Справа №784/168/14 21.07.2014 21.07.2014 21.07.2014
Провадження №22-ц/784/1997/14
Суддя першої інстанції: Щербина
Суддя-доповідач апеляційної
інстанції: Крамаренко Т.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої - Кутової Т.З.,

суддів - Буренкової К.,О., Крамаренко
Т.В.,

із секретарем - Свіщуком О.В.,

за участю: представника відповідача -
ОСОБА_2, розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 25 вересня 2006 року по
справі

за позовом

ОСОБА_4

до

ОСОБА_3

про

про стягнення аліментів на утримання
дитини,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2006 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання дитини.

Позивачка зазначала, що з 14 вересня 2001
року по 28 жовтня 2003 року перебувала з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі.
Від подружнього життя мають
малолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає разом з
нею та знаходиться на її утриманні,
відповідач участі у вихованні та
матеріальному забезпеченні дитини не
приймає, добровільно коштів на
утримання дитини не надає.

Посилаючись на викладене, позивачка
просила стягнути з відповідача на її
користь аліменти на утримання сина у
розмірі 1/4 частки з усіх видів його
доходу та заборгованість по аліментам
за минулі три роки у розмірі 10 000 грн.

Ухвалою суду від 25 вересня 2006 року
прийнята відмова ОСОБА_4 від позовних
вимог про стягнення з ОСОБА_3 аліментів
за минулий час у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 25 вересня 2006 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти,
на утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини
заробітку, яка не може бути меншою ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 8 серпня 2006 року і до
повноліття дитини. Вирішено питання
про судові витрати.

В апеляційній скарзі, відповідач
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, докази в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дітей до
досягнення ними повноліття.

Статтею 182 СК України, передбачено, що
при визначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, стан здоров'я та
матеріальне становище і платника
аліментів; наявність у платника
аліментів та інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; інші обставини, що
мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст. 183 СК України частка
заробітку (доходу) матері, батька, яка
буде стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

Як вбачається з матеріалів справи і
таке встановлене судом, ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому
шлюбі з 14 вересня 2001 року по 28 жовтня 2003
року (а.с.4,6).

Від подружнього життя сторони мають
малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.5).

Згідно довідки ЖЕУ №10 ЖКП «Заводське-2»
від 07.08.2006 року №5269 малолітній ОСОБА_3
поживає разом з матір'ю та знаходиться
на її утриманні (а.с.3).

Належних та допустимих доказів на
підтвердження матеріальної допомоги з
боку відповідача на утримання дитини
матеріали справи не містять.

Встановивши наведені обставини, суд
першої інстанції на підставі ст.180, ч.3
ст. 181, ст. 182, ч.1 ст. 183 СК України дійшов
обґрунтованого висновку про
покладення на відповідача обов'язку
сплачувати щомісячно аліменти у
розмірі ? частини всіх видів заробітку
щомісячно, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
на користь позивачки на утримання
малолітнього сина.

Разом з цим, в описовій частині судом
помилково було зазначено про те, що
відповідач уточненні позовні вимоги
визнав, оскільки судовий розгляд було
проведено у відсутність відповідача,
що підтверджується протоколом
судового засідання від 25 вересня 2006
року, а крім того в матеріалах справи
відсутня заява позивачки про уточнення
позову.

У зв'язку з цим рішення суду на підставі
п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні
шляхом виключення з описової частини
рішення посилання суду на те, що
«відповідач уточненні позовні вимоги
визнав».

Посилання відповідача на те, що суд
при розгляді справи вийшов за межі
позовних вимог, оскільки в позові не
було зазначено часу, з якого підлягає
стягнення аліментів є безпідставними,
оскільки відповідно до ст. 191 СК України
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

Доводи про те, що між сторонами була
досягнута домовленість про сплату
аліментів та проте, що відповідач
матеріально забезпечує дитину на увагу
суду не заслуговують, оскільки
належних доказів (нотаріально
посвідченого договору, копій квитанцій
та ін.) на підтвердження вказаних
обставин суду не надано.

Таким чином, колегія суду не
вбачає підстав для скасування рішення
суду, ухваленого відповідно до закону.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 25 вересня 2006 року
змінити шляхом виключення з рішення
суду посилання на те, що ««відповідач
уточненні позовні вимоги визнав».

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:

Судді: