Номер провадження: 22-ц/785/5718/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Доценко Л.І.,

суддів - Гірняк Л.А., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря - Волчанський
О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сузір'я», відділу
Держземагенства у
Великомихайлівському районі Одеської
області про визнання договору оренди
земельної ділянки недійсним, за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сузір'я»
на рішення Великомихайлівського
районного суду Одеської області від 19
березня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

30.03.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ТОВ Сузір'я", відділу
Держземагенства у
Великомихайлівському районі Одеської
області про визнання договору оренди
земельної ділянки недійсним.

Позивач обгрунтовував свої позовні
вимоги тим, що 01 липня 2009 року, між
ним, ОСОБА_2, як власником земельної
ділянки сільськогосподарського
призначення та ТОВ "Сузір'я" в особі
директора Зелінського Ю.П. був
укладений договір оренди земельної
ділянки площею 5,41 га, яка належить йому
на праві приватної власності
відповідно до державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ОД
№ 049350 від 12 грудня 2003 року і
розташована на території
Новопетрівської сільської ради
Великомихайлівського району Одеської
області. Договір оренди між ними
укладений 01 липня 2009 року та акт
приймання - передачі об'єкта оренди
укладений 01 липня 2009 року, що є
порушенням п. 20 договору оренди,
оскільки в продовж трьох днів після
державної реєстрації мав бути
укладений акт приймання - передачі, а
державна реєстрація договору оренди
відбулась 29 квітня 2011 року, яка є
незаконною, так як не відповідає
вимогам ч. 2 ст. 15 Закону України "Про
оренду землі". Таким чином, договір
оренди землі, укладений між ним та ТОВ
"Сузір'я" не містить в собі усіх
істотних умов, передбачених вимогами
закону, а саме умови передачі у заставу
та внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки. Тому позивач
просить суд визнати недійсним договір
оренди землі від 01 липня 2009 року,
укладений між ним та ТОВ Сузір'я" в
особі директора Зелінського Ю.П.,
визнати незаконною та скасувати
державну реєстрацію договору оренди
від 01 липня 2009 року, укладеного між ним
та ТОВ "Сузір'я" в особі директора
Зелінського Ю.П., вчинену за №00100
від 29 квітня 2011 року, передати позивачу
земельну ділянку за кадастровим
номером 121683200:01:003:0006 з незібраним
врожаєм без відшкодування затрат за
час незаконного користування.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі, просив їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав.

Представник відділу Держземагенства
у Великомихайлівському районі
Одеської області в судове засідання не
з'явився, через канцелярію суду 21.10.2013
року надійшли заперечення, в яких
просив відмовити в задоволенні
позовних вимог позивачу і розглянути
справу за їх відсутності.

Рішенням Великомихайлівського
районного суду Одеської області від 19
березня 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди
землі від 01 липня 2009 року, укладений між
ОСОБА_2 та TOB «Сузір'я».

Визнано незаконною та скасовано
державну реєстрацію договору оренди
від 01 липня 2009 року, укладеного між
ОСОБА_2 та TOB «Сузір'я», вчинену за №
00100 від 29 квітня 2011 року.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з TOB «Сузір'я» на користь
ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 114.70 грн.

Рішення суду оскаржує ТОВ «Сузір'я».

В апеляційній скарзі ТОВ «Сузір'я»
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги залишити без задоволення,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відсутність у договорі оренди землі
таких умов, як передача у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки є підставою
для визнання такого договору недійсним
за правилами ч.2 ст.15 Закону України «
Про оренду землі».

Проте погодитись з таким висновком
суду першої інстанції не можна, тому що
суд першої інстанції дійшов їх з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що ОСОБА_2 на праві
власності належить земельна ділянка
площею 5,41га, розташована на території
Новопетрівської сільської ради
Великомихайлівського району Одеської
області, на підставі державного акту
серія ОД № 049350 від 12 грудня 2003року ,
кадастровий номер :01:003:0006.

01 липня 2009року між ОСОБА_2 та ТОВ «
Сузір;я» укладено договір оренди,
предметом якого була земельна ділянка
площею 5,41га, розташована на території
Новопетрівської сільської ради
Великомихайлівського району, Одеської
області, належним чином 20 квітня
2011року зареєстрований Одеською філією
ДП « ЦДЗК при Держкомземі України».

Відповідно до положень ст.203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі , встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли усіх істотних умов
договору.

Істотними умовами договору є умови
про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має буди
досягнуто згоди.

За змістом ч.2 ст.792 ЦК України
відносини щодо найму ( оренди)
земельної ділянки регулюються законом.

Згідно ч.1 ст.14 Закону України « Про
оренду землі» договір оренди
укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст.18 цього Закону
договір оренди землі набуває чинності
після його державної реєстрації.

Згідно зі ст.15 Закону України « Про
оренду землі» ( у редакції, чинній на
час укладення договору) істотними
умовами договору землі є: об;єкт оренди
( кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру; індексація,
форм платежу, строків , порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови,
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану
об;єкта оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження (
обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об;єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін:
умови передачі у заставу та внесення,
до статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї із істотних умов , а також
порушення вимог ст.ст.4-6,11,17,19 цього
Закону є підставою для відмови в
державній реєстрації договору оренди,
а також для визнання договору оренди
недійсним відповідно до закону.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що у
договорі оренди землі умови передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки
не визначені взагалі.

Пунктом 31 укладеного між сторонами
договору оренди землі передбачено
обов;язок орендаря виконувати
встановлені, щодо об;єкта оренди
обмеження ( обтяження) в обсязі,
передбаченому законом або договором
оренди землі.

Проте, відповідно до п.14 Перехідних
положень ЗК України ( чинного на час
укладення договору) до набрання
чинності законом про обіг землі
сільськогосподарського призначення
але не раніше 1 січня 2012року,
забороняється внесення права на
земельну частку( пай) до статутних
капіталів господарських товариств.

Наступними змінами до Земельного
кодексу України зазначений мораторій
продовжено до 1 січня 2016року.

Пунктом 15 Перехідних положень ЗК
України також встановлена до 1 січня
2016року заборона на укладення угод щодо
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення та
передбачено, що угоди ( у тому числі
довіреності), укладені під час дії
заборони на купівлі-продаж або іншим
способом відчуження земельних ділянок
та земельних часток ( паїв) , визначених
підпунктами «а» та»б» цього пункту в
частині їх купівлі- продажу та іншим
способом відчуження, а так само в
частині передачі прав на відчуження
цих земельних ділянок та земельних
часто (паїв) на майбутнє є недійсним з
моменту їх укладення ( посвідчення).

За таких обставин не можна вважати,
що у спірному договорі оренди землі
відсутні умови щодо передачі права
оренди земельної ділянки до статутного
капіталу господарського товариства та
права передачі у заставу, оскільки
передача права оренди земельної
ділянки до статутного капіталу
господарського товариства та передача
у заставу були прямо заборонені
законом як на момент укладення
договору оренди земельної ділянки- 01
липня 2009року, так і на весь строк його
дії- десять років, та у п.31 договору
сторони домовилися виконувати
встановлені законом обмеження щодо
об;єкта оренди.

Домовленість сторін у договорі
оренди землі про можливість передачі
права оренди земельної ділянки до
статутного капіталу господарського
товариства та у заставу при наявності
прямої заборони на такі дії у
Земельному кодексі України суперечила
б вимогам закону.

Крім того, відповідно до статті 15 ЦК
України та статті 3 ЦПК України у
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
однак суд першої інстанції не
встановив і позивач не надав доказів чи
дійсно порушуються його права у
зв;язку з відсутністю у договорі оренди
умов, передбачених статтею 15 Закону
України « Про оренду землі» .

Саме такою є правова позиція
Верховного Суду України згідно з
постановою від 25 грудня 2013року № 6-94цс
13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є
обов;язковою для усіх судів України.

На підставі наведеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.2, 309 ч.1п.п.3,4,
316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сузір'я»
задовольнити.

Рішення Великомихайлівського
районного суду Одеської області від 19
березня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю « Сузір;я» , відділу
Держземагенства у
Великомихайлівському районі Одеської
області про визнання договору оренди
земельної ділянки недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання ним законної сили.

Головуючий
Л.І. Доценко

Судді
Л.А. Гірняк

А.П. Заїкін