Справа № 1328/8795/12
Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/4203/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді
Приколоти Т.І.

суддів Тропак О.В.,
Федоришина А.В.

з участю секретаря
Іванової О.О.

з участю
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 12 червня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, з
участю третьої особи Товариства з
обмеженою відповідальністю (ТзОВ)
«ІНФОРМПРОЕКТ», про стягнення
заборгованості за договором позики ,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача 40
000 грн. заборгованості за позикою, 1 002,74
грн. процентів за користування
грошовими коштами, 38,71 грн. інфляційних
втрат, 401,10 грн., що складають 3% річних, а
також судових витрат. В обґрунтування
своїх вимог посилається на те, що 5
квітня 2012року між сторонами укладено
договір позики, відповідно до якого він
позичив відповідачу 40 000 грн. Укладення
договору позики підтверджується
розпискою. Відповідно до умов договору
відповідач зобов'язався повернути йому
грошові кошти до 30 травня 2012 року. Однак
свої зобов'язання відповідач не
виконав. Просить позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 12 червня 2014 року
позов задоволено. Стягнуто з
відповідача в користь позивача 41 442,55
грн.

Рішення оскаржив ОСОБА_2 У
апеляційній скарзі апелянт просить
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
позові. Зазначає, що він є неналежним
відповідачем за цим спором, оскільки
розписку про одержання коштів в позику
він надав від імені ТзОВ
«ІНФОРМПРОЕКТ», яке є позичальником
коштів.

Представник позивача,
посилаючись на законність та
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, просить відхилити апеляційну
скаргу та залишити рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції; колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
(ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України) .

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Рішення вважається
обґрунтованим, якщо воно ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим
вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що 5 квітня 2012 року
укладено договір позики. За цим
договором відповідач, який є
керівником ТзОВ «ІНФОРМПРОЕКТ», діючи
від імені останнього, отримав
готівкову позику в сумі 40 000 грн. із
зобов'язанням повернути таку до 30
травня 2012 року, що засвідчив написанням
розписки за його підписом і печаткою
вказаного підприємства. У зазначений
строк позичені кошти повернуті не були.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції вірно виходив з того, що
відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Згідно зі ст. 625
цього Кодексу боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив зобов'язання,
на вимогукредитора зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три процент
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Суд прийшов до висновку про стягнення
вищевказаної суми з відповідача в
користь позивача. З такими висновками
суду погодитись не можна.

На підставі аналізу наявних у справі
доказів у їх сукупності та кожного
окремо, колегія суддів приходить до
висновку, що відповідачем надано
докази, якими стверджується, що при
укладені угоди позики грошових коштів
він діяв від імені ТзОВ «ІНФОРМПРОЕКТ»
як керівник цього підприємства.

ОСОБА_2 без доручення вправі був діяти
від імені юридичної особи у межах своїх
повноважень, передбачених в установчих
документах та законі. Він виступав у
цивільному обороті при укладенні
договору позики з ОСОБА_5 від імені
юридичної особи, яка має бути
відповідачем при виникненні спору,
пов'язаного з цим договором (ст. 92 ЦК
України).

Відтак, ОСОБА_2 як фізична особа не є
належним відповідачем у цьому спорі, на
що суд першої інстанції уваги не
звернув.

Виходячи з аналізу наявних у справі
доказів щодо їх достовірності,
допустимості кожного окремо, а також
достатності і взаємного зв'язку
доказів у їх сукупності; колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості. Висновки суду першої
інстанції, викладені у рішенні, не
відповідають обставинам справи, що
полягає у неправильній оцінці
встановлених судом фактичних обставин
і помилковому визначенні юридичних
наслідків цих обставин. Тому
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в позові.

Керуючись ст.303, п. 2 ч.1 ст.307, ст. ст. 309,
313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 12 червня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 40
000 грн. заборгованості за позикою, 1
002,74 грн. процентів за користування
грошовими коштами, 38,71 грн. інфляційних
втрат та 401,10 грн., що складають 3% річних.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і з цього часу може бути
оскарженим у касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: