У х в а л а

іменем україни

9 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
комунального підприємства з питань
будівництва житлових будинків
«Житлоінвестбуд-УКБ» про стягнення
пені та відшкодування моральної шкоди,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану
його представником ОСОБА_5, на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 1 листопада 2013 року
та ухвалу апеляційного суду м. Києва
від 12 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що 15 березня 2011 року
між ним та комунальним підприємством з
питань будівництва житлових будинків
«Житлоінвестбуд-УКБ» укладено договір
купівлі-продажу майнових прав на
квартиру (далі - Договір), згідно з
умовами якого відповідач зобов'язався
вчинити дії щодо спорудження об'єкта
капітального будівництва до кінця
ІІ кварталу 2012 року (кінцева дата 30
червня 2012 року). Свої зобов'язання зі
сплати вартості квартири позивач
виконав в повному обсязі та своєчасно.
Акт введення в експлуатацію житлового
будинку підписано 20 вересня 2012
року, у зв'язку з чим відповідач порушив
строк введення в експлуатацію об'єкта
капітального будівництва на 82 дні.
Згідно з п. 4.2.1 Договору у
випадку порушення строків введення в
експлуатацію об'єкта капітального
будівництва відповідач зобов'язаний
сплатити позивачу пеню у розмірі 0,05%
від суми фактично перерахованих за
квартиру коштів за кожен день
прострочення. Посилаючись на зазначені
обставини, позивач просив суд стягнути
з відповідача пеню у розмірі 15 675 грн 12
коп. та 10 000 грн на відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 1 листопада 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 12
лютого 2014 року, у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в
інтересах ОСОБА_4, просить скасувати
зазначені судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права .

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Згідно із ч. 4 ст. 3 Закону України від 25
грудня 2008 року № 800-VI "Про запобігання
впливу світової фінансової кризи на
розвиток будівельної галузі та
житлового будівництва" нарахування та
виплата забудовником штрафних санкцій,
передбачених договорами, і стягнення
коштів, передбачених ст. 625 ЦК України,
на строк дії цієї статті не
здійснюється. Ця заборона не
застосовується, якщо визначений термін
прийняття в експлуатацію об'єкта
будівництва переноситься більше ніж на
18 місяців.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, обґрунтовано виходив
з того, що строк введення в
експлуатацію об'єкта капітального
будівництва прострочено на 82 дні, а
тому у даному випадку застосовуються
встановлені ч. 4 ст. 3 Закону України "Про
запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва" обмеження щодо стягнення
штрафних санкцій та з цих підстав
обґрунтовано відмовив у стягненні
пені.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду першої та
апеляційної інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його
представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 1 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 12 лютого 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

С.О. Карпенко

В.О. Савченко