У Х В А Л А

Іменем України

30 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати
в цивільних справах

апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючої -
Боднар О.В.

суддів -
Кеміня М.П., Чужі Ю.Г.

при
секретарі - Гаврилко В.С.

з участю - представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
Шуліки Аліни Володимирівни, що діє від
імені Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк», на рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 06 травня 2014
року справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості,-

у с т а н о в и л а :

В квітні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3,,
в якому посилаючись на невиконання
останньою умов договору № MKXRRC07960129 від
28.02.2008 р., просило стягнути з
відповідачки на свою користь
заборгованість, яка станом на 08.04.2014 р.,
без врахування суми у розмірі 9117,37 грн.,
яка була задоволена судовим наказом
від 31.10.2008 р., становить 30 087,96 грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 06 травня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача, з посиланням на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального і процесуального
права просить рішення суду першої
інстанції скасувати і ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги. Зокрема зазначає, що суд
помилково застосував позовну давність
в три роки, оскільки за домовленістю
сторін позовна давність була збільшена
до п'яти років, що зазначено в п.5.5 Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам; кредит було надано на строк з
28.02.2008 р. по 28.02.2010 р. включно, тому
перебіг п'ятирічного строку позовної
давності починається з 01.03.2010 р., а строк
позовної давності щодо звернення
позивача до суду з позовом про
стягнення заборгованості та неустойки
з відповідача спливає 28.02.2015 р.

Вказує, що неправильною є відмова в
задоволенні позову з тих підстав, що
відповідач не підписував умови та
правила надання банківських послуг,
оскільки кредитний договір
складається із Заяви позичальника,
Умов та правил надання банківських
послуг та тарифів і становить договір
про надання банківських послуг, а
відповідач висловив свою згоду на
укладення цього договору, про що
свідчить його підпис в заяві
позичальника.

Також зазначає, що відповідач не
заявляв зустрічний позов щодо визнання
кредитного договору недійсним, договір
в судовому порядку недійсним не
визнавався.

Розглянувши доводи скарги та
перевіривши матеріали даної справи та
справи № 2-н-2113/08 за заявою ЗАТ
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про видачу
судового наказу, апеляційний суд
визнав, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 28.02.2008 р. між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» (змінило найменування на
ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 був
укладений договір шляхом написання
заяви, яка разом із запропонованими
ПриватБанком Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») («Стандарт») складає
договір про надання банківських послуг
(а.с. 6-14).

Відповідно до договору відповідачка
отримала строковий кредит у сумі 7 662,92
грн. на строк з 28.02.2008 р. по 28.02.2010 р.
включно, а також у розмірі 294, 02 грн. - на
сплату страхового платежу, зі сплатою
за користування кредитом відсотків у
розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом,
єдиноразової винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 669,90
грн. та щомісячної винагороди за
надання фінансового інструменту у
розмірі 122,61 грн.

Договором встановлено, що погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати, за який приймається період з «1»
по «5» число кожного місяця позичальник
повинен надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) у сумі 483,93 грн. для
погашення заборгованості за кредитом,
яка складається із заборгованості за
кредитом, відсотків, винагороди,
комісії, а також інших витрат згідно з
умовами.

Згідно з наданої ПАТ КБ «ПриватБанк»
виписки з рахунку НОМЕР_1 за період з
20.02.2008 р., тобто з дня укладення
кредитного договору і перерахування
коштів за товар, до 23.06.2014 р. ОСОБА_3 не
було здійснено жодного платежу за
договором.

31.10.2008 р. суддею Мукачівського
міськрайонного суду за заявою ЗАТ КБ
«ПриватБанк», було видано судовий
наказ про стягнення з ОСОБА_3
заборгованості за договором кредиту та
відсотків по кредиту у розмірі 9 117,37
грн., 45,59 грн. - державного мита, 15,00 -
витрат на ІТЗ (а.с. 5).

З матеріалів справи № 2-н-2113/08, яка була
досліджена апеляційним судом,
вбачається, що ЗАТ КБ «ПриватБанк» у
жовтні 2008 р. звертався до суду з заявою
про видачу судового наказу про
стягнення з відповідачки на свою
користь заборгованості за кредитним
договором, яка станом на 06.10.2008 р.
становила 9 117,37 грн., з яких 7 038,04 -
заборгованість за кредитом, 437.98 грн. -
заборгованість по процентах, 506,76 грн. -
заборгованість по комісії, 1 134,59 грн. -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором. Вказана сума
підлягала стягненню з відповідачки по
судовому наказу від 31.10.2008 р.

Відповідачка, в письмовій заяві від
06.05.2014 р. просила суд застосувати
позовну давність та відмовити позивачу
в задоволенні вимог про стягнення з неї
заборгованості за кредитним договором
(а.с.32).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (частина
перша статті 1048 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи,
сторони встановили строк дії договору -
24 місяці, кінцевий строк повернення
кредиту - 28.02.2010 року, строки виконання
зобов'язань зі щомісячним погашенням
платежів з «1» по «5» число кожного
місяця, тобто погашення кредитної
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
скільки з певними моментами (фактами),
які свідчать про порушення прав особи
(стаття 261 ЦК України).

Позивач довідався про порушення
свого права ще в 2008 р. та звернувся до
суду з вимогою про стягнення
заборгованості з відповідачки, яка
була задоволена. Вказана обставина
спростовує доводи позивача про початок
перебігу позовної давності з 01.03.2010 р.,
тобто з дати закінчення дії кредитного
договору. Крім того, доводи позивача
про збільшення позовної давності до
п'яти років не можуть бути взяті до
уваги, оскільки Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») («Стандарт»), які були
надані позивачем при зверненні з
заявою про видачу судового наказу
(приєднані до матеріалів даної справи)
не містять умови про збільшення
позовної давності до 5 років (а.с.136-138).
Разом з тим, позивач при зверненні до
суду в 2014 р., з позовом про стягнення
заборгованості надає інші умови, в яких
в п.5.5. передбачено збільшення позовної
давності до п'яти років.

Доводи позивача, про те, що суд
неправильно відмовив у задоволенні
позову з тих підстав, що відповідач не
підписував умови та правила надання
банківських послуг спростовуються
матеріалами справи. Як вбачається з
умов кредитного договору, він
складається із заяви позичальника та
запропонованих ПриватБанк умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») («Стандарт»). Крім
того, в рішенні суду не зазначено, що ця
обставина була підставою для відмови у
позові.

За таких обставин, ухвалене судом
рішення відповідає вимогам ст.ст. 213-215
ЦПК України і передбачених ст.ст. 309, 310
цього Кодексу підстав для його
скасування немає.

Апеляційна скарга доводів, які можуть
бути підставою для скасування або
зміни рішення суду першої інстанції, не
містить.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307, 308 ЦПК України, ст.ст.261, 267, 1054 ЦК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 06 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

с у д д і :

Кемінь М.П. Боднар О.В.
Чужа Ю.Г.