УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Касьяна О.П., Іваненко Ю.Г., Євграфової
Є.П., Ситнік О.М.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
Державного підприємства «Смоли» про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 30 грудня 2013 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом, у якому просила визнати
наказ від 13 травня 2013 року про її
звільнення з роботи у зв'язку із
виявленою невідповідністю займаній
посаді через недостатню кваліфікацію
недійсним, поновити її на роботі
апаратника амінування 5-го розряду у ДП
«Смоли», стягнути середню заробітну
плату за час вимушеного прогулу та 5000
грн на відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування своїх позовних вимог
посилалась на ті обставини, що
звільнення відбулось з порушенням
вимог трудового законодавства,
оскільки підстав для її звільнення не
було, відповідачем порушено вимоги
закону щодо гарантій одинокій матері,
яка виховує дитину віком до 14 років,
просила задовольнити позов.

Рішенням Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 30 грудня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13
березня 2014 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі позивачка просить
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з рішенням якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
звільнення проведено з дотриманням
норм чинного законодавства і підстави
для поновлення позивачки на роботі
відсутні.

Проте погодитися з такими рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій
не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення
не відповідають.

Судами встановлено, що 14 червня 2012 року
наказом ДП «Смоли» ОСОБА_6
призначено на посаду апаратника
амінування 5-го розряду служби
головного технолога з окладом 1850 грн на
місяць з 18 червня 2012 року зі строком
випробування на один місяць.

13 травня 2013 року наказом відповідача
позивачку звільнено з посади у зв'язку
із виявленою невідповідністю займаній
посаді внаслідок недостатньої
кваліфікації (систематичне не
складання екзаменів з охорони праці на
допуск до самостійної роботи) і
відмовою від переведення на іншу
роботу, згідно з п. 2 ст. 40 КЗпП
України з виплатою одноразової
вихідної допомоги у розмірі
середньомісячного заробітку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40, ст. 43 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках, зокрема
виявленої невідповідності працівника
займаній посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції не виконав вимог
процесуального права щодо повного та
всебічного розгляду справи та не
перевірив наявності підстав для
звільнення позивачки, а саме,
неналежного виконання покладених на
неї трудових обов'язків внаслідок
недостатньої кваліфікації та не
з'ясував, чи може бути підставою для
звільнення її з роботи за п. 2 ч. 1 ст. 40
КЗпП України те, що вона не склала
екзамени з охорони праці, не перевірив,
чи проводилась її атестація щодо
визначення кваліфікації та чи були
зроблені відповідні висновки, не дав
цьому оцінки у сукупності з іншими
доказами у справі.

Крім того, не врахував, що звільнення
одиноких матерів при наявності дитини
віком до 14 років не допускається, крім
випадків, коли допускається звільнення
з обов'язковим працевлаштуванням (ст. 184
КЗпП України), та не перевірив доводів
позивачки про те, що вона одна виховує
і утримує сина, ІНФОРМАЦІЯ_1, а
пославшись на те, що розлучена жінка не
є одинокою матір'ю і на неї не
поширюються ці вимоги, зробив
передчасний висновок про те, що вона не
є одинокою матір'ю, ухвалив помилкове
рішення про відмову в задоволенні
позову з порушенням норм
процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не
усунув, не перевірив законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції, постановив передчасну
ухвалу про залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

Невиконання судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, що є підставою для
скасування ухвалених судових рішень та
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, як передбачено
ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
ОСОБА_6 задовольнити, рішення
Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 30 грудня 2013 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13
березня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити,
рішення Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 30 грудня 2013 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13
березня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. ГвоздикСудді: Є.П.
Євграфова О.П. Касьян Ю.Г. Іваненко О.М.
Ситнік