Справа № 752/6216/14-ц
Провадження № 2/752/3397/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.07.2014 року Голосіївський районний суд
м. Києва у складі

головуючого судді
Шевченко Т.М.

з участю секретаря
Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
про визнання недійсною третейської
угоди, -

в с т а н о в и в:

у травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся у суд
з позовом до ПАТ "Укрсоцбанк" про
визнання недійсним третейської угоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що 17 квітня 2007 року
між ОСОБА_1 Та ПАТ "Укрсоцбанк" в особі
Кіровського відділення
Дніпропетровської області був
укладений договір кредиту № 42/03-7, за
умовами якого позивачу були надані
грошові кошти на придбання автомобіля.
Згідно п. 6.2 договору кредиту сторони
домовилися про те, що спори по цьому
договору розглядаються третейським
судом.

На думку позивача, підставою
недійсності п. 6.2 договору про передачу
спору на розгляд третейському суду є
те, що його зміст суперечить актам
цивільного законодавства у
відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Також позивач вказує на те,що 31 січня 2014
року Постійно діючим третейським судом
при Асоціації Українських банків
прийнято рішення по справі № 1445/13. На
момент розгляду справи третейський
суддя Мороз О.А. дійшов висновку про
підсудність справи третейському суду
на підставі п. 6.2 договору кредиту №
42/03-7 від 17 квітня 2007 року.

Позивач просить визнати недійсною
третейську угоду згідно п. 6.2 договору
кредиту № 42/03-7 від 17 квітня 2007 року про
передачу спорів по договору на
розгляду третейському суду, а також
застосувати наслідки недійсності
третейської угоди шляхом скасування
рішення, прийнятого 31 січня 2014 року
Постійно діючим третейським судом при
Асоціації Українських банків.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги та
просила суд задовольнити позов,
зазначивши, що третейська угода є
різновидом цивільно-правового
правочину, тому вона має відповідати
також вимогам, встановленим цивільним
законодавством. Невідповідність
третейської угоди вимогам цивільного
законодавства дає підстави вважати
таку третейську угоду недійсною на
підставі ст. 203 ЦК України, згідно з якою
встановлено загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Представник відповідача ПАТ
"Укрсоцбанк" в судовому засіданні не
визнала позовні вимоги та просила суд
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на їх необґрунтованість.

Вислухавши пояснення учасників
судового розгляду та дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Як слідує із матеріалів справи, 17
квітня 2007 року між ОСОБА_1 Та АКБ
соціального розвитку «Укрсоцбанк» в
особі Кіровського відділення
Дніпропетровської області укладено
договір кредиту № 42/03-7, за яким позивач
отримав кредит. /а.с. 2-5/.

Пунктом 6.2 кредитного договору
передбачено, що у випадку неможливості
вирішення спору шляхом переговорів
сторони, керуючись ст. 5 Закону України
"Про третейські суди", домовляються про
те, що спір розглядається одноособово
третейським суддею Мороз О.А.
Постійного діючого Третейського суду
при Асоціації українських банків, що
знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул.
М.Раскової, 15. У випадку неможливості
розгляду спору вказаним третейським
суддею спір розглядається третейським
суддею Ярошовцем В.М. або Білоконем Ю.М.
у порядку черговості, вказаному у
даному пункті. У разі, якщо спір не може
бути розглянутий визначеними у даному
пункті суддями, суддя призначається
Головою Постійно діючого Третейського
суду при Асоціації Українських банків
у відповідності до чинного Регламенту
Постійно діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків. (а.с. 5 зв.)

Рішенням Постійно діючого
третейського суду при Асоціації
українських банків від 31 січня 2014 року
задоволено позов ПАТ "Укрсоцбанк".
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 На
користь ПАТ "Укрсоцбанк"
заборгованість за договором кредиту в
сумі 125 625,30 грн. та 1616,25 грн.
третейського збору. (а.с. 6-7)

Посилаючись на ст.16 ЦК України,
відповідно до якої кожна особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу, позивачка
вважала, що вище зазначене третейське
застереження обмежує її право на
звернення до суду за захистом своїх
порушених прав, визначених ст.3 ЦПК
України.

Підставою недійсності правочину (його
частини) відповідно до положень
ст.ст.203,215 ЦК України є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) норм цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а
також інтересів держави і суспільства,
його моральним засадам.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1
посилався на недійсність третейської
угоди з тих підстав, що вона не містить
даних про предмет спору, а також що ст.6
Закону України «Про захист прав
споживачів» не передбачено права
третейського суду розглядати спори про
захист прав споживачів. При цьому з
тексту позовної заяви ОСОБА_1 не
зрозуміло, яке саме право споживача
порушене підписанням додаткової угоди.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про
третейські суди» спір може бути
переданий на розгляд третейського суду
за наявності між сторонами третейської
угоди, яка відповідає вимогам закону та
відповідно до його ст.12 містить
відомості про предмет спору.

Відповідно до п.14 ст. 6 Закону України
«Про третейські суди» третейські суди
в порядку, передбаченому цим Законом,
можуть розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком справ у спорах щодо захисту
прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку (кредитної
спілки).

Рішенням Конституційного Суду
України від 10.01.2008 (справа про завдання
третейського суду) визнано, що
відповідно до чинного законодавства
підвідомчий суду загальної юрисдикції
спір у сфері цивільних правовідносин
може бути передано його сторонами на
вирішення третейського суду, крім
випадків, встановлених законом (ст.17
ЦПК України, ст.6 Закону України «Про
третейські суди»), оскільки, гарантуючи
право на судовий захист з боку держави,
Конституція України водночас визнає
право кожного будь-якими не
забороненими законом засобами
захистити свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань.

З огляду на викладене, суд вважає, що
між сторонами укладено договір
споживчого кредиту, і що позивач є
споживачем банківських послуг.

Проте, сам по собі факт укладення
сторонами договору споживчого кредиту
не дає підстав вважати, що будь-який
спір, що виникає між сторонами
кредитного договору, є спором про
захист прав споживача. Так, спір за
позовом банку про стягнення кредитної
заборгованості не є спором про захист
прав споживача, адже банк у таких
правовідносинах не є споживачем, а
звертається до суду з позовом про
захист порушеного права сторони у
зобов'язані.

За таких обставин доводи позивача про
невідповідність третейської угоди
вимогам закону не заслуговують на
увагу як такі, що спростовуються
наведеними нормами, адже у зв'язку з
укладенням та виконанням договору
споживчого кредиту між сторонами
виникають правовідносини та спори як з
приводу захисту прав споживача, які не
підлягають розгляду третейськими
судами, так і інші спори, які не
підпадають під регулювання Законом
України «Про захист прав споживачів» і
можуть розглядатися третейськими
судами.

Крім того, належних та допустимих
доказів про наявність будь-якого спору
між сторонами кредитного договору, які
б дали змогу визначити характер
спірних правовідносин, суду у
передбаченому ст.ст.10,60 ЦПК України
порядку не надано.

Позовна вимога про застосування
наслідків недійсності третейської
угоди шляхом скасування рішення,
прийнятого 31 січня 2014 року Постійно
діючим третейським судом при Асоціації
Українських банків, є похідною вимогою
ОСОБА_1, а тому, зважаючи на відсутність
підстав для визнання недійсною
третейської угоди, в задоволенні
позову в цій частині також необхідно
відмовити.

За таких обставин, в задоволенні позову
необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 30, 60, 212 та 213 ЦПК
України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк" про визнання недійсною
третейської угоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: