Справа № 223/526/14-ц
Провадження № 2/223/378/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2014 року

м.Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької
області в складі: головуючого - судді
Жамбровського С.І., при секретарі
Соколовій Л.М., за участю позивача
ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, представників
третіх осіб: Служби у справах дітей
Докучаєвської міської ради - Христенко
А.С., Красько С.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні позовну
заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
встановлення місця проживання дитини
та припинення стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до
ОСОБА_3 про встановлення місця
проживання дитини та припинення
стягнення аліментів. Позивач ОСОБА_1, в
своєму позові вказав, що перебував у
шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3, який був
розірваний за рішенням Докучаєвського
міського суду Донецької області 06.06.2011
року. Під час шлюбу, між позивачем та
відповідачкою, в них народився син -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2011 року по
теперішній час позивач з відповідачкою
разом не проживають, сімейні стосунки
не підтримують. Відповідно до рішення
Докучаєвського міського суду
Донецької області від 06.02.2013 року
позивач сплачує аліменти на користь
відповідачки на утримання дитини у
розмірі ? частини усіх
доходів(заробітку). Після народження,
син, ОСОБА_6, і по теперішній час,
зареєстрований за місцем проживання
позивача: АДРЕСА_2, яке після розірвання
шлюбу та по теперішній час є фактичним
місцем проживання позивача. Після
розірвання шлюбу, дитина спочатку
проживала за місцем проживання
відповідачки: АДРЕСА_1. Через деякий
час, між сторонами виник спір щодо
спілкування та виховання сина, який був
вирішений після звернення до органу
опіки та піклування та винесенням
рішення Виконавчим комітетом
Вугледарської міської ради щодо
способу участі позивача у вихованні
сина шляхом спілкування з ним у вихідні
дні за місцем проживання дитини, за
попередньою домовленістю батьків.
Згодом позивач дізнався, що
відповідачка не приділяє належної
уваги вихованню дитини, співмешкає з
різними чоловіками, син став рідко
відвідувати дитячий садок. Після чого,
він став частіше забирати його до себе,
а на даний час дитина взагалі проживає
разом з ним. Відповідачка не має
постійної роботи та фактично живе за
рахунок аліментів, які він сплачує на
дитину, хоча син останнім часом
фактично знаходиться на його
утриманні. Зважаючи на обставини, які
склалися у кожної із сторін,
морально-психологічний клімат, який
повинен позитивно впливати на
виховання дитини, позивач просив суд
визначити місце проживання дитини,
ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним, а також
припинити право відповідачки, ОСОБА_3,
на аліменти на утримання сина, які
стягуються з нього за рішенням суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
надав суду пояснення аналогічні
викладеним в позовній заяві. Суду
пояснив, що дитина продовжує
знаходитись у нього на утриманні.
Восени даного року, син іде до школи, до
першого класу. Позивач має все
необхідне для нормального проживання
дитини та її виховання. Він працює,
отримує постійний заробіток, а тому
зможе самостійно утримувати дитину, в
сина є все необхідне для його розвитку,
а його батьки, які на даний час не
працюють, оскільки знаходяться на
пенсії, зможуть допомагати йому у
виховані дитини. Тому просив суд
задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі, а він не буде
заперечуватиме проти спілкування
матері з дитиною та перешкоджати їх
зустрічам.

Представник позивача підтримала
заявлені позовні вимоги, і також
просила суд задовольнити їх в повному
обсязі, визначивши місце проживання
дитини з батьком ОСОБА_1, оскільки в
разі проживання з ним дитини, вона буде
належним чином доглянута, матиме все
необхідне для проживання, та нормальні
і належні умови для фізичного та
духовного розвитку. Відповідачка
проживає в найманій квартирі, на
невідомо який час, без укладення угоди.
На даний час не має постійної роботи,
фактично проживає на кошти, які сплачує
позивач на утримання дитини (аліменти),
хоча з квітня 2014 року син проживає з
батьком у АДРЕСА_5. За цей час, з травня
2014 року, відповідачка не відвідувала
дитину, навіть на день її народження.
Крім того, просила суд, в разі
визначення судом місця проживання
дитини з батьком, припинити право
ОСОБА_3 на аліменти, які вона отримувала
від позивача на утримання сина за
рішенням Докучаєвського міського суду
Донецької області від 06.02.2013 року.

Відповідачка ОСОБА_3 як в судовому
засіданні так і в наданих письмових
запереченнях позовні вимоги не визнала
в повному обсязі. Суду пояснила, що в
червні 2014 року вона звернулася до
Вугледарського міського суду з позовом
про надання дозволу на виготовлення
проїздних документів дитини без
дозволу батька та надання дозволу на
тимчасовий виїзд дитини за кордон. Не
погодившись з цим позовом, відповідач
по цій справі, а саме її колишній
чоловік ОСОБА_1, подав зустрічний позов
про встановлення місця проживання
дитини. Вважає, що викладені ним в цій
заяві обставини, надумані. Крім того
вважає, що зустрічний позов необхідно
було розглядати в суді за місцем саме
її реєстрації та проживання, тобто в
Докучаєвському міському суді
Донецької області. Крім того, вважає, що
її позовні вимоги щодо тимчасового
виїзду за кордон, де в неї є родичі по
материній лінії, ніяким чином не
перехрещуються з позовними вимогами
щодо встановлення місця проживання
дитини. Самі ж обставини, викладені в
зустрічній позовній заяві не
відповідають дійсності. Оскільки, саме
вона являлася ініціатором розірвання
шлюбу, так як вважала, що чоловік
недостатньо часу приділяє родині, в
тому числі і вихованню дитини. Крім
того, у нього траплялися випадки
агресії і він, застосовував до неї
фізичну силу, а тому не витримавши
цього, вона звернулася до суду з
позовом про розлучення, в якому виклала
вказані обставини, і з якими
відповідач погодився, отримавши копію
позовної заяви. Після розлучення з
колишнім чоловіком, вона дійсно
проживає в найманій квартирі, без
укладання угоди, але на це рідко хто з
хазяїв квартир погоджується. В
квартирі є все необхідне для
проживання. Раніше працювала на двох
роботах за сумісництвом, проте на даний
час не має постійної роботи, оскільки з
проведенням бойових дій - тимчасово
закрилося відділення банку. Вона
звільнилася за угодою сторін, стала на
облік в центр зайнятості населення,
отримує допомогу по безробіттю. Коли
син проживав разом з нею в м.
Докучаєвські, вона, як мати, приділяла
йому немало уваги у вихованні, а також,
по можливості, возила на море в м.
Бердянськ, водила в зоопарк та на
каруселі. Після розлучення, батько
дитини, ОСОБА_1, час від часу приїжджав і
спілкувався з дитиною, іноді, переважно
на вихідні, забирав його до себе в м.
Вугледар, там же проживає і дідусь з
бабусею, батьки колишнього чоловіка.
Дитина від народження значиться
зареєстрованою за адресою де мешкає
чоловік. Наскільки їй відомо, в
колишнього чоловіка створилася нова
сім'я, з якою чоловік фактично мешкає по
АДРЕСА_3, а син з дідусем і бабусею по
АДРЕСА_2, але чомусь ОСОБА_1 вважає, що
після розлучення з ним, вона ж не має
право на подальше особисте життя. Після
того, як син в кінці травня 2014 року
закінчив відвідувати дитячий садочок,
вона дозволила батькові забрати його
до себе в м. Вугледар. Декілька раз,
після цього, приїздила в м. Вугледар,
хотіла забрати дитину, але не змогла,
оскільки їй не відчиняли двері, навіть
в присутності працівника міліції.
Останній час, коли вона розмовляла із
сином по телефону, то він казав, що дуже
сумує за нею і просився, щоб вона його
забрала до себе. Вважає, що позовні
вимоги не можуть бути задоволені,
оскільки ніхто не може позбавити її
права проживати разом зі своєю дитиною,
заборонити приймати участь у
спілкуванні з нею та її виховані. Та
обставина, на яку посилається ОСОБА_1,
що вона приділяє недостатньо уваги
вихованню дитини, веде неправильний
спосіб життя, не носить під собою
правдивості. За місцем свого мешкання
вона характеризується позитивно,
соціально-побутові умови в найманій
квартирі відповідають
санітарно-гігієнічним нормам. Оскільки
вона в даний час, докладає максимум
зусиль для того, щоб найти постійне
місце роботи та мати нормальний
матеріальний статок, але всім
зрозуміло, який тепер стан в нашій
області, а саме проводиться АТО, чимало
підприємств та установ позакривалися
або навіть припинили свою діяльність, а
тому на літо вона хотіла поїхати з
дитиною до родичів в Росію, проте
колишній чоловік не надавав своєї
згоди на це. В червні місяці 2014 року
вона зверталася до суду із заявою про
надання дозволу на виготовлення
проїзних документів дитини, для виїзду
за кордон, але без дозволу батька
зробити цього неможливо. Ухвалою
Вугледарського міського суду від 07.07.2014
року її заяву було залишено без
розгляду, тай їхати тепер уже немає
сенсу, тому, що восени дитині необхідно
вже йти до школи. На теперішній час
здані документи і дитина зарахована до
першого класу загальноосвітньої школи
м. Докучаєвськ. Вважає, що найближчим
часом, вона зможе знайти роботу і
працевлаштуватися, щоб мати постійний
заробіток та покращити своє
матеріальне становище. Посилання
ОСОБА_1 та його представника, на те, що
вона фактично проживає на отриманні
від нього аліменти, безпідставні, тому,
що вона завжди витрачала їх тільки на
дитину, і останні отримані нею
аліменти, зберігає, щоб докупити дитині
необхідне до школи, оскільки дещо вже
купила йому на попередньо отримані
кошти (аліменти), а на своє утримання
вона отримує допомогу по безробіттю, а
також отримує кошти від співмешканця,
яких достатньо для її утримання, тому
просила суд відмовити позивачу в
задоволені позовних вимог в повному
обсязі.

Представник третьої особи, Служби у
справах дітей Докучаєвської міської
ради Христенко А.С., в судовому
засіданні пояснила, що знає сім'ю
ОСОБА_3, яка проживає зі своїм
малолітнім сином ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1,
в найманій квартирі, в дитини є все
необхідне, умови проживання
відповідають санітарно-гігієнічним
нормам. Після розлучення з чоловіком,
батько дитини іноді відвідував його в
м. Докучаєвські, іноді забирав у м.
Вугледар. ОСОБА_3 характеризується з
позитивної сторони, дійсно в даний час
вона не має постійної роботи, але зараз
такий час, вона стоїть на обліку в
центрі зайнятості населення, отримує
допомогу по безробіттю, по можливості
підробляє. Вважає, що дитина повинна
проживати з матір'ю, хлопчика не треба
травмувати та порушувати його
звичайний образ життя. Восени він піде
до школи, до цього ходив на підготовчі
курси, познайомився зі своєю
вчителькою та майбутніми
однокласниками. Розлучення з матір'ю
буде травмою для дитини, а тому вважає,
що цього роботи не слід. Просила суд
прийняти рішення яке б не зашкодило
самій дитині.

Представники третьої особи: Служби у
справах дітей Докучаєвської міської
ради - Красько С.В. та Христенко А.С.,
суду пояснили, що комісією складено два
акти перевірки умов проживання
малолітнього ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1, один
за адресою реєстрації матері: АДРЕСА_4,
а другий - в найманій квартирі: АДРЕСА_1.
Будинок, в якому зареєстрована мати,
ОСОБА_3, не придатний для проживання,
оскільки, на момент обстеження,
знаходився в стані капітального
ремонту. Умови в найомній квартирі,
відповідають санітарно-гігієнічним
нормам, є все необхідне для проживання
матері з дитиною. Вважають, що дитина
повинна залишитись проживати з матір'ю,
проте суд повинен прийняти рішення на
свій розсуд, але таке, щоб воно не
суперечило інтересам дитини.

В судовому засіданні практичний
психолог загальноосвітньої школи І-ІІІ
ступеню №3 м. Вугледар, Донецької
області Сафронова О.О., суду пояснила,
що 05.07.2014 року до неї звернулась з
проханням ОСОБА_9, бабуся малолітнього
ОСОБА_6, з проханням встановлення
психологічного стану її онука,
виявлення рівня тривоги дитини. З
проведених з ним тестів вбачалося, що
мати вимальовується слабо, що говорить
про недостатню увагу до дитини та
спілкування з нею, батько - має
невеликий контакт з дитиною, більший
вплив мають на дитину дідусь та бабуся,
дитині комфортно та затишно з ними.
Великий вплив на дитину здійснюється і
від того, що дитина останніх декілька
місяців проживає в сім'ї батька, з
дідусем і бабусею. Прямих запитань
дитині не задавалось. Під час
тестування: батько був намальований
вищого зросту чим мати, що розцінюється
про наявність більшого батьківського
авторитету; дитина виказувала «страх»
втратити будинок бабусі, якщо мати
відвезе її далеко. Крім того,
порівнювалися умови для проживання у
матері і батька, дитина дзвонила бабусі
та просила забрати його, що означає, що
у матері щось не так, і вона не приділяє
належної уваги.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що знає
сім'ю ОСОБА_6, майже три роки. Часто
бачив онука ОСОБА_6 зі своїм дідусем
ОСОБА_6, на гаражі, він бігав біля нього,
катався на велосипеді. Інколи бачив
дитину і з батьком. Ніколи не бачив щоб
дитина плакала, де мати ОСОБА_6 ніколи
не запитував у своїх знайомих, про неї
йому нічого не відомо. Декілька раз
бачив як вони втрьох, дідусь, батько і
малий ОСОБА_6, їздили на рибалку. Бачив
також, що ОСОБА_6 в квартирі дідуся,
веде себе як вдома, а не як в гостях. У
нього там є ліжко, де він спить, чимало
іграшок, комп'ютер. Хлопчик балакучий,
розказував йому, що їздив відпочивати
на море.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13
суду пояснила, що з сім'єю ОСОБА_6
проживає по сусідству, поряд квартири,
відносини нормальні, іноді спілкуються
по господарським справам. В квартирі
проживає ОСОБА_4 зі своїми батьками,
братом та сином. Бачила, що раніше
ОСОБА_6 часто по вихідним дням забирали
до себе онука, а в останні два місяці
дитина проживає постійно в м.
Вугледарі. Після розлучення ОСОБА_4 з
ОСОБА_3, її в м.Вугледар не бачила, хоча
можливо вона й приїздила. В квартирі
ОСОБА_6 дитина відчуває себе як вдома,
дідусь з бабусею дуже його люблять.
Чула, зі слів бабусі, що вони
переживають, щоб ОСОБА_3 не вивезла
онука за межі України.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні
пояснив, що проживає з сім'єю ОСОБА_6 в
одному будинку, стосунки нормальні.
Часто бачить їх онука ОСОБА_6 в дворі,
біля своєї голуб'ятні, а також на
гаражі. Батько приділяє дитині увагу:
гуляє з ним у дворі, водить погратися в
парк, покататися на велосипеді та
пострибати на батуті. Останній раз
бачив дитину 12.07.2014 року, коли забирав з
автовокзалу. Проживає ОСОБА_6 з
батьками ОСОБА_16, за чиєю ініціативою
його забрали в матері йому не відомо.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона є
бабусею ОСОБА_6. Стосунки з
відповідачкою ОСОБА_3 були нормальними
до того часу, поки вона не попросила у
сина ОСОБА_16, як у батька, вивезти
дитину за межі України. Вони з
чоловіком, часто забирали дитину на
вихідні дні, онук знаходився у них по 2-3
дні, інколи й більше, особливо коли
хворів, оскільки в цей час не ходив до
дитячого садочка. З кінця весни
знаходиться в них постійно. ОСОБА_3
приїжджала до дитини двічі: перший раз
02.06.2014 року, а другий раз - 07.07.2014 року,
коли був суд, не відвідавши навіть на
день народження. На другий день, 08.07.2014
року ми ходили до психолога. Крім того,
ще 11.07.2014 року, вона разом з онуком та
ОСОБА_3, поїхали на дачу, де пробули весь
день, а потім відвезли ОСОБА_3 на
автовокзал, на автобус. По суті ми не
створюємо перешкод в спілкуванні онука
зі своєю матір'ю. В їхній трикімнатній
квартирі зареєстровано п'ять чоловік, і
проживає п'ять чоловік. Онук спить в
одній кімнаті з батьком та дядею
Юрієєм, її другим сином. У нього є все
необхідне: одяг, іграшки, книжки,
комп'ютер. Возили дитину на море
відпочивати. Дитина відчуває у нас дома
себе комфортно, ОСОБА_6 дуже любе свою
матір, але боїться, щоб вона не забрала
його від нас, не забрала
«далеко-далеко».

Суд, заслухавши доводи сторін,
представників третіх осіб, свідків,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
в сукупності всі докази та заперечення,
дійшов наступного:

Судом встановлено, що 07.03.2008 року між
сторонами був укладений шлюб, який
рішенням Докучаєвського міського суду
Донецької області від 06.06.2011 року
розірвано(а.с.23).

Під час перебуванні у шлюбі у них
народився син, ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, виданим відділом
реєстрації актів громадського стану
Вугледарського міського управління
юстиції Донецької області, актовий
запис про народження №98, від 21.07.2008
року, та був зареєстрований за місцем
проживання батьків в АДРЕСА_2 (а.с.22,
101-102).

З березня 2010 року відповідач переїхала
жити до м. Докучаєвська, Донецької
області, а за нею слідом і позивач, з
метою збереження сім'ї, і приблизно до
липня місяця 2010 року в однокімнатній
квартирі, за усною домовленістю.

Після припинення сумісного проживання
сторони почали проживати окремо і між
ними спочатку не було спору щодо
утримання та проживання дитини, це
підтверджується і рішенням суду про
розірвання шлюбу між сторонами.

Рішенням Докучаєвського міського суду
Донецької області від 06.02.2013 року з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 було стягнуто
аліменти, на утримання сина ОСОБА_6 -
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини усіх
заробітку (доходу), але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 10.01.2013
року і до повноліття дитини.

У відповідності зі ст. 141 СК України
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою; розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 160-161 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків; якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом; під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 ст.161 СК України в
категоричній формі позбавляє орган
опіки та піклування або суд не можуть
передати дитину для проживання з тим із
батьків, хто не має самостійного
доходу, зловживає спиртними напоями
або наркотичними засобами, своєю
аморальною поведінкою може зашкодити
розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно; той із батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею; той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Згідно п.1 ст.9 «Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року» дитина
не повинна розлучатися з батьками
всупереч їхньому бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення в як
найкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини.

При вирішенні спору про місце
проживання дитини суд бере до уваги
відношення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особисту
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Як в судовому засіданні так і
матеріалами справи підтверджується
той факт, що після розлучення з
колишнім чоловіком, відповідачка
ОСОБА_3 проживає в однокімнатній
найомні квартирі зі своїм
співмешканцем ОСОБА_18 та малолітнім
сином ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто чужою
людиною для ОСОБА_6, та який має трьох
дітей від попередніх шлюбів і утримує
їх, маючи (з його слів) дохід приблизно
п'ять тисяч гривень, а відповідно не
зможе надати належне матеріальне
забезпечення відповідачці та її сину.

Відповідно до акту обстеження
побутово-житлових умов від 16.08.2014 року
даної квартири АДРЕСА_1 в квартирі є все
необхідне для проживання відповідачки
та розвитку і виховання її дитини.
Санітарно-технічні умови квартири в
задовільному стані (а.с.66), з чим суд не
може погодитися повністю, так як син
має спати на одному дивані з матір'ю, що
певним чином перешкоджає нормальному
відпочинку.

Будинок в якому зареєстрована
відповідачка ОСОБА_3 та її син,
розташований за адресою: АДРЕСА_4, в
даний час, знаходиться в стані
капітального ремонту(а.с.80), і суд
вважає їх непридатними для проживання
в теперішній час.

Відповідно наданої характеристики з МВ
ГУМВС України в Донецькій області
відповідачка ОСОБА_3 за місцем
проживання характеризується
позитивно, приділяє достатньо уваги
своєму неповнолітньому сину та його
вихованню. В даний час не працює, але
стоїть на обліку в центрі зайнятості
населення м. Докучаєвськ, проте
докладає максимум зусиль в пошуку
роботи (а.с.49).

В судовому засідання також
встановлено, що батько дитини ОСОБА_1
працює, має стабільний заробіток, його
середньомісячна заробітна плата
складає 5786грн.; за місцем роботи та
проживання характеризується
позитивно; зареєстрований з батьками
та братом в трикімнатній квартирі
АДРЕСА_2 та є співвласником загальної
площі 71,51кв.м та 41,8кв.м. жилої площі
квартири. Відповідно до акту
обстеження умов проживання від
03.06.2014р., квартира позивача знаходиться
в задовільному стані,
санітарно-гігієнічні умови
відповідають нормі. Для виховання
дитини та її розвитку створено всі
умови: є дитячий одяг, окреме ліжко,
іграшки, книжки, комп'ютер(а.с.26-28, 30-31).

Згідно ст. 6 Декларації з прав дитини
Генеральної Асамблеї ООН від 20
листопада 1959 року дитина для повного і
гармонійного розвитку її особи
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, якщо це можливо, зростати під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і, в усякому разі, в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітню дитину не
слід, крім тих випадків, що мають
виключні обставини, розлучати з
матір'ю.

Відповідно до положення ч.1 ст. 3
Конвенції ООН «Про права дитини», ч.ч. 7,
8 ст. 7 Сімейного кодексу України при
вирішення будь-яких питань щодо дітей
суд повинен керуватися максимальним
забезпеченням інтересів дітей.

Однак, принцип ст. 6 Декларації, за яким
малолітня дитина може бути розлучена
зі своєю матір'ю лише у винятковій
ситуації, не можна тлумачити таким
чином, що у матері малолітньої дитини
мається перевага перед батьком при
вирішенні питання щодо визначення
місця проживання дитини, приймаючи до
уваги рівність прав обох батьків щодо
дитини, що витікає як зі ст. 141 СК
України, так і зі змісту Конвенції про
права дитини. Поняття «розлучення» не
співпадає з поняттям «визначення місця
проживання»

Маленькі діти потребують
материнського догляду, старшим більше
потрібен авторитет батька, тим більше,
що дитина чоловічої статті. Наявність
вітчима в сім'ї матері здатне
несприятливо вплинути на виховання
дитини.

Отже, враховуючи, активну участь
батька у вихованні дитини,
прихильність дитини до батька,
створення батьком необхідних житлових
умов для нормального життя та в
подальшому навчання дитини, її
повноцінного відпочинку, доброзичливі
стосунки з дитиною, засновані на
взаємній любові, повазі один до одного,
а також враховуючи той факт, що
відповідачка ОСОБА_3 з квітня місяця
даного року не працює, тобто не має
постійного заробітку (доходу), а також
не має свого постійного житла, в якому
могла б проживати разом із сином, суд
вважає необхідним визначити місцем
проживання малолітнього ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, саме з його батьком,
ОСОБА_1, оскільки це буде відповідати
насамперед інтересам дитини.

Мати дитини у разі визначення місця
проживання дитини з батьком не
обмежена у своєму праві на спілкування
з дитиною, турботу відносно дитини та
участь у вихованні дитини і може
реалізувати свої права шляхом
домовленості з батьком дитини щодо
встановлення часу спілкування або за
рішенням органу опіки та піклування,
або за судовим рішенням. Тим більш, що
позивач не заперечує проти спілкування
дитини з матір'ю.

Таким чином, враховуючи той факт, що
малолітній ОСОБА_6, буде проживати
разом з батьком та знаходиться на його
утриманні, суд вважає, за необхідне
припинити право відповідачки ОСОБА_3 на
стягнення аліментів з ОСОБА_1, на
утримання сина ОСОБА_6, на підставі
рішення Докучаєвського міського суду
Донецької області від 06.02.2013 року, з дня
винесення рішення, в зв'язку з
вищевикладеними обставинами та
прийняття цього рішення.

На підставі викладеного, ст.ст. 6,9
Декларації з прав дитини Генеральної
Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року ст.
3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989
р., ст.ст. 141,157, 160,161 СК України,
керуючись ст.ст. 5, 6,10, 57, 60 , 88, 208,209, 212 -215
ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
встановлення місця проживання дитини,
та припинення стягнення аліментів -
задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом зі своїм батьком
ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_3 на утримання сина,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з дня винесення
рішення - 17.07.2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом 10 днів з дня його
проголошення до Апеляційного суду
Донецької області через Вугледарський
міський суд Донецької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області

С.І.Жамбровський