АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/890/13-Ц 22-ц/774/1337/К/14
Справа № 212/890/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1337/К/14
суддя Борис О.Н.
Суддя-доповідач - Турік
РІШЕННЯ

Іменем України

24 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Барильській А.П.,
Грищенко Н.М.,

при секретарі: Кузьміній Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 08 серпня 2013
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості.

Особи, які беруть участь у
розгляді справи:

представник позивача Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» - Бронько Анатолій
Іванович,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» (надалі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
23 жовтня 2006 року із ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір на споживчі
цілі, за яким їй надано кошти у розмірі
9295 грн. терміном до 23 жовтня 2009 року зі
сплатою 25,08 % річних. Позичальник
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконував, унаслідок
чого виникла заборгованість, яка за
розрахунком банку, станом на 2 січня 2013
року склала 98059 грн. 96 коп., у тому числі:
заборгованість за кредитом в сумі 9295
грн., заборгованість за відсотками в
сумі 34322 грн. 68 коп., пеня в сумі 49296 грн. 57
коп., штраф (фіксована частина) в сумі 500
грн., штраф (процентна складова) в сумі
4645 грн. 71 коп.

У зв'язку з цим позивач просив суд
стягнути з відповідача на його користь
вказану суму кредитної заборгованості,
а також понесені ним судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 8 серпня 2013 року позов ПАТ
КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 23 жовтня 2006
року в сумі 58058 грн 39 коп., яка
складається: із заборгованості за
кредитом в сумі 9295 грн, заборгованості
по процентам в сумі 34322 грн 68 коп., пені в
сумі 9295 грн, штраф (фіксована частина) в
сумі 500 грн, штраф (процентна складова) в
сумі 4 645 грн 71 коп. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12
листопада 2013 року рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 8 серпня
2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ скасовано ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 12 листопада 2013 року в
частині стягнення неустойки, справу в
цій частині передано на новий
апеляційний розгляд до суду
апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2
ставить питання про скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, та неврахування судом
пропуску позивачем строку позовної
давності для звернення до суду за
захистом свого порушеного права.

Апелянт, будучи завчасно (10 червня 2014
року) належним чином повідомленою про
час і місце розгляду справи, через
свого представника ОСОБА_5 (про що
свідчить розписка ) про отримання
судового повідомлення про виклик в
судове засідання на 24 липня 2014 року (
а.с. 108), в судове засідання не з'явилася
і про причини своєї неявки суд не
повідомила, що (у відповідності до ч.2
ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених позовних вимог, доводів
апеляційної скарги і заперечень на неї,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 23 жовтня 2006 року
ОСОБА_2 подано до ПАТ КБ «ПриватБанк»
заяву позичальника, яка разом з Умовами
про надання споживчого кредиту
фізичним особам, тарифами складає
кредитно-заставний договір, за яким їй
надано кошти у розмірі 9295 грн. терміном
до 23 жовтня 2009 року зі сплатою 2,09 % на
місяць. За умовами договору
позичальник зобов'язався сплачувати
заборгованість за кредитним договором
щомісяця.

Умови договору ОСОБА_2 належним чином
не виконувала, унаслідок чого виникла
заборгованість, яка за розрахунком
банку, станом на 2 січня 2013 року
складала 98059 грн. 96 коп.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідачка не виконувала належним
чином умов кредитного договору, відтак,
має сплатити суму кредитної
заборгованості з урахуванням того, що
розмір пені зменшено, оскільки він
значно перевищує розмір заподіяних
позивачеві збитків.

Колегія суддів не може погодитись з
висновком суду в частині зменшення
розміру неустойки у зв'язку з її
неспівмірністю розміру заборгованості
за кредитним договором.

Так, згідно з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК
України зменшити розмір неустойки, при
наявності для цього підстав, можливо
лише в разі, якщо він визначений згідно
з вимогами закону.

Крім того, у п. 27 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам також роз'яснено, що положення
частини третьої статті 551 ЦК України
про зменшення розміру неустойки може
бути застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка, і не може
бути застосовано до сум, які
нараховуються згідно з частиною другою
статті 625 ЦК України, які мають іншу
правову природу.

Проте у матеріалах справи відсутня
заява відповідачки про зменшення
розміру неустойки.

Зважаючи на викладене колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині визначеного судом
розміру неустойки ( пені) підлягає
скасуванню у зв'язку з неправильним
застосуванням норм матеріального
права на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦК
України.

Розглядаючи позовні вимоги про
стягнення пені за несвоєчасне
повернення кредиту, колегія суддів
виходить із того, що підставою, яка
породжує обов'язок сплатити неустойку,
є порушення боржником зобов'язання, яке
визначається ст. 610 ЦК України.

Згідно п. 3.2.3 Кредитного договору за
прострочення повернення Кредитних
ресурсів та/або сплати процентів,
позичальник сплачує Банку пеню з
розрахунку 0,15% від простроченої суми
за кожний день прострочення, але не
менше однієї гривні (а.с. 6-9).

За загальним правилом, що випливає із
Цивільного кодексу України, період, за
який нараховується пеня за
прострочення виконання зобов'язання,
не обмежується.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Отже, аналіз норм ч. 2 ст. 258 ЦК України
дає підстави для висновку про те, що
стягнення неустойки (пені, штрафу)
обмежується останніми 12 місяцями перед
зверненням кредитора до суду, а
починається з дня (місяця), з якого вона
нараховується, у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

Таким чином, враховуючи звернення ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК» до суду із позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором 29 січня 2013 року, стягнення
неустойки проводиться, за період з 01
лютого 2012 року по 29 січня 2013 року та
становить 15 663,67 грн., виходячи з
розрахунку заборгованості наданого
позивачем ( а.с.112).

В іншій частині рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 08
серпня 2013 року, судом апеляційної
інстанції під час даного розгляду не
переглядається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313, 314,
316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 08 серпня 2013 року в
частині в частині розміру пені
стягнутої з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
заборгованості за кредитним договором
№DNH4КР55130870 від 23 жовтня 2006 року
скасувати, та ухвалити в цій частині
нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРИВАТБАНК» пеню за
кредитним договором №DNH4КР55130870 від 23
жовтня 2006 року у розмірі 15 663,67 грн. (
п'ятнадцять тисяч шість сот шістдесят
три гривні) 67 копійок.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: