АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4725/14
Головуючий 1 інст.: Кузіна Н.П.
Справа № 613/2174/13-ц
Доповідач: Хорошевський О.М.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого, судді -
Хорошевського О.М.,

суддів:
Зазулинської Т.П., Кругової С.С.
при секретарі -
Каменській Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
заступника прокурора Харківської
області

на рішення Богодухівського районного
суду Харківської області від 29 квітня
2014 року по справі за позовом прокурора
Богодухівського району Харківської
області в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа -
служба у справах дітей Богодухівської
райдержадміністрації про визнання
недійсним договору іпотеки житлової
нерухомості, -

встановила:

У грудні 2013 року прокурор
Богодухівського району Харківської
області звернувся до суду з позовом у
якому просив визнати недійсним договір
іпотеки нерухомого майна укладений 06
травня 2011 року відносно будинку
АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що буд. АДРЕСА_1 належить на
праві часткової власності ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 по ? частині кожному.

06 травня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з
одного боку та ОСОБА_5 з іншого боку
уклали договір іпотеки за яким
останній у іпотеку передано будинок
належний ОСОБА_3 та ОСОБА_4

При цьому дозвіл органом опіки та
піклування на укладання такого
договору не надавався, хоча на час його
укладення за неповнолітніми ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, які
позбавлені батьківського піклування,
зберігалось право на житло за цією
адресою.

Рішенням Богодухівського районного
суду Харківської області від 29 квітня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник
прокурора Харківської області просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення
задовольнивши позовні вимоги.

Скарга містить посилання на те, що при
вирішенні справи судом першої
інстанції судом порушено норми
матеріального та процесуального права.
Не взяті до уваги вимоги Законів
України «Про охорону дитинства», «Про
іпотеку» та «Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей сиріт та
дітей позбавлених батьківського
піклування».

Суд обґрунтовуючи відмову у
задоволенні позову взяв до уваги лише
копію виписки з домової книги про те, що
діти були виписані зі спірного дубинку,
не взявши до уваги, що за ними збережено
право на житло за цією адресою.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції зміні з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що на час укладання оспорюваного
договору іпотеки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
були власниками будинку, що є предметом
іпотеки та не були у ньому
зареєстровані, а тому дозвіл органу
опіки та піклування на вчинення такого
правочину не вимагається.

Такого висновку суд дійшов взявши до
уваги, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зняті з
реєстрації у спірному будинку 17.09.2009
року.

Рішенням виконавчого комітету
Богодухівського районної ради про
збереження за ними права користування
житловим приміщенням за адресою:
АДРЕСА_1, як за дітьми, позбавлених
батьківського піклування, прийняте 28
квітня 2010 року тобто після того, як вони
були зняті з реєстрації у цьому
будинку.

Доказів того, що ОСОБА_3 був особисто
ознайомлений з рішенням виконкому від
28.04.2010 року, яким на нього було
покладено відповідальність за
збереження майна суду не надано.

Крім того, ОСОБА_4 не є матір'ю ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, а тому могла розпорядитись
належною їй ? частиною будинку.

Однак повністю з таким висновком
погодитись не можна.

Надані сторонами докази дійсно
свідчать про відсутність для ОСОБА_4
перешкод у розпорядженні належної їй ?
частини будинку № АДРЕСА_1.

Що стосується іншої частини позовних
вимог, суд вирішив їх неправильно
застосувавши норми матеріального
права.

З матеріалів справи вбачається, що
розпорядженням голови Богодухівської
райдержадміністрації від 15 січня 2010
року № 7 ОСОБА_7 та ОСОБА_2 надано статус
дитини, позбавленої батьківського
піклування (а.с. 79).

Розпорядженням Богодухівської
районної державної адміністрації
Харківської області від 11 березня 2010
року № 72 призначено ОСОБА_8 опікуном
над малолітніми ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та
передано дітей на виховання опікуну
(а.с. 79).

З зазначеного розпорядження
вбачається, що на час вирішення цього
питання діти перебували у Харківському
обласному притулку за адресою: м.
Харків, вул. Краснодарська, 102а.

За правилами ст.ст. 247, 248 СК України,
дитина яка залишилась без піклування
батьків і проживає у дитячому закладі,
а також дитина, над якою встановлюється
опіка має право на збереження права
користування житлом, у якому вона
раніше проживала.

Таким саме чином це питання вирішене і
ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону
дитинства» та ч.ч. 1,3 ст. 32 Закону
України «Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування».

Не взявши до уваги зазначених вимог
закону суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про те, що на час
видання розпорядження про збереження
права на житло ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були
зареєстровані у будинку, який є
предметом іпотеки, оскільки право
дітей не збереження користування ними
житлом передбачене законом, а не
встановлене розпорядженням виконкому
місцевої адміністрації, яка лише
підтверджує таке право.

Оскільки на час укладання оспорюваного
правочину за ОСОБА_1 та ОСОБА_2
зберігалося право на користування
житловим приміщення у частині будинку
№ АДРЕСА_1, належний ОСОБА_3, підлягали
виконанню вимог ч. 1 ст. 6 Закону України
«Про іпотеку» щодо отримання дозволу
відповідного органу державної влади
для вчинення такого правочину.

Відсутність дозволу органу опіки та
піклування на укладення оспорюваного
правочину сторонами не заперечувалась.

Згідно інформаційної довідки з реєстру
прав власності на нерухоме майно від
22.06.2012 року право власності на будинок
АДРЕСА_1 у цілому зареєстровано на
ОСОБА_5 на підставі договору іпотеки
(а.с. 11-13).

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи, що при вчиненні ОСОБА_3
оспорюваного правочину недодержано
вимоги закону щодо отримання дозволу
відповідного державного органу та що
цей правочин спрямований фактично на
позбавлення прав на житло
неповнолітніх дітей, позовні вимоги в
цій частині підлягають задоволенню.

При цьому судова колегія бере до уваги,
що ст. 224 ЦК України на які посилається
прокурор у позовній заяві не підлягає
застосуванню до правовідносин, що
склались між сторонами.

Не можуть бути взяті до уваги і
посилання суду першої інстанції на те,
що ОСОБА_3 не був ознайомлений з
розпорядженням від 23.04.2010 року № 201 про
збереження за дітьми права на житло з
підстав викладених вище.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч.
1 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України судова
колегія,-

вирішила:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Богодухівського районного
суду Харківської області від 29 квітня
2014 року змінити, скасувавши в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
до ОСОБА_3.

Визнати недійсним договір іпотеки від
06 травня 2011 року зареєстрований
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстрований за реєстром № 1483 в
частині ? частини буд. АДРЕСА_1, належний
ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на
користь держави в сумі 243 грн. 60 коп. за
розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на
користь держави в сумі 121 грн. 80 коп. за
розгляд справи судом апеляційної
інстанції.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: