Справа № 363/1029/14-ц Головуючий у І
інстанції Підкурганний В.В.Провадження
№ 22-ц/780/4751/14 Доповідач у 2
інстанції БілоконьКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів Поліщука М.А., Савченка С.І.,

при секретарі Лопатюк В.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю "ОЛІМП КО" на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 02 червня 2014 року
за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "ОЛІМП КО" до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості ,-

встановила:

У березні 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на
підставі договору іпотеки від 8 січня
2008 року ТОВ «ОЛІМП КО», діючи як
майновий поручитель за зобов'язаннями
кредитного договору ОСОБА_1, передав в
іпотеку належне йому нерухоме майно -
нежилі приміщення з №1 по №6 (групи
приміщень №64) в літ. А, загальною площею
70,40 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 не виконав взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором, у
зв'язку з чим рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 13 грудня 2010
року з нього було стягнуто
заборгованість по кредиту у розмірі 2 546
646,42 грн.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
своїх зобов'язань, ТОВ «ОЛІМП КО», як
майновий поручитель здійснив
відчуження предмета іпотеки за
договором купівлі-продажу нежилих
приміщень від 17 вересня 2013 року та
виконав зобов'язання перед кредитором
-ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на суму 791
666,67 грн. шляхом сплати коштів з
власного рахунку. У зв'язку з цим, на
думку позивача, до підприємства
перейшли права кредитора у
зобов'язанні за кредитним договором.

Враховуючи викладене, позивач просив
стягнути з відповідача в порядку
задоволення вимог майнового
поручителя, який виконав забезпечене
іпотекою зобов'язання за кредитним
договором, грошову суму в розмірі 791 666
грн. 67 коп. та судові витрати.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 02 червня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, ТОВ «ОЛІМП КО» подало апеляційну
скаргу, в якій просить його скасувати
та ухвалити, яким задовольнити позов,
посилаючись на неповноту з'ясування
судом обставин справи, неправильну
оцінку доказів, неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт посилається на те, що суд
першої інстанції не врахував, що вони
задовольнили вимоги іпотекодержателя
за рахунок предмета іпотеки на суму 791
666,67 грн., тому саме на цю суму до них
перейшло право кредитора за основним
зобов»язанням, що є правовою підставою
для стягнення зазначеної суми з
відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що всупереч
вимогам статті 60 ЦПК України,
представником позивача не надано
належних доказів про зміну кредитора у
основному зобов'язанні у встановленому
законом порядку.

Колегія суддів із вказаними висновками
погоджується, оскільки вони є
обґрунтованими і відповідають
вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що
8 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк»
та ТОВ «ОЛІМП КО» було укладено договір
іпотеки, згідно з яким ТОВ «ОЛІМП КО», з
метою забезпечення виконання ОСОБА_1
зобов»язань за кредитним договором на
суму 290000 доларів США від 8 січня 2008 року,
передало в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк»
нежилі приміщення з №1 по №6 (групи
приміщень № 64) в літ. А, загальною
площею 70,40 кв.м., що знаходяться за
адресою АДРЕСА_1. Відповідно до п.п. 4.4.
договору, сторони договору оцінювали
вартість предмету іпотеки у сумі 1 872 023
грн., що за курсом НБУ на дату укладення
договору становило 370709,57 доларів США
(а.с. 42-48).

Відповідно до рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 13 грудня 2010
року ОСОБА_1 має заборгованість за
невиконання зобов»язань за кредитною
угодою від 8 січня 2008 року у розмірі 2 546
646,42 грн.

Нежилі приміщення з №1 по №6 (групи
приміщень № 64) в літ. А, загальною
площею 70,40 кв.м., що знаходяться за
адресою АДРЕСА_1 та були предметом
іпотеки за договором від 8 січня 2008
року, згідно з договором
купівлі-продажу нежилих приміщень від
17 вересня 2013 року, ТОВ «ОЛІМП КО»
продали ОСОБА_2 за 950000 грн. (а.с. 36-38).

Як видно із платіжного доручення від 17
вересня 2013 року № 5 ТОВ «ОЛІМП КО»
перерахувало кошти на рахунок ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» у розмірі 791 666 грн. 67
коп. (а.с. 39).

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
іпотеку» майновий поручитель несе
відповідальність перед іпотеко
держателем за невиконання боржником
основного зобов»язання виключно в
межах предмету іпотеки. У разі
задоволення вимог іпотекодержателя за
рахунок предмета іпотеки майновий
поручитель набуває права кредитора за
основним зобов»язанням.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор
у зобов'язанні може бути замінений
іншою особою внаслідок виконання
обов'язку боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем).

Статтею 513 ЦК України встановлено
вимоги щодо форми правочину щодо
заміни кредитора у зобов'язанні. А саме,
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.

Стаття 514 ЦК України визначає обсяг
прав, що переходять до нового кредитора
у зобов'язанні - до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд обґрунтовано
виходив з наведених положень
законодавства та дійшов вірного
висновку про недоведеність позовних
вимог, оскільки матеріали справи не
містять даних про те, у якому порядку і
обсязі перейшло право вимоги за
кредитним договором, укладеного між
банком та ОСОБА_1 8 січня 2008 року, до
позивача.

При цьому колегія суддів бере до уваги,
що станом на 13 грудня 2010 року
заборгованість ОСОБА_1 за кредитним
договором становила 2 546 646,42 грн., разом
з тим іпотекодавець задовольнив вимог
іпотекодержателя за рахунок предмета
іпотеки частково, лише на суму 791 666 грн.
67 коп. при визнаній сторонами вартості
предмету іпотеки у сумі 1 872 023 грн.

Отже, кредитором за основним
зобов»язанням - кредитною угодою -
залишається банк до повного виконання
боржником своїх зобов»язань. За
змістом ст. 11 Закону України «Про
іпотеку» майновий поручитель набуває
права кредитора за основним
зобов»язанням лише у випадку
задоволення вимог іпотеко держателя у
повному обсязі, а не частково, як
помилково вважав позивач.

За таких обставин, до позивача не
перейшли усі права банку як первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, оскільки матеріали справи не
містять доказів, чи уступив банк
позивачу усі свої права кредитора, які
ґрунтуються на кредитній угоді з
боржником відповідачем ОСОБА_1 , чи
банк частково уступив позивачу права
кредитора на суму 791 666 грн. 67 коп.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
щодо відмови у задоволенні позовних
вимог.

Доводи апелянта про незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права при його
ухваленні, на думку апеляційного суду,
не знайшли свого підтвердження при
розгляді справи, оскільки повністю
спростовуються зазначеними належними
та допустимими доказами по справі.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення постановлене з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю ОЛІМП КО"
відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 02 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
її проголошення.

Головуючий

Судді :