Справа № 182/1753/14-ц
Провадження № 2/0182/1982/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.07.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний
суд Дніпропетровської області у
складі:

головуючого судді
Кобеляцької-Шаховал І.О.

за участю
секретаря Скоробогатової А.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Нікополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом та за зустрічною позовною
заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
права власності на обов"язкову частку у
спадщині, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до
суду з позовною заявою до відповідача
про визнання за нею права власності в
порядку спадкування за заповітом.

В обгрунтування своїх
вимог посилається на наступні
обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3.
Після її смерті залишилось спадкове
майно до складу якого входить: житловий
будинок з надвірними будівлями
АДРЕСА_1, який належав спадкодавиці на
підставі Рішення суду від 06 січня 1994
року, а також земельна ділянка, площею
0.060 га, кадастровий номер :03:040:0064,
розташована по АДРЕСА_1, призначена для
обслуговування вищезгаданого будинку,
яка належала спадкодавиці на підставі
державного акта на право приватної
власності на землю серії ДП 489. За життя
ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно
до якого усе майно, де б воно не було, та
з чого б воно не складалось і взагалі
все те, що їй належатиме на день смерті
і на що вона за законом матиме право,
вона заповіла їй - своїй дочці ОСОБА_1. В
установлений законом строк вона
звернулась до нотаріуса за місцем
проживання спадкодавця та місцем
знаходження його основного майна, для
належного оформлення спадщини, де їй
стало відомо про те, що до нотаріуса з
подібною заявою звернувся її брат -
відповідач по справі, з яким і виник
спір стосовно права на спадщину. Окрім
цього, при написанні нотаріусом тексту
заповіту в ньому було неправильно
зазначене її по-батькові: замість
„ОСОБА_1", як це зазначено в її картці
фізичної особи - платника податків, а
також у перекладі її паспортних даних,
в заповіті її по-батькові зазначено як
„ОСОБА_1". Дані розбіжності виникли
внаслідок неправильного перекладу її
по-батькові. Вважає, що той факт, що
зазначена в заповіті ОСОБА_1 та ОСОБА_1,
зазначена в картці фізичної особи -
платника податків є однією і тією ж
особою, підтверджується текстом самого
заповіту, в якому зазначені усі анкетні
дані спадкоємця. Згідно ст.1235 ЦК
України, заповідач може призначити
своїми спадкоємцями одну або кілька
фізичних осіб, незалежно від наявності
у нього з цими особами сімейних,
родинних відносин, а також інших
учасників цивільних відносин.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України,
суд розглядає в порядку окремого
провадження справи про встановлення
фактів, що мають юридичне значення. За
таких обставин вважає, що за нею має
бути визнане право власності на
спадкове майно, а саме: житловий
будинок з надвірними будівлями
АДРЕСА_1, який належав спадкодавцю на
підставі Рішення суду від 06 січня 1994
року, а також земельна ділянка, площею
0.060 га, кадастровий номер :03:040:0064,
розташована по АДРЕСА_1, призначена для
обслуговування вищезгаданого будинку,
яка належала спадкодавцю на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю серія ДП 489, оскільки
ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом від
спадкування не усувалась, фактично
вступила в управління та володіння
спадковим майном.

Відповідач звернувся до суду із
зустрічною позовною заявою, в якій
посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла їх з позивачкою мати ОСОБА_3.
Після її смерті відкрилася спадщину на
належний їй житловий будинок з
надвірними будівлями, розташований по
АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,060
га, кадастровий номер :03:040:0064,
розташовану по АДРЕСА_1 та призначену
для обслуговування житлового будинку.
Їх мати за життя склала заповіт, згідно
якого все своє майно, де б воно не було
та з чого б воно не складалося і взагалі
все те, що їй належатиме на день смерті
і на що за законом вона матиме право,
заповіла їй - ОСОБА_1, в зв"язку з чим
сестра звернулась до суду з позовом про
визнання за нею права власності на все
майно, яке належало їх матері. Однак, з
даним позовом він частково не згоден,
тому що, згідно ч.1 ст.1241 ЦК України,
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки успадковують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка). Оскільки на час
відкриття спадщини після смерті матері
він вже мав статус особи
непрацездатної за віком (досяг віку 62
роки), то, відповідно до вимог ч.1 ст.1241
ЦК України, він має право на отримання
обов'язкової частки у спадщині після
смерті матері, яка складає половину
частки, яка належала б йому у разі
спадкування за законом. Пункт 19
Постанови Пленуму Верховного суду
України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову
практику у справах про спадкування"
передбачає, що при визначенні розміру
обов'язкової частки в спадщині
враховуються всі спадкоємці за законом
першої черги. Зважаючи на те, що після
смерті ОСОБА_3 залишилось троє
спадкоємців за законом першої черги
спадкування (діти спадкодавця), а саме
він - син померлої, сестра ОСОБА_1 та їх
рідний брат ОСОБА_5, його обов'язкова
частка при спадкуванні житлового
будинку з надвірними будівлями та
земельної ділянки складає відповідно -
1/6 частину. ОСОБА_1 не визнає за ним
права на обов'язкову частку у спадщині
після смерті матері ОСОБА_3, тому для
захисту своїх майнових прав змушений
звернутися до суду.

В судове засіданні ані
позивачка, ані її представник не
прибули. Представник позивачки надав
заяву про розгляд справи у його
відсутність, на задоволенні позовних
вимог наполягав частково, оскільки
визнав позовні вимоги відповідача за
зустрічним позовом

Відповідач та його
представник в судове засідання не
прибули. Представник відповідача надав
довідку, в якій проти задоволення
позову не заперечував. Але наполягав на
задоволенні й їх зустрічної позовної
заяви.

Вивчивши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому
засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати
сторін по справі ОСОБА_3 (а.с.4, 28). Після
її смерті залишилось спадкове майно, до
складу якого входить: житловий будинок
з надвірними будівлями АДРЕСА_1, який
належав спадкодавиці на підставі
Рішення суду від 06 січня 1994 року (а.с.9-14),
а також земельна ділянка, площею 0.060 га,
кадастровий номер :03:040:0064,
розташована по АДРЕСА_1, призначена
для обслуговування вищезгаданого
будинку, яка належала спадкодавиці на
підставі державного акта на право
приватної власності на землю серії ДП
489 (а.с.15-17). За життя мати сторін
ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до
якого все майно, де б воно не було, та з
чого б воно не складалось і взагалі все
те, що їй належатиме на день смерті і на
що вона за законом матиме право, вона
заповіла позивачці (а.с.5). В
установлений законом строк позивачка
звернулась до нотаріуса, куди з
подібною заявою звернувся й
відповідач. В зв"язку з чим виник спір
про спадщину. Окрім цього, при
написанні нотаріусом тексту заповіту в
ньому було неправильно зазначене
по-батькові позивачки: замість
правильного „ОСОБА_1", як це зазначено в
картці фізичної особи - платника
податків позивачки, а також у перекладі
паспортних даних позивачки, в заповіті
по-батькові позивачки зазначено
неправильно „ОСОБА_1". Тому, на думку
суду, позовні вимоги в частині
тотожності по-батькові позивачки
необхідно задовольнити. Стосовно
визнання права власності на право на
спадщину за заповітом, суд вважає за
необхідне даний позов задовольнити
частково, оскільки суд вважає
законними вимоги відповідача в частині
визнання за ним права на обов"язкову
частину в спадщині. Оскільки на час
відкриття спадщини після смерті
спадкодавці відповідач вже мав статус
особи непрацездатної за віком (досяг
віку 62 роки), і, відповідно до вимог ч.1
ст.1241 ЦК України, має право на отримання
обов'язкової частки у спадщині після
смерті матері, яка складає половину
частки, яка належала б йому у разі
спадкування за законом.

За таких обставин суд
вважає, що позовні вимоги за первісним
позовом підлягають задоволенню
частково.

Позовні вимоги за
зустрічним позовом підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене та
керуючись ст.3-10, 30, 60, 256, 259 ЦПК, суд, -

В И Р І Ш И В:

Встановити факт, що ОСОБА_1, яка
зазначена в заповіті, складеному
ОСОБА_3 15.07.2008 року та ОСОБА_1 є однією і
тією ж особою.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на 5/6 частин житлового
будинку з надвірними будівлями
АДРЕСА_1, загальною площею 52,7 кв.м.,
житловою площею 36,7 кв.м., надвірні
будівлі: літня кухня „Б", сарай „В",
сарай „Г", гараж „Д", гараж „Ж", підвал
„Е", вбиральня „И", спорудження № 1,4,5,1 в
порядку спадкування за заповітом,
після смерті ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на 5/6 частин земельної
ділянки, площею 0.060 га., кадастровий
номер :03:040:0064, розташована по
АДРЕСА_1, призначена для обслуговування
житлового будинку, яка належала
спадкодавцю на підставі державного
акта на право приватної власності на
землю серія ДП 489, в порядку спадкування
за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_2 право
власності на 1/6 частину житлового
будинку з надвірними будівлями,
розташованого по АДРЕСА_1, загальною
площею 52,7 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м.,
надвірні будівлі: літня кухня „Б",
сарай „В", сарай „Г", гараж „Д", гараж
„Ж", підвал „Е", вбиральня „И",
спорудження № 1, 4, 5, І як обов'язкову
частку у спадщині у порядку
спадкування після смерті матері
ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_2 право
власності на 1/6 частину земельної
ділянки, площею 0,060 га., кадастровий
номер :03:040:0064, розташованої за по
АДРЕСА_1 та призначену для
обслуговування житлового будинку як
обов'язкову частку у спадщині у порядку
спадкування після смерті матері
ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

На рішення суду першої
інстанції може бути подано апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
проголошення рішення до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал