Справа № 209/2844/13-ц
Провадження № 2/209/373/14
РІШЕННЯ

іменем України

"08" липня 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Дніпродзержинська

Дніпропетровської області

у складі:

головуючого судді
Ковальової А.Б.

при секретарі
Золотих Л.М.

за участю позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпродзержинську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
без самостійних вимог - Головне
управління Державної міграційної
служби України у Дніпропетровській
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідач у судовому засіданні позов
не визнала.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, в якому просить суд визнати
відповідача такою, що втратила право
користування житловим приміщенням в
будинку по АДРЕСА_1, що є підставою для
зняття її з реєстраційного обліку по
будинку. В обґрунтування позову
посилається на те, що він є власником
будинку по АДРЕСА_1, відповідач є його
колишньою дружиною, з якою він
перебував у зареєстрованому шлюбі з 09
грудня 1989 року до 12 серпня 2003 року, і
яка разом із ним зареєстрована у
вказаному будинку. Ще до розірвання
шлюбу відповідач добровільно залишила
спірний будинок та переїхала на інше
місце проживання, забравши свої речі та
документи, і з того часу в будинку не
проживає, до нього не навідується, не
цікавиться ним як приміщенням, що
потрібно їй для проживання. 23 липня 2004
року він зареєстрував шлюб із ОСОБА_3,
яку також зареєстрував у належному
йому житловому будинку по АДРЕСА_1.
Вони з новою дружиною постійно
проживають в будинку, він їх постійним
місцем проживання, а відповідач з 2003
року в будинку не проживає, і він не
чинив їй перешкоди в проживанні в
будинку і вона ніколи не претендувала
на проживання в ньому. Але відповідач
не знялася з реєстраційного обліку по
будинку, що порушує його права як
власника нерухомого майна. Вважає, що
відповідач втратила право
користування житловим приміщенням у
спірному будинку, оскільки не проживає
в ньому більше одного року, і між ними
немає домовленостей щодо
користування житлом.

Представник третьої особи - ГУ ДМС
України у Дніпропетровській області в
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду повідомлений належним
чином, згідно ст.ст. 74, 76 ЦПК України, до
судового розгляду справи від
представника третьої особи надійшла
заява з клопотанням про розгляд справи
за відсутності їх представника. Суд
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності представника третьої
особи відповідно до вимог ч.2 ст. 58 ЦПК
України, згідно якої особа, яка бере
участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
свій позов по суті та за обставинами
справи підтримав в повному обсязі та
суду пояснив, що належний йому будинок
по АДРЕСА_1 складається із трьох
житлових кімнат, в якому він до 2003 року
проживав разом із відповідачем, а після
розірвання шлюбу, колишня дружина
ОСОБА_2 залишила спірний житловий
будинок та виїхала проживати до
співмешканця, вона іноді проживає в
літній кухні його будинку по АДРЕСА_1,
в будинку проживає він та його нова
дружина. Йому потрібно виписати
відповідача із будинку, щоб оформити
житлову субсидію. Просить його позов
задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_2 позов по суті та за обставинами
справи не визнала та суду пояснила, що
вона постійно зареєстрована та
проживає в будинку по АДРЕСА_1, який
належить на праві приватної власності
її колишньому чоловікові - позивачу
ОСОБА_1, вона займає літню кухню, куди
була вимушена переселитися після
розірвання шлюбу із позивачем із-за
конфліктів між ними. В неї немає
іншого житла, ніж ця літня кухня, і
немає у власності будь-якого
нерухомого майна, придатного для
проживання, їй 60 років і їй нема куди
йти, вона приїхала до м.
Дніпродзержинська разом із позивачем,
як чоловік та дружина у 1992 році із
Казахстану. В неї є повнолітні діти,
але вони також не мають власного житла
. Домова книга знаходиться у позивача.
Просить відмовити позивачу в
задоволення його позову, оскільки вона
постійно проживає в житловому будинку
по АДРЕСА_1, займає літню кухню і в неї
немає іншого житла.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні
пояснив, що він знайомий із позивачем з
дитинства, а відповідача знає, коли
вони разом із позивачем приїхали
проживати із Казахстану до
Дніпродзержинська, обидва проживають
по АДРЕСА_1, але спільне господарство не
ведуть, чи розлучилися вони, чи ні, йому
невідомо, часто буває в будинку по
АДРЕСА_1, сам проживає по АДРЕСА_2,
через будинок від будинку позивача; в
будинку по АДРЕСА_1 проживає позивач
та його нова дружина, відповідач в
цьому будинку не проживає, літня
кухня там є, до неї він не заходив,
бачив відповідача учора, тобто 18
травня 2014 року, до цього не бачив 2
тижня.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що
відповідач є її матірью, позивач
доводиться їй хрещеним батьком, з
позивачем конфлікту немає, мати
проживає по АДРЕСА_1, це її постійне
місце проживання, їй більше нікуди йти,
вона проживає у літній кухні, зимою
іноді приходить до неї, свідка;
відповідач знайшов іншу жінку, через
що між сторонами свого часу виник
конфлікт, вважає, що мати не потрібно
виселяти, бо їй нема більше, де жити.

Судом досліджені письмові докази по
справі шляхом їх оголошення в судовому
засіданні:

- повідомлення Дніпровського РВ м.
Дніпродзержинська від 03 червня 2014 року
( а.с. 6), яким підтверджується, що згідно
бази даних Управління
інформаційно-аналітичного
забезпечення ГУМВС України в
Дніпропетровській області, ОСОБА_2 в
період часу з 01 січня 2003 року із з
заявами про перешкоди в проживанні в
будинку, 46 по вул. Морській не
зверталася;

- свідоцтво про розірвання шлюбу
(а.с. 7), яким підтверджується факт
розірвання шлюбу між сторонами у
справі 12 серпня 2003 року;

- Акт огляду № 204 від 25 травня 2013
року ( а.с. 8), яким підтверджується факт,
що відповідач ОСОБА_2 дійсно не
проживає в кімнатах житлового будинку
по АДРЕСА_1, але зареєстрована по цьому
будинку;

- свідоцтво про одруження (а.с. 9),
яким підтверджується факт реєстрації
шлюбу між позивачем та ОСОБА_3 23 липня
2004 року;

- довідка голови квартального
комітету № 9 Дніпровського району від
25 травня 2013 року ( а.с. 10), якою
підтверджується факт реєстрації
сторін у справі та ОСОБА_3 в будинку по
АДРЕСА_1;

- Витяг про державну реєстрацію
права власності на нерухоме майно (а.с.
11), свідоцтво про право на спадщину за
законом від 04 липня 2007 року (а.с. 12),
якими підтверджується факт реєстрації
права власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1 за позивачем;

- копія паспорту позивача ( а.с. 13),
яким підтверджується його особа
громадянина України та факт реєстрації
в житловому будинку по АДРЕСА_1 з 1992
року;

- довідка голови квартального
комітету № 9 Дніпровського району від
11 квітня 2014 року ( а.с. 39), якою
підтверджується факт реєстрації
відповідача в будинку по АДРЕСА_1;

- акт № 137 від 10 квітня 2014 року ( а.с.
40), яким підтверджується факт
проживання відповідача в літній
кухні будинку по АДРЕСА_1;

- копія паспорту відповідача ( а.с.
46), якою підтверджується її особа
громадянина України та факт реєстрації
в житловому будинку по АДРЕСА_1 з 1992
року;

Вислухав сторони. свідків, вивчивши
письмові докази та матеріали справи,
з'ясувавши обставини справи та
дослідивши їх доказами, суд вважає, що
позов задоволенню не підлягає.

У судовому засіданні судом встановлені
наступні обставини та відповідні до
них правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та
відповідач ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 09 грудня 1989
року до 12 серпня 2003 року.

Згідно відомостей у паспортах сторін
щодо місця проживання та пояснень
свідка ОСОБА_7 судом встановлено, що
сторони у справі прибули га постійне
місце проживання до м.
Дніпродзержинськ у 1992 році, 30 жовтня
1992 року зареєструвалися та стали
проживати в житловому будинку,
розташованому по АДРЕСА_1, який на той
час належав батькові позивача ОСОБА_8,
що підтверджується копіями паспортів
сторін у справі (а.с. 13, 46), свідоцтвом
про право на спадщину за законом,
виданим позивачу 04 липня 2007 року ( а.с.
12).

Також судом достовірно встановлено, що
після розірвання шлюбу між сторонами,
відповідач залишилися проживати у
спірному будинку по АДРЕСА_1, але
переселилася із житлових кімнат до
літньої кухні будинку, в якій проживає
до теперішнього часу, що
підтверджується актом про проживання
№137 від 10 квітня 2014 року (а.с. 40).

Що стосується пояснень свідка ОСОБА_4,
який був допитаний за клопотанням
позивача, то останній суду пояснив, що
знає сторін з моменту їх приїзду до
Дніпродзержинська, йому невідомо, чи
перебувають в теперішній час сторони у
зареєстрованому шлюбі, що він часто
буває у позивача, до літньої кухні
ніколи не заходив, але часто бачить
відповідача.

Факт проживання відповідача в літній
кухні спірного будинку
підтверджується також поясненнями
свідка ОСОБА_5, яка пояснила суду, що
відповідач доводиться їй матірью, і
вона після розірвання шлюбу з
позивачем постійно проживає в літній
кухні будинку по АДРЕСА_1, тобто
протягом вже 10 років, і вона немає
іншого місця для проживання, ця літня
кухня є її єдиним постійним місцем
проживання і її нікуди виселяти.

Таким чином судом встановлено, що
після припинення шлюбних відносин з
позивачем, відповідач ОСОБА_2 спірний
будинок не залишала, постійно
проживає в ньому, користується для
проживання літньою кухнею будинку, і
відповідач до моменту звернення до
суду перешкоди відповідачу в
проживанні в будинку не чинив, тому
вона не мала підстав звертатися до
відповідних установ із заявами про
перешкоди в проживанні.

Крім цього, суд приймає до уваги, що
позивач в судовому засіданні
підтвердив факт проживання
відповідача в літній кухні будинку, а
зняття відповідача з реєстраційного
обліку потрібно йому лише для
оформлення субсидії, що свідчить про
те, що реєстрація та проживання
відповідача, як колишнього члена сім'ї
позивача, не перешкоджають позивачу
здійснювати своє право на користування
та володіння нерухомим майном. Також
суд враховує, що у 1992 році відповідач
заселилася до спірного будинку та
зареєструвалася в ньому зі згоди
колишнього власника будинку - батька
позивача ОСОБА_8, як член його сім'ї.

Приймаючи до уваги відсутність у
відповідача будь-якого іншого житла та
нерухомого майна, придатного для
проживання, враховуючи її постійне
проживання у спірному будинку з 1992
року до теперішнього часу, суд вважає,
що вона не втратила право користування
житловим будинком по АДРЕСА_1.

Суд вважає встановленим наявність
фактів, якими обґрунтовується відмова
з задоволенні позову, з таких мотивів.

Відповідно до ст. 47 Конституції
України кожен має право на житло, і
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 156 Житлового
Кодексу України до членів сім'ї
власника будинку (квартири) належать
особи, зазначені в частині другій
статті 64 цього Кодексу. Припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням. У
разі відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 64 Житлового
кодексу України до членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо ж особи, зазначені
в частині другій ст. 64 ЖК України
перестали бути членами сім'ї наймача,
але продовжують проживати в займаному
житловому приміщенні, вони мають такі
ж права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК
України місцем проживання фізичної
особи є житловий будинок, квартира або
інше приміщення, придатне для
проживання в ньому, у відповідному
населеному пункті, в якому фізична
особа проживає постійно, переважно або
тимчасово.

Відповідно до ст. 401 ЦК України право
користування чужим майном може бути
встановлено щодо нерухомого майна для
задоволення потреб інших осіб, які не
можуть бути задоволені іншим способом.

На підставі ст.47 Конституції
України, ст.64, 71, 72 ЖК України, ст. 3
Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні", та керуючись ст.
ст. 8, 10, 57, 59, 60, 74, 158, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
без самостійних вимог Головне
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в десятиденний строк з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
А.Б.
Ковальова