини, а
потім останніми на ім'я ОСОБА_8,
фактично невілювали можливість ОСОБА_5
відслідкувати обставини, пов»язані з
укладення договорів купівлі-продажу,
що мали місце раніше. ОСОБА_3 не
заперечував того факту, що продав
автомобіль ОСОБА_6, а ОСОБА_5 підтвердив
у судовому засіданні, що фактично
придбав автомобіль за 8000 доларів США у
ОСОБА_8, що діяв від імені ОСОБА_6. Чому
зазначена в біржовій угоді сума у 100
грн., він не знає, не звертав на це уваги.
Про взаємовідносини між колишнім
подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як і про їх
існування взагалі, йому не було нічого
відомо. Тобто, спірний автомобіль
«Chevrolet Tacuma», 2004 р.в за оплатним
договором купівлі-продажу перейшов до
ОСОБА_5, від особи, яка була
уповноважена власником на його
відчуження (довіреностями з правом
керування, продажу і передовіри)
(а.с.23,т.1), а тому підстав для визнання
його недобросовісним набувачем
відсутні.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про
визнання довіреностей від імені ОСОБА_3
від 20.02.2010 року на ім»я ОСОБА_10 та ОСОБА_7
, та ОСОБА_7 на ім.»я ОСОБА_8 від 27.02.2010
року недійсними, то на думку колегії,
суд відхилив їх обґрунтовано.

Як вбачається з матеріалів справи
довіреністю від 20.02.2010 року серії
НОМЕР_7 від 20.02.2010 року ОСОБА_3
уповноважив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 бути його
уповноваженими представниками з усіх
питань володіння, користування і
розпорядження належним йому
автомобілем «Chevrolet Tacuma», з правом
керування і продажу. ( а.с. 23, т.1).
Довіреність була видана з правом
передовіри строком на 3 роки - до 20.02.2013
року і на час розгляду справи строк дії
довіреності припинився.

Щодо довіреності, наданої на ім'я
ОСОБА_8 серії НОМЕР_8 від 27.02.2010 року, то
даний документ в матеріалах справи
взагалі відсутній, а лише була
зазначена у біржовій угоді
купівлі-продажу транспортного засобу
від 06.03.2010 року «Chevrolet Tacuma», 2004 р.в.,
укладеною ОСОБА_8 від імені ОСОБА_6, що
діяв від імені ОСОБА_3 на підставі
довіреності та ОСОБА_5 У ході вирішення
справи, позивачка вказаний документ
суду не надала.

З огляду на викладене, колегія
вважає, що при апеляційному розгляді
справи не було встановлено підстав для
скасування рішення суду в частині
вказаних вище вимог позивачки.

Колегія суддів погоджується також з
рішенням суду в частині відмови ОСОБА_2
у стягненні моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позову
позивачки в цій частині, суд послався
на те, що між сторонами, у зв'язку з
розірванням шлюбу та відсутністю
домовленості щодо поділу спільно
нажитого майна, дійсно склались
неприязні стосунки, проте, факт
заподіяння моральної шкоди позивачці
останньою не доведений ; при цьому, суд
вважав, що посилання позивачки на
тривалий судовий розгляд цивільної
справи щодо поділу майна, не в останню
чергу обумовлений діями самої
позивачки, яка не давала доступу до
приміщення своєї квартири для
проведення опису майна, огляду для
проведення експертиз вартості майна,
заявленим нею клопотанням щодо
проведення експертизи для
встановлення дійсної вартості
оспорюваного майна ( а.с.239-240,т.2), і
відмови в подальшому від проведення її
оплати ( а.с.249, т.2). інші докази на
підтвердження позовних вимог в цій
частині позивачка не надала. Суд
правоміно відмовив останній у
задоволені вказаний вимог.

Разом з тим, колегія не може у повній
мірі погодитися з рішенням суду в
частині задоволених позовних вимог
ОСОБА_2 та зустрічних вимог ОСОБА_3 про
розподіл спільного майна подружжя.

Так, задовольняючи вимоги сторін за
основним позовом та зустрічним позовом
в частині поділу спільного (рухомого,
побутового) майна подружжя, що було
придбано у період шлюбу сторонами, суд
правильно виходив з того, що поділу
підлягає лише те майно, що є наявним у
подружжя на час розгляду справи, та те,
що знаходиться у третіх осіб; вартість
майна, що підлягає поділу, визначається
за погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди, виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

В той же час, вирішуючи спір в цій
частині вимог, суд послався на те, що
оскільки щодо вартості майна сторони
не дійшли згоди, а призначена по справі
за клопотанням позивачки товарознавча
експертиза не була проведена з вини
останньої і сторони не наполягали в
подальшому на проведенні експертизи, а
тому дійшов висновку, що вартість майна
підлягає визначенню відповідно до
ціни, зазначеної у товарних чеках на
час його придбання, наданих позивачем
за зустрічним позовом ОСОБА_3(а.с.67-88).

На підставі даних товарних чеків, суд
розділив майно між подружжям з
визначенням його вартості, зокрема,
ОСОБА_2 виділено майно на загальну суму
36608 грн. та на суму 10400 грн. для доньки
ОСОБА_12, ОСОБА_3- майно на загальну суму
36626,99 грн.

Крім того, судом, в порядку розподілу
спільного майна, визнано за сторонами
право власності на будівельні
матеріали, обладнання та конструкції,
використані при зведені прибудови до
квартири АДРЕСА_1 загальною власністю
22493 грн. та будівельні матеріали,
обладнання та конструкції, використані
при виконанні ремонтних робіт в
квартирі, загальною власністю 9482 грн.
по ? частині кожному, залишивши їх у
спільній частковій власності.

При цьому, суд не звернув увагу, що
реконструкція квартири шляхом
здійснення добудови проведено
подружжям самочинно, без дозволів та
погоджень, що позбавляє їх права на
визнання прав власності на вказане
майно. В той же час, зазначене
будівництво та ремонтні роботи в
квартирі проводилася подружжям у шлюбі
( 2005-2007 р.р.), за спільні кошти, які
витрачені в інтересах сім»ї. Надані
сторонами, на підтвердження доказів
щодо вартості витрачених матеріалів та
робіт, пов»язаних з ремонтом квартири,
товарні чеки не свідчать про те, ким
придбані товари та що саме ці
будівельні матеріали використані саме
у квартирі сторін. З висновку
додаткової судової
будівельно-технічної експертизи від
20.12.2013 року вбачається, що на підставі
результатів
візуально-інструментального
обстеження, технічного стану
оздоблювальних покриттів
досліджувальної квартири АДРЕСА_1,
експерт дійшов висновку, що дійсно у
приміщеннях вказаної квартири у
недалекому минулому часі було
проведено ремонтні роботи та
добудовано прибудову. У зв»язку з
відсутністю будь-якої документації про
виконання ремонтних (будівельних
робіт) у приміщеннях досліджуваної
квартири, при визначенні вартості
будівельних матеріалів, витрачених на
ремонтні роботи, експертом прийнята
вартість матеріалів з урахуванням
договірних цін, що склалися в умовах
ринкової економіки в даному
регіоні;тих матеріалів, вид яких не
вказано - за усередненими показниками
вартості будівельних матеріалів,
передбачених державними будівельними
нормами ( т.3, а.с.146- 156 (зв), 157-160).

Дані про те, які саме матеріали, в
якій кількості, якої вартості
витрачено подружжям на ремонт основної
частини квартири у зв»язку з її
реконструкцією, висновки експерта не
містять, позивач за основним позовом
ОСОБА_3 доказів цьому не надав.

На думку колегії, суд належним чином
не з»ясував дійсні обставини справи, що
призвело до ухвалення рішення суду в
цій частині вимог з порушенням вимог
матеріального і процесуального права.

Крім того, при поділі іншого майна, а
саме транспортних засобів, суд не
звернув увагу на позовні вимоги
позивачки, яка просила виділити їй у
власність усі транспортні засоби, які
було придбано в період спільного
проживання подружжя, з виплатою
компенсації відповідачу та розділив
майно подружжя, виділивши ОСОБА_3
вартість відчуженого без дозволу
дружини автомобіля «Chevrolet Tacuma», 2004 р.в. у
сумі 46818 грн. (згідно з висновком
судової автотехнічної експертизи (т.2
а.с.84), ОСОБА_2- виділено автомобіль ГАЗ
3302 14, 2003 року, вартістю 33432,57 грн.
(висновок судової автотехнічної
експертизи (т.2 а.с. 85) та причіп,1996 року
вартістю 778,15 грн., стягнувши з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 різницю у вартості
транспортних засобів у сумі 6303,64 грн., а
також визнав за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право
власності на автомобіль «Mitsubishi Outlender»,
2008 р.,. по ? частині кожному, залишивши
його у спільній частковій власності.

З урахуванням викладеного, колегія
вважає, що рішення суду в цій частині
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому не може бути залишеним без змін
та підлягає скасуванню, з ухваленням в
цій частині нового рішення.

Як вже зазначалося, при поділі
рухомого майна, сторони не дійли згоди
щодо його вартості, призначена по
справі за клопотанням позивачки
товарознавча експертиза не була
проведена з вини останньої, в
подальшому, при розгляді справи в суді
першої інстанції, сторони на
проведенні експертизи щодо визначення
вартості майна не наполягали, таким
своїм правом не скористалися і в
апеляційній інстанції, інших належних
та допустимих доказів щодо вартості
майна на час розгляду справи не надали,
а тому у задоволенні вказаних вимог
сторонам слід відмовити.

Надані позивачем за зустрічним
позовом товарні чеки (т.1 а.с. 66-93) в
розумінні ст..57-60 ЦПК України такими
доказами не являються.

Не підлягають до задоволення також
вимоги ОСОБА_3 щодо поділу та визнання
прав власності на будівельні
матеріали, обладнання та конструкції,
використані при зведені прибудови до
квартири АДРЕСА_1 загальною власністю
22493 грн. та на будівельні матеріали,
обладнання та конструкції, використані
при виконанні ремонтних робіт в
квартирі, що проводилися в період 2005- 2007
роках.

Як встановлено судом, прибудова та
реконструкція в квартирі подужжям
проводилося без відповідних дозволів
та погоджень та є самочинними, що
підтверджується записом у технічному
паспорті на квартиру (т.3 а.с.117-118), а
тому, право власності на майно
(будівельні матеріали та конструкції) ,
яке було витрачено подружжям на
проведення будівельних робіт по
реконструкції квартири шляхом
здійснення прибудови до неї, у останніх
не виникає.

Щодо вартості ремонтних робіт та
матеріалів, пов»язаних з ремонтом в
квартирі АДРЕСА_1, то вказані роботиі
проводилися подружжям в період шлюбу,
за погодженням подружжя, за спільні
грошові кошти та в інтересах сім»ї.

Надані сторонами, на підтвердження
доказів щодо вартості матеріалів та
обладнання, рахунки та чеки за період
2005-2007 рік відповідно до положень
сть.ст.57-59 ЦПК України не можуть бути
розцінені як належні докази, оскільки
вони не свідчать, що зазначені
матеріали витрачено саме на ремонт в
квартирі подружжя ( т.1 а.с.88-93, т.2
а.с.7,36-40, т.4 а.с.24-38, 42-54). Не можуть також
бути доказом видаткові накладні за
липень - серпень 2013 року (т.4 а.с.11-118),
накладні за 2012 рік, трудову угоду від
12.08.2013 року по виконанню робіт з монтажу
системи опалення, заміну насосу,
кранів-радіаторів з актом виконаних
робіт від 17.08.2013 року (т.4 а.с.93-94), надані
ОСОБА_2 оскільки вони не мають
відношення до ремонтних робіт, що мали
місце у 2005-2007 роках, а лише свідчать про
те, що в квартирі проводилися ремонтні
роботи і після розірвання сторонами
шлюбу.

У зв»язку з зазначеним, на думку
колегії, висновки додаткової судової
будівельно-технічної експертизи від
20.12.2013 року №СЕ-1-1-169/13 від 20.12.2013 року
щодо вартості та переліку ремонтних
робіт, зокрема в приміщеннях основної
частини квартири АДРЕСА_1, не можна
покласти в основу доказування позовних
вимог в цій частині позову т.3 а.с.146 - 241) .
Як видно з висновків експертизи
перелік будівельних матеріалів,
обладнання, їх об»єм та вартість, що
були використані в період 2005-2007 р.р. на
виконання ремонтних робіт в квартирі
АДРЕСА_1 представлено у підсумкових
відмостях ресурсів та у товарних чеках
і рахунках за період 2005-2007 роки (а.с.159
зв.), оцінка матеріалів і робіт
проведена експертом на підставі
результатів
візуально-інструментального
обстеження, технічного стану
оздоблювальних покриттів
досліджувальної квартири АДРЕСА_1, у
зв»язку з чим експерт дійшов висновку,
що дійсно у приміщеннях вказаної
квартири у недалекому минулому часі
було проведено ремонтні роботи та
добудовано прибудову. При цьому,
експертом зазначалося, що у зв»язку з
відсутністю будь-якої документації про
виконання ремонтних (будівельних
робіт) у приміщеннях досліджуваної
квартири, при визначенні вартості
будівельних матеріалів, витрачених на
ремонтні роботи, експертом прийнята
вартість матеріалів з урахуванням
договірних цін, що склалися в умовах
ринкової економіки в даному
регіоні;тих матеріалів, вид яких не
вказано - за усередненими показниками
вартості будівельних матеріалів,
передбачених державними будівельними
нормами ( т.3, а.с.146- 156 (зв), 157-160).

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що у задоволенні вимог
позивача за зустрічним позовом щодо
визнання права власності на будівельні
матеріали, обладнання та конструкції,
використані при зведені прибудови до
квартири та використані при виконанні
ремонтних робіт в основній частині
квартири слід відмовити.

Щодо вимог позивачки за основним
позовом ОСОБА_2 та вимог позивача
ОСОБА_3 за зустрічним позовом в частині
поділу спільного майна -транспортних
засобів, то вони підлягають до
задоволення частково.

Судом встановлено, що в період шлюбу
подружжя придбали транспортні засоби :

- автомобіль «Mitsubishi Outlender», 2008 р.в. д.н.з.
НОМЕР_1,

- автомобіль «Chevrolet Tacuma», 2004 р.в. д.н.з.
НОМЕР_2,

- автомобіль ГАЗ 3302 14, 2003 р.в. д.н.з.
НОМЕР_3,

- причіп, 1996 р.в. д.н.з. НОМЕР_4.

На час вирішення спору автомобіль
«Chevrolet Tacuma», 2004 р.в. д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3
здійснено відчуження вказаного
автомобіля без дозволу дружини.
автомобіля «Chevrolet Tacuma», 2004 р.в.

Вказаний автомобіль за оплатним
договором купівлі-продажу був
придбаний ОСОБА_5 від особи, яка була
уповноважена власником на його
відчуження та відповідно до вимог ЦК
України є добросовсним його набувачем.
Згідно з висновком судової
автотехнічної експертизи (т.2 а.с.84)
вартість спірного автомобіля на час
вирішення спору становила 46818 грн. З
пояснень ОСОБА_5 вбачається, що він
фактично у ОСОБА_8 придбав автомобіль
за 8000 дол. США, але у біржовій угоді
чомусь було зазначено 100 грн., на що він
не звернув уваги. Будь-які докази, що
ОСОБА_3 отримав від продажу вказаного
автомобіля саме суму 8000 дол.США
матеріали справи не містять.

Як вже наголошувалося, з урахуванням
уточнень, позивачка ОСОБА_2, просила
визнати за нею право власності на усі
транспортні засоби та стягнути з нею на
користь відповідача (позивача за
зустрічним позовом) грошову
компенсацію в розмірі 1/2 частини
вартості неподільного майна.

Частинами 4 ,5 ст.71 СК України
передбачено, що присудження одному з
подружжя грошової компенсації замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема, житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачений ЦК України.

Присудження одному з подружжя
грошової компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Відповідно до висновку судової
автотоварознавчої експертизи ,
проведеної Київським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз від 23.06.2011 року №4130/11-16
дійсна вартість автомобіля «Mitsubishi
Outlender», 2008 р.в. д.н.з. НОМЕР_1 становить
138207,98 грн., автомобіля «Chevrolet Tacuma», 2004
р.в. д.н.з. НОМЕР_2 -46818,77, автомобіля ГАЗ
3302 14, 2003 р.в. д.н.з. НОМЕР_3 -33432,57 грн.,
причіпа, 1996 р.в. д.н.з. НОМЕР_9,15 грн. (т.2
а.с.82-85).

Як видно з матеріалів справи,
позивачкою грошові кошти попередньо на
депозитний рахунок внесені не були.
Відповідач проти отримання грошової
компенсації в рахунок його частки за
майно ( транспортні засоби) у праві
спільної сумісної власності
заперечував.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що у даному випадку спільним
майном подружжя, що підлягає поділу
слід вважати: автомобіль «Mitsubishi Outlender»,
2008 р.в. д.н.з. НОМЕР_1, автомобіля ГАЗ 3302 14,
2003 р.в. д.н.з. 51483 причіп, 1996 р.в. д.н.з.
НОМЕР_4 та грошові кошти в сумі 46818,77 грн.
від продажу автомобіля «Chevrolet Tacuma», 2004
р.в. д.н.з. НОМЕР_2 та визнати право
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на вказане
майно по 1/2 частині за кожним.

З урахуванням викладеного вище, у
задоволенні решти вимог позивачки за
основним позовом та позивача за
зустрічним позовом в частині поділу
спільного майна подружжя необхідно
відмовити.

За таких обставин, керуючись ст..307,309
ЦПК України колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3
задовольнити частково. Апеляційну
скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Іванківського районного суду
Київської області від 18 березня 2014 року
скасувати в частині позовних вимог
ОСОБА_2 та зустрічних позовних вимог
ОСОБА_3 про розподіл спільно майна
подружжя і в цій частині ухвалити нове
рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 та зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_3 про розподіл
спільно майна подружжя задовольнити
частково.

Визнати спільним майном подружжя
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 автомобіль «Mitsubishi
Outlender» ,2008 року, д.н.з. НОМЕР_1,
автомобіль ГАЗ 3302 14, 2003 року, д.н.з.
НОМЕР_3, причіп,1996 р., д.н.з.НОМЕР_4. та
грошові кошти в сумі 46818,77 грн. від
продажу автомобіля « Chevrolet Tacuma» ,2004
року, д.н.з.НОМЕР_2.

Визнати право власності за ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на автомобіль «Mitsubishi Outlender», 2008
року, д.н.з. НОМЕР_1, автомобіль ГАЗ 3302 14,
2003 року, д.н.з. НОМЕР_3, причіп,1996 р.,
д.н.з.НОМЕР_4. та на грошові кошти в сумі
46 818,77 грн. від продажу автомобіля
Автомобіль « Chevrolet Tacuma», 2004 року,
д.н.з.НОМЕР_2 по 1/2 частині за кожним.

Позовні вимоги в частині розподілу
спільно нажитого побутового майна
подружжя та визнання право власності
на будівельні матеріали, обладнання та
конструкції, використані при зведення
прибудови до квартири АДРЕСА_1 та на
будівельні матеріали, обладнання та
конструкції, використані при виконанні
ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_1
залишити без задоволення

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: