У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Висоцької В.С.

Суддів:Кафідової О.В., Парінової І.К.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_5 про стягнення боргу за
кредитним договором, за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення апеляційного
суду Рівненської області від 20 лютого
2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року позивач - публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ
«ПриватБанк», банк) звернувся до суду з
позовом, в якому просив стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість по кредитному договору
від 6 березня 2006 року у розмірі 21
896,50 грн. та судові витрати.

Позов мотивовано тим, що 6 березня 2006
року відповідач, відповідно до умов
укладеного з позивачем договору
отримав кредит у розмірі 2000 грн.
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування коштів у
розмірі 36% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Відповідач
підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява з Умовами надання
банківських послуг, Правилами
користування карткою складає між ним
та банком договір. Позивач свої
зобов'язання за договором та угодою
виконав у повному обсязі, надавши
відповідачу кредит у відповідному
розмірі. Останній своєчасно не сплатив
грошові кошти для погашення
заборгованості, відсотками та іншими
витратами, у зв'язку із чим, станом на 31
серпня 2013 року виникла заборгованість
у розмірі 21896,50 грн, з яких: 476,13 грн -
заборгованість за кредитом, 15501,49 грн -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, штрафи,
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
банківських послуг: 500 грн - фіксована
частина, 1018,88 грн - процентна складова.
Відповідач ухиляється від погашення
заборгованості у зв'язку із чим банк
звернувся до суду з позовом про її
стягнення в примусовому порядку.

Заочним рішенням Сарненського
районного суду Рівненської області
від 7 листопада 2013 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на
користь позивача 21 896 грн. 50 коп. боргу
за кредитним договором. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 20 лютого
2014 року заочне рішення
місцевого суду скасовано з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Позивач, не погоджуючись з даним
рішенням суду апеляційної інстанції
подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процесуального права
просить його скасувати із залишенням в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов у повному обсязі виходив з того,
що згідно договору-заяви від 6 березня
2006 року позивач надав відповідачу
фінансовий фіксований кредит в сумі 2000
грн. на строк дії картки. Умовами даного
договору передбачено сплату відсотків
за користування кредитом та штраф у
разі порушення строків платежів.
Кредитний договір підписаний
сторонами, що свідчить про погодження
ними домовленостей з усіх істотних
умов. Розрахунок боргу підтверджує
наявність заборгованості у розмірі 21
896,50 грн. станом на 31 серпня 2013
року, яка підлягає стягненню з
відповідача на користь банку.

Скасовуючи рішення місцевого суду з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову суд апеляційної
інстанції виходив з того, що в
матеріалах справи відсутні відомості
про те, що відповідач був належним
чином повідомлений про розгляд справи,
повідомлення про вручення поштового
відправлення надіслане судом за
адресою с. Немовичі Сарненського
району, підпис особи, яка його отримала,
не відповідає підпису відповідача у
договорі про відкриття карткового
рахунку. Крім того, згідно інформації
управління державної міграційної
служби України в Рівненській області,
відповідач зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1. За таких
обставин у місцевого суду не було
підстав для проведення заочного
розгляду справи, а клопотання ОСОБА_5 у
заяві про перегляд заочного рішення
про застосування положень позовної
давності обґрунтоване і підлягає
задоволенню, оскільки останній був
позбавлений можливості заявити таке
клопотання при розгляді справи
місцевим судом.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції повністю погодитися не
можна, оскільки вони зроблені без
належного з'ясування дійсних обставин
справи, прав та обов'язків сторін, без
належної оцінки наявних у матеріалах
справи доказів, з неправильним
застосуванням норм матеріального
права, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає
два види позовної давності: загальну і
спеціальну. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Поза увагою суду апеляційної
інстанції залишилося те, що за умовами
п. п. 3.1.1, 3.1.3 Розділу II Умов строк дії
картки зазначений на лицьовій стороні
картки (місяць і рік). Карта дійсна до
останнього календарного дня указаного
місяця. За закінченням строку дії
відповідна картка продовжується
банком на новий строк, якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії)
не надійшло письмової заяви держателя
про закриття картрахунку, а також за
умови наявності грошових коштів на
картрахунку для оплати послуг із
виконання розрахункових операцій за
картрахунком (в передостанній день
місяця закінчення строку дії) і при
дотриманні інших умов продовження,
передбачених договором.

Зі змісту п. 5.4 Правил вбачається, що
строк погашення кредиту у повному
обсязі здійснюється не пізніше
останнього дня місяця, вказаного на
платіжній картці у полі «Моnth».

Відповідно до п. 9.4 Умов вбачається, що
у разі наявності перевитрати
платіжного ліміту по картці та
непогашення його клієнтом на протязі
шести місяців, картка закривається.

За висновками Верховного Суду
України про застосування ст. 257
ЦК України до правовідносин, у яких
використовуються платіжні картки як
спосіб надання/отримання кредитних
коштів, викладеними у постанові від 19
березня 2014 року № 6-14цс14, яка,
відповідно до положень ст. 360-7
ЦПК України, є обов'язковою для всіх
судів України, за таким договором, що
визначає щомісячні платежі погашення
кредиту та кінцевий строк повного
погашення кредиту, перебіг позовної
давності щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту у
повному обсязі - зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Вирішуючи спір по суті, в порушення
приписів ст. 303 ЦПК України апеляційний
суд не визначився з характером спірних
правовідносин та нормою права, що
підлягає застосуванню, на зазначене
вище уваги не звернув та дійшов до
передчасного висновку про відмову у
задоволенні позову у зв'язку із
пропуском строку позовної давності.
При цьому, не встановив термін дії
картки, обставини щодо дати внесення
останнього платежу, а також наявність
заяви сторони у справі про
застосування строку позовної давності.

Оскільки обставини, пов'язані із
перевіркою доводів сторін та оцінкою
наданих ними доказів, характеру
спірних правовідносин та норми права,
яка підлягає застосуванню, судом
з'ясовувались неналежним чином, чим
порушено норми процесуального права
(ст. ст. 10, 60, 179, 303, 307 ЦПК України) і таке
унеможливило встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК
України ухвалене у справі рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
з передачею справи на новий розгляд до
апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Рівненської області від 20 лютого 2014
року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька судді О.В.
Кафідова І.К. Парінова О.В. Умнова
І.М. Фаловська