Справа № 133/2770/13-ц Провадження №
22-ц/772/2270/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Воронюк В. А.Категорія:
5Доповідач: Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Голоти Л.О., Жданкіна В.В.

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Козятинського міськрайонного суду
Вінницької області від 20 червня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про поділ спільно нажитого
майна подружжя, -

встановила:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, в якому
просила визнати майно набуте за час
шлюбу, а саме автомобіль марки
Фольксваген Транспортер, д.р.н. НОМЕР_1,
2004 року випуску, та квартиру АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя
та провести поділ вказаного майна,
визнавши за нею право власності на ?
ідеальну частку квартири та стягнувши
з відповідача половину вартості
автомобіля в сумі 41 645 грн.

Рішенням Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 20 червня 2014
року позов задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 квартиру
АДРЕСА_2.

Проведено поділ квартири АДРЕСА_2 між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та визнано за ОСОБА_4
та ОСОБА_3 право власності на 1/2
ідеальну частину квартири АДРЕСА_2
вартістю 67205 грн. за кожним.

В частині стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 вартості 1/2 частини
автомобіля марки Фольксваген
Транспортер держномер НОМЕР_1 в
розмірі 41645 грн. - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
понесені нею судові витрати у вигляді
судового збору у розмірі 672 грн.

В частині позовних вимог щодо
стягнення витрат за проведення
товарознавчої експертизи ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
карг та вимог, заявлених в суді першої
інстанції дійшла висновку, що скарга не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Судом по справі встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з
01 березня 1997 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.4)

Рішенням Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 12.08.2013
року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було
розірвано (а.с.12).

За час шлюбу сторони набули спільне
майно, а саме, відповідно до договору
купівлі-продажу від 23 жовтня 2002 року,
ними було придбано квартиру АДРЕСА_3
(а.с.11), а також два легкових автомобілі:
автомобіль Фольксваген Т4, днз НОМЕР_3,
придбаний відповідачем в 2008 році по
біржовій угоді №91/831 (а.с.9-10) та
переданий 12.05.2010 року ОСОБА_5 згідно
генерального доручення ( а.с. 106 ) , а
також автомобіль Фольксваген
Транспортер днз НОМЕР_1, який
відповідно до довідки Козятинського
ВРЕВ, 08.05.2010 року було зареєстровано на
ім'я ОСОБА_3 та 23.07.2013 року знято з
обліку для реалізації ( а.с. 6
).

23 липня 2013 року ОСОБА_6 придбала
автомобіль Фольксваген Транспортер
днз НОМЕР_1 у ОСОБА_3 та зареєструвала
на своє ім'я (а.с. 91,92,93, ).

16 липня 2011 року було укладено договір
позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_6
згідно якого ОСОБА_3 взяв у борг 100000
грн., які зобов'язався повернути до 15
липня 2013 року ( а.с. 108).

Згідно з ст. 60 Сімейного кодексу
України та ч.3 ст. 368 ЦК України, майно
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення містяться в ст. 22
Кодексу про шлюб та сім'ю (чинного на
момент придбання квартири).

Згідно ст. 70 СК України, ст. 28 КпШС у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
частка майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до принципів ч.1 ст. 71 СК
України, ст. 29 КпШС майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між
ними в натурі. Якщо дружина та чоловік
не домовились про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснено в п. 14 постанови пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах за позовом про
захист права приватної власності» №20
від 22.12.1995 р. квартира, яка є спільною
сумісною чи спільною частковою
власністю, на вимогу учасника
(учасників) цієї власності підлягає
поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі та інші
приміщення з самостійними виходами,
які можуть використовуватися як
окремі квартири або які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Якщо неподільні речі не можуть бути
реально поділені між подружжям
відповідно до їх часток, то суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи спір у частині поділу
неподільної речі, суд першої інстанції
виходив з принципу диспозитивності
цивільного судочинства та визначив
ідеальні частки подружжя у праві
власності на квартиру АДРЕСА_4, з
підстав, що зазначену квартиру
неможливо поділити в натурі з
облаштуванням окремих виходів .

Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності, за взаємною згодою.

Частиною 2 та 3 цієї статті передбачено,
що при укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України
правочин щодо розпорядження спільним
майном, вчинений одним із
співвласників, може бути визнаний
судом недійсним за позовом іншого
співвласника у разі відсутності у
співвласника, який вчинив правочин,
необхідних повноважень.

Як убачається з матеріалів справи,
згідно довідки рахунку № 998615 ПП
«Авто Світ Плюс» від 23 липня 2013 року
ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_3 автомобіль
Фольксваген Транспортер днз НОМЕР_1
та зареєструвала на своє ім'я (а.с.
91,92,93 ).

У випадку коли при розгляді вимоги про
поділ спільного сумісного майна
подружжя встановлено, що один із них
здійснив його відчуження чи використав
його на свій розсуд проти волі іншого
із подружжя і не в інтересах сім'ї чи не
на її потреби або приховав його, таке
майно або його вартість враховується
при поділі.

Поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК та 372 ЦК
України.

Вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільного нажитого майна, наявного на
час припинення спільного ведення
господарства, його вартість, з'ясувати
джерело його придбання та визначити
долю кожного із них в цьому майні.

До складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб.
При поділі майна враховуються також
борги подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) (п. 24 Постанови
пленуму про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя 21.12.2007 N 11).

Доводи позивача про те, що при поділі
майна, яке було відчужене без отримання
згоди другого з подружжя, повинна бути
врахована вартість такого майна, рівну
частину якої повинно бути відшкодовано
іншому з подружжя, не приймаються
колегією суддів до уваги, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом, 16 липня 2011 року,
тобто під час перебування у шлюбі
ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_6 100 000 грн.,
які зобов'язався повернути до 15
липня 2013 року. Договір було укладено в
інтересах сім'ї для здійснення ремонту
магазину, належного позивачу.

З метою виконання зобов'язань за
договором позики 23 липня 2013 року
ОСОБА_3 продав автомобіль ОСОБА_6 за
ціною 96 560 грн.

Виходячи з чого, договір позики згідно
з ч. 4 ст. 65 СК України створює обов'язки
щодо його погашення для другого з
подружжя, оскільки отримані кошти
використані в інтересах сім'ї, а
договір купівлі-продажу автомобіля
вчинено на погашення боргу, також для
потреб та в інтересах сім'ї.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
кошти, отримані від реалізації
автомобіля використані в інтересах
сім'ї, а тому позивачу не підлягає
відшкодуванню половина вартості
автомобіля Фольксваген Транспортер,
д.р.н. НОМЕР_1, 2004 року випуску.

Питання про визнання недійсним
договору позики та біржової угоди на
відчуження спірного автомобіля, судом
не вирішувалось.

За таких обставин, суд першої інстанції
повно та всебічно дослідивши обставини
справи, наддавши належну оцінку
наявним у справі доказам дійшов
правильного висновку про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_2,
відмовивши у задоволенні позову в
частині поділу спірного автомобіля.

Керуючись, ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 20 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/
І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/
Л.О. Голота

/підпис/
В.В. Жданкін

З оригіналом вірно: