АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 214/8453/13-ц 22-ц/774/1488/К/14
Справа № 214/8453/13-ц
Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/1488/К/14
Доповідач Митрофанова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області

в складі : головуючого судді:
Митрофанової Л.В.

суддів:
Грищенко Н.М., Турік В.П.

при секретарі:
Булах К.А.

за участі: представника Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" - Подолінного Романа
Георгійовича

відповідача ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення
Саксаганського районного суду м.
Кривого Рогу від 27 травня 2014 року по
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк "ПриватБанк" (надалі - ПАТ КБ
"ПриватБанк") звернулось із позовом до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором б/н від 18.12.2007 року
в розмірі 22060 грн. 72 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що 18.12.2007 року між ЗАТ КБ
ПриватБанк, нині - ПАТ КБ "ПриватБанк",
та відповідачем було укладено договір
б/н, за яким відповідач отримав кредит у
розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Відповідач умови Договору належним
чином не виконував, у зв'язку з чим,
виникла заборгованість, яка станом на
06.10.2013 року, складає: 22060 грн. 72 коп., яку
позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 27 травня 2014
року позов ПАТ КБ "ПриватБанк"
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором б/н від 18.12.2007 року
в сумі 16100 грн. 72 коп., з яких: 2517 грн. 57
коп. - заборгованість за кредитом; 9056
грн. 45 коп. - заборгованість за
процентами; 3000 грн. - заборгованість по
комісії за користування кредитом; 500
грн. - штраф (фіксована частина); 1026 грн.
70 коп. - штраф (процентна складова).

Стягнуто з відповідача на користь
позивача судовий збір в розмірі 229 грн.
40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції із ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог позивача,
посилаючись на те, що позовні вимоги
позивача не підтверджені належними
письмовими доказами. Судом при
ухваленні рішення не враховано, що
відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності щодо
місячних платежів починається після
несплати чергового платежу, а щодо
повернення кредиту в повному обсязі зі
спливом останнього дня місяця дії
картки, а не закінченням строку дії
договору.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Так судом першої інстанції
встановлено, що 18.12.2007 року між ЗАТ КБ
ПриватБанк та ОСОБА_3 було укладено
договір б/н, за яким останній отримав
кредит у сумі 4000 грн., у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Банк свої зобов'язання виконав
повністю, а ОСОБА_3 зобов'язання з
повернення коштів не виконав.

04 листопада 2013 року, у зв'язку із
невиконанням ОСОБА_3 зобов'язань по
поверненню кредитних коштів позивач
звернувся до суду із зазначеним
позовом.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення
про часткове задоволення позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
умов кредитного договору та тих
підстав, що позивачем не пропущено
строк позовної давності для звернення
із позовом.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору у
встановлені строки і боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти) у такій самій
сумі, що були передані йому
позикодавцем у строк та в порядку, що
встановлені договором, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
кодексу.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
вида позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення некустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

У постанові Верховного Суду України
від 6 листопада 2013 року №6-116цс13
викладено правову позицію, відповідно
до якої, перебіг позовної давності за
вимогами кредитора, які випливають з
порушення боржником умов договору
(графіка погашення кредиту) про
погашення боргу частинами (щомісячними
платежами) починається стосовно кожної
окремої частини, від дня, коли
відбулося це порушення, при цьому,
позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

В порушення вимог матеріального права,
стягуючи суму заборгованості суд
першої інтенції не встановив коли
здійснено останній платіж, а тому і
питання застосування строку позовної
давності відповідно до ст. 256 ЦК
України, частин 1 та 5 ст. 261 ЦК
України, ч. 4 ст. 267 ЦК України, з
урахуванням цих обставин та факту
пред'явлення позову тільки 04 листопада
2013 року, не вирішив.

Як убачається із матеріалів справи та
розрахунку заборгованості за
кредитним договором, останній платіж
за кредитним договором був сплачений
відповідачем ОСОБА_3 в липні 2008 року,
тому й строк позовної давності
необхідно обчислювати саме з цього
часу, оскільки в подальшому
відповідачем не сплачувались платежі
за кредитним договором та вчиненням
такої події строк не переривався.

Таким чином, обчислюючи початок строку
позовної давності з липня 2008 року,
останнім терміном можливості
звернення із позовом є липень 2011 року, а
позивач звернувся із позовом лише в
листопаді 2013 року, тобто із пропуском
строку позовної давності,
встановленого ст. 257 ЦПК України.

Не може колегія суддів погодитися із
висновками суду першої інстанції
стосовного того, що кредитний договір
на підставі п.6.42 Умов та правил надання
банківських послуг, на підставі яких
ПАТ КБ «ПриватБанк» надає послуги, є
дійним на теперішній час.

Так, відповідно до п. 9.12 розділу 1 Умов
договір діє на протязі 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку ні одні зі сторін не
проінформує другу сторону про
припинення договору, він автоматично
лонгується на той же строк.

Пунктом 3.1.3 розділу 2 Умов передбачено,
що по закінченню строку дії відповідна
карта продовжується на новий строк
(шляхом надання клієнту карти з новим
строкомдії).

Таким чином, пролонгація карти містить
в собі умову надання клієнту нової
карти із заззначяенням строку її дії.

В порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України, позивачем не надано належних
та допустимих доказів тому, що
відповідачу надавалась нова карта із
продовженим строком її дії, тому й
висновок суду першої інстанції про
дійсність кредитного договору є
необґрунтований.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду не відповідає
вимогам матеріального права, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, у зв'язку з чим, апеляційна
скарга підлягає задоволенню, рішення
суду-скасуванню з ухваленням нового
рішення по справі, відповідно до вимог
п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, про відмову у
задоволенні позову до ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Керуючись ст.ст.303,307,п.1ч.1 ст.309, ст. 316 ЦПК
України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу від 27 травня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити Публічному акціонерному
товариству комерційний банк
"ПриватБанк" у задоволенні позову до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: