22-ц/775/1402/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Хараджа О.О.
Доповідач Ігнатоля Т.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Кочегарової Л.М.,
Попової С.А.,

при секретарі Одінцові Е.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» ( далі ПАТ «ММК
імені Ілліча») про стягнення сум
індексації заробітної плати та
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Іллічівського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
01 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року позивачка
звернулася до ПАТ «ММК ім. Ілліча» з
позовом про стягнення заборгованості з
індексації заробітної плати та
компенсації у зв»язку з порушенням
строків її виплати за період з березня
2003 року по вересень 2013 року в розмірі
4270,52 грв. Посилалась на те, що з 12 липня
1974 року по 17 вересня 2013 року
перебувала у трудових відносинах з
відповідачем. За час її роботи при
виплаті заробітної плати відповідачем
не проводилася індексація,
передбачена діючим законодавством,
внаслідок чого порушені її права на
оплату праці, які мають бути
відновлені шляхом зобов'язання
підприємства провести нарахування та
виплату належних їй сум. Крім того,
просила стягнути з відповідача
середній заробіток за затримку
виплати належних сум при звільненні з
18 вересня 2013 року по 09 березня 2014 року
в розмірі 15 105,37 грв. Також вважає, що
діями відповідача їй спричинена
моральна шкода, яку вона оцінила у 1000
грн. та просила стягнути з відповідача
на її користь витрати на правову
допомогу в розмірі 609 грв.

Рішенням Іллічівського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 01 липня 2014 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з
ПАТ «ММК імені Ілліча» на користь
ОСОБА_1 заборгованість з індексації
заробітної плати, компенсації у
зв»язку з порушенням строків її
виплати за період з березня 2003 року по
липень 2006 рік в сумі 1070,60 грв., середній
заробіток за час затримки виплати
індексації заробітної плати з
компенсацією в розмірі 1300 грн., з
утриманням ПАТ "ММК ім. Ілліча" з цієї
суми передбачених законом податків та
обов'язкових платежів при її виплаті, у
відшкодування моральної шкоди - 200 грв.
та витрати на правову допомогу в
розмірі 74,30 грв. Стягнуто з ПАТ «ММК
імені Ілліча» в дохід держави судовий
збір в сумі 487 грв. 20 коп.

В апеляційній скарзі
позивачка просить рішення суду
змінити в частині розміру середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та стягнути з
відповідача середній заробіток з дня
звільнення по день постановлення
рішення суду, задовольнивши її вимоги в
повному обсязі; змінити рішення суду в
частині стягнення витрат на правову
допомогу та задовольнити ці вимоги у
повному обсязі, згідно наданої
квитанції, посилаючись на неповне
з'ясування обставин справи,
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного
суду не з»явилися, будучи належним
чином повідомленими про час та місце
розгляду справи, про що свідчать
розписки про отримання судових
повісток та телефонограми, направлені
на їх адресу.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника відповідача
ПАТ «ММК ім. Ілліча» - Романенка А.В.,
який просив скаргу відхилити, а рішення
суду залишити без зміни, перевіривши
матеріали справи, в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України
законність оскаржуваного рішення не
перевіряється апеляційним судом в
частині стягнення суми індексації та
компенсації заробітної плати і
відшкодування моральної шкоди за
відсутністю апеляційних скарг на
зазначену частину рішення.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи,
що позивачка з 12 липня 1974 року по 17
вересня 2013 року перебувала у трудових
відносинах з ПАТ "ММК ім. Ілліча", що
підтверджується відповідними записами
в трудовій книжці (а.с.8). При звільненні
ОСОБА_1 були виплачені всі належні
суми, крім сум індексації заробітної
плати - 527,04 грв. та компенсації за
несвоєчасну її виплату - 543,56 грв., а
всього 1070,60 грв., які були нараховані їй
за період з 1 березня 2003 року по 1 липня
2006 року (а.с. 34). До дня ухвалення
рішення вказані суми ОСОБА_1 не
виплачені.

Частково задовольняючи позов
ОСОБА_1 про стягнення на користь
позивачки середнього заробітку за час
затримки розрахунку в сумі 1300 грв. за
період з 18 вересня 2013 року по 1 липня 2014
року, суд враховував розмір спірної
суми, на яку позивачка мала право;
частку, яку вона становила у заявлених
вимогах; істотності цієї частки
порівняно із середнім заробітком; а
також принципи співмірності,
справедливості та розумності.

Колегія не може не погодитися
з такими висновками суду виходячи з
наступного.

Згідно зі ст.ст.47,116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належить йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник у день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. Про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум. У разі спору
про розмір сум, належних працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен у зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст. 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник, або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
звільнена з роботи 17 вересня 2013 року.

День звільнення позивачки,
відповідно до положень п.2.26 Інструкції
про порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України №58 від 29 липня 1993
року, є останнім днем її роботи, що
підтверджується відомостями обліку
робочого часу за вересень 2013 року ( а.с.
9,67).

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Позивачкою заявлені вимоги
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку в розмірі 15
105,37 грв. за період з 18 вересня 2013 року
по 9 березня 2014 року.

Суд, визначаючи розмір
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, виходив з наступного дня
після звільнення, тобто, з 18 вересня 2013
року по день ухвалення рішення - 1 липня
2014 року, чим вийшов з межі заявлених
вимог, але відповідачем рішення суду в
зазначеній частині не оскаржується.
Кількість днів затримки розрахунку
становить 193 робочих дні.

Середньоденна заробітна
плата ОСОБА_1 на момент звільнення
становила 125,44 грв., що не оспорюється
сторонами.

У відповідності з п.20
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 13 від 24.12.1999 року, з
наступними змінами, «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» (далі постанова Пленуму
ВСУ №13 від 24.12.1999 року), установивши при
розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв»язку з затримкою
розрахунку при звільненні, що
працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, наступного дня після
пред»явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗ
п П України стягує на користь
працівника середній заробіток за
весь період затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

У разі непроведення
розрахунку у зв»язку із виникненням
спору про розмір належних до виплати
сум вимоги про відповідальність за
затримку розрахунку підлягають
задоволенню у повному обсязі, якщо
спір вирішено на користь позивача або
такого висновку дійде суд, що розглядає
справу. При частковому задоволенні
позову працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право; частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Позивачем заявлено вимоги
про стягнення суми індексації та
компенсації заробітної плати за
порушення строків її виплати на суму 4
270,52 грв. Ці вимоги задоволено судом
частково - на суму 1070,60 грв.

З урахуванням наведених вимог
закону, частка, яку становить сума
індексації та компенсації заробітної
плати за порушення строків її виплати,
на яку позивач має право -1070,60 грв., від
заявлених нею вимог - 4270,52 грв.
дорівнює 0,25 (1070,60 : 4270,52)

Таким чином, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно застосував норми
матеріального права і зробив
обгрунтований висновок про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку в розмірі 1300 грв., оскільки
позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
суми заборгованості по заробітній
платі при звільненні ( суми індексації
та компенсації) задоволено частково;
частка яку становить сума індексації
та компенсації за порушення строків її
виплати, в порівнянні із середнім
заробітком, є незначною; а також з
урахуванням вимог розумності та
справедливості. У зв»язку з цим
рішення суду, в частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, підлягає залишенню без
зміни.

Що стосується рішення суду про
відшкодування витрат на правову
допомогу то воно підлягає зміні з
наступних підстав.

Витрати на правову допомогу
суд стягнув, виходячи з вимог ст.88 ЦПК
України, тобто, з урахуванням
пропорційності від задоволених вимог.

Згідно з вимогами ст.309 ЦПК України
підставами для зміни рішення є:
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

На підставі ст. 84 ЦПК України
витрати, пов»язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Згідно зі ст.88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково,судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених вимог.

Оскільки суд навів в
мотивувальній частині рішення
відповідне його обґрунтування, яке
відповідає нормам процесуального
права, але провів неправильний
розрахунок суми, яка підлягає
стягненню, рішення підлягає зміні в
частині розміру витрат на правову
допомогу.

Зокрема, з відповідача на користь
позивачки підлягають стягненню
витрати на оплату правової допомоги,
відповідно до ст.88 ЦПК України, в
розмірі 76,73 грв, які вираховані у такий
спосіб:

позивачкою заявлені вимоги про
стягнення індексації та компенсації
заробітної плати - 4270,52 грв.; середній
заробіток за час затримки розрахунку -15
105,37 грв.; моральна шкода - 1000 грв., а
всього 20 375,89 грв. Задоволені вимоги на
суму - 2570,60 грв. (1070,60+1300 + 200), що становить
12,6% від заявлених вимог (2570,60х100:20375,89).
Витрати на правову допомогу заявлені
позивачкою на 609 грв. З урахуванням
пропорційності до розміру задоволених
вимог, сума відшкодування витрат на
правову допомогу буде становити 76,73
грв. ( 609х12,6:100)

Таким чином, у зв»язку зі
зміною розміру витрат на правову
допомогу рішення суду підлягає в цій
частині зміні, а апеляційна скарга
позивачки - частковому задоволенню.

Це ж рішення в частині стягнення
суми індексації та компенсації
заробітної плати та відшкодування
моральної шкоди не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 307,309,313-315,316
ЦПК України, колегія суддів,

в и р і
ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Іллічівського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 01 липня 2014 року, в частині
розміру витрат на правову допомогу,
змінити.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» на користь
ОСОБА_1 у відшкодування витрат на
правову допомогу 76,73 грв.

Це ж рішення, в частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку, залишити без
зміни.

Рішення набирає законної
сили з моменту її проголошення і може
бути оскаржено шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді