Справа № 495/5184/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

25 липня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області

у складі: головуючого - судді Заверюха
В.О.,

при секретарі - Червинській І.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,
відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у залі суду в м.
Білгород-Дністровському Одеської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовом, в якому просить розірвати шлюб
між ним та відповідачем,
зареєстрований 10 квітня 1992 року
Білгород-Дністровським міським
відділом запису актів громадянського
стану, актовий запис №103, мотивуючи тим,
що шлюбні стосунки між ними припинені,
спільне життя не склалося через різні
погляди на життя, у відносинах втрачено
почуття любові. Від шлюбу сторони мають
неповнолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне господарство не
ведеться, спору про розподіл майна
немає.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позов підтримав у повному обсязі,
наполягав на його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов визнала, просила суд розірвати
шлюб між нею та ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України,
у разі визнання відповідачем позову,
суд за наявності до того законних
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

Згідно ст. 105 Сімейного кодексу
України, шлюб припиняється внаслідок
його розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу
України, суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що заява про розірвання
шлюбу відповідає дійсній волі дружини
та чоловіка і що після розірвання шлюбу
не будуть порушені їхні особисті та
майнові права, а також права їхніх
дітей.

Згідно ч. 3 ст. 110 Сімейного кодексу
України, чоловік, дружина мають право
пред'явити позов про розірвання шлюбу
протягом вагітності дружини, якщо
батьківство зачатої дитини визнане
іншою особою.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного
кодексу України суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше сумісне
проживання подружжя та збереження
шлюбу суперечило б інтересам одного з
них, інтересам їх дітей, які мають
істотне значення.

Як встановлено в судовому
засіданні, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 10
квітня 1992 року був укладений шлюб, що
підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу серії НОМЕР_1 виданим
10.04.1992 року Білгород-Дністровським
міським відділом запису актів
громадянського стану, актовий запис
№103. Від шлюбу сторони мають
неповнолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне сімейне життя не
склалося із-за несумісності
характерів, взаємного непорозуміння.
Сторони не проживають однією сім'єю,
спільне господарство не ведеться,
спору про розподіл майна, що є їхньою
сумісною власністю немає. Подальше
подружнє життя та збереження шлюбу не
можливе.

Оскільки сторони однією сім'єю не
проживають, поновити шлюбно-сімейні
стосунки наміру не мають, подальше
сумісне проживання сторін і збереження
шлюбу є неможливим та суперечить
інтересам позивача, а також з огляду на
те, що відповідач позов визнала, суд
вважає за можливе розірвати шлюб між
сторонами.

Керуючись ст.ст. 11,60,61,208,209,212,213-215,218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 10 квітня 1992 року
Білгород-Дністровським міським
відділом запису актів громадянського
стану, актовий запис №103 - розірвати.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: