Номер провадження: 22-ц/785/5514/14
Головуючий у першій інстанції Свячена
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Сегеди С.М.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою Державного підприємства
«Південно - українське державне
виробниче підприємство по інженерним
розвідуванням для будівництва» на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 26 березня 2014 року по справі за
позовом Державного підприємства
«Південно - українське державне
виробниче підприємство по інженерним
розвідуванням для будівництва» до
ОСОБА_3 про відшкодування вартості
майна збереженого без достатньої
правової підстави, -

встановила:

У лютому 2013 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом та просив
зобов'язати ОСОБА_3 відшкодувати
вартість бурової установки УГБ-50м 1-ВС
на базі автомобіля Г- 66 збереженої
відповідачем без достатньої правової
підстави у розмірі 32752,73 грн..

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
31 грудня 2010 року відповідно до наказу
Міністерства ЖКХ України № 592 від 24
грудня 2010 року ОСОБА_3 призначено на
посаду директора ДП
«Укрпівденбудрозвідування».

30 січня 2012 року його звільнено з посади
директора підприємства на підставі
наказу № 2012 від 30 січня 2012 року згідно
вимог п. 2 ст. 36 КЗпП України.

13 квітня 2011 року, під час перебування
ОСОБА_3 на посаді директора
підприємства, на підставі наказу №
2011-15/2-інв була проведена
інвентаризація основних засобів,
згідно якої як основний засіб на
підприємстві рахувалась бурова
установка УГБ-50м 1-ВС на базі автомобіля
Г-66 вартістю - 32752,73 грн. Після
звільнення ОСОБА_3 з посади директора
та передачі справ та основних засобів
новому директору ОСОБА_6 встановлено,
що бурова установка УГБ-50м 1-ВС на
автомобіля Г-66 розукомплектована.

Таким чином, позивач вважає, що ОСОБА_3
здійснив розкрадання державного майна
та привласнив майно державного
підприємства без достатньої правової
підстави.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 26 березня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
Державне підприємство «Південно -
українське державне виробниче
підприємство по інженерним
розвідуванням для будівництва» подало
до суду апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати,
ухвалити по справі нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог Державного підприємства
«Південно - українське державне
виробниче підприємство по інженерним
розвідуванням для будівництва», суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано жодних належних та
допустимих доказів, які би
підтверджували розкрадання ОСОБА_3
державного майна та привласнення ним
майна державного підприємства без
достатньої правової підстави.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив обставини по справі,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи, та не
спростовується сторонами, що 1 грудня
2010 року ОСОБА_3 відповідно до наказу
Міністерства ЖКХ України № 592 від 24
грудня 2010 року призначено на посаду
директора ДП
«Укрпівденбудрозвідування».

30 січня 2012 року відповідача звільнено з
посади директора підприємства на
підставі наказу № 2012 від 30 січня 2012
року за п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Під час перебування ОСОБА_3 на посаді
директора підприємства, 13 квітня 2011
року на підставі наказу №2011-15/2-інв,
була проведена інвентаризація
основних засобів, згідно якої як
основний засіб на підприємстві
рахувалась бурова установка УГБ-50м 1-ВС
на базі автомобіля Г-66 вартістю - 32752,73
грн..

Після звільнення ОСОБА_3 з посади
директора та передачі справ та
основних засобів новому директору
ОСОБА_6 встановлено, що бурова
установка УГБ-50м 1-ВС на автомобілі Г-66
розукомплектована.

Крім того судом встановлено, що на
підприємстві відсутні будь-які
первинні документі, які б
підтверджували надходження до
підприємства вищевказаної бурової
установки, внаслідок чого колишнім
головним бухгалтером ОСОБА_5 було
допущено помилку в обліку основних
матеріальних засобів, зокрема, в обліку
бурової установки УГБ-50м 1-ВС на базі
автомобіля ГАЗ-66, оскільки зазначене
майно до позивача взагалі не надходило,
а те майно, яке рахувалося за
бухгалтерським обліком як бурова
установка УГБ-50м 1-ВС на базі автомобіля
ГАЗ-66, фактично є індивідуально
невизначеним майном - рамою
невстановленого автомобіля.

Як вбачається з інвентаризаційного
опису основних засобів від 30 травня 2012
року, що був наданий позивачем, як доказ
вини ОСОБА_3, у примітках зазначено, що
бурова установка УГБ-50м 1-ВС на базі
автомобіля ГАЗ-66 розукомплектована до
стану рами ще в 2008-2010 р.р., що
підтверджено підписами усіх членів
інвентаризаційної комісії (а.с.9-11).
Тобто зазначена бурова установка була
розукомплектована до призначення
ОСОБА_3 на посаду керівника
підприємства.

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що з тим фактом, що бурова
установка була розукомплектована у
2008-2010 р.р. погодилась і керівник
підприємства ОСОБА_5, яка станом на
30.12.2012 року була головним бухгалтером
зазначеного підприємства та членом
інвентаризаційної комісії.

Також, як вже зазначалося вище, у
апелянта відсутні первинні облікові
документи, які можуть свідчити про
право власності на бурову установку
УГБ-50м 1-ВС на базі автомобіля ГАЗ-66.

Згідно з вимогами ст. 34 Закону України
«Про дорожній рух» усі транспортні
засобі підлягають державної
реєстрації, яка полягає у здійсненні
комплексу заходів, пов'язаних із
перевіркою документів, які є підставою
для здійснення реєстрації, звіркою і,
за необхідності, дослідженням
ідентифікаційних номерів складових
частин та оглядом транспортного
засобу, оформленням і видачею
реєстраційних документів та номерних
знаків.

Власники транспортних засобів та
особи, які використовують їх на
законних підставах, зобов'язані
зареєструвати (перереєструвати)
належні їм транспортні засоби протягом
десяти діб після придбання, митного
оформлення, одержання транспортних
засобів або виникнення обставин, що
потребують внесення змін до
реєстраційних документів.

З інвентаризаційних описів від 13
квітня 2011 року та від 30 травня 2012 року,
вбачається, що інші бурові установки
УГБ-50 на базі автомобіля ГАЗ-66 мають
державні номери, зокрема 05-12 та 45-65 ОДО.
А бурова установка УГБ-50м 1-ВС на базі
автомобіля ГАЗ-66 державного номеру не
має, а відповідно позивач не має
Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу в органах МВС.

Зазначене підтверджується довідками,
виданими Головним управлінням МВС
України в Одеській області УДАІ № 7/0-1828
від 22 березня 2013 року та № 7/0- 2483 від 16
квітня 2013 року (а.с.44, 95).

Тобто ДП «Південно-українське державне
виробниче підприємство по інженерним
розвідуванням для будівництва», не
маючи законних підстав для набуття
права власності на спірну бурову
установку, не зміг подати необхідні
документи для реєстрації зазначеного
транспортного засобу.

Судом першої інстанції правильно
зазначено, що позивачем не надано
доказів, на підставі яких можливо
ідентифікувати та відрізнити бурову
установку УГБ-50м на базі автомобілю
ГАЗ-66 від інших бурових установок, які
рахуються за підприємством, не надав
технічного паспорту бурової установки,
документів, що ідентифікують номер
двигуна автомобілю, номер шасі, та
номер кузову.

Крім того, бурової установки
марки УГБ модифікації 50м 1-ВС взагалі не
існує, що підтверджується листом
заводу-виробника бурових установок ЗАТ
«Геомаш» Росія за № 874-20 від 27.05.2013 року
(а.с.88-93). З зазначеного листа
вбачається, що підприємство
виготовляло бурові установки з різними
модифікаціями 1-ВС та окремо бурові
установки марки УГБ модифікації 50м,
тобто зазначені бурові установки є
різними.

Така інформація від
заводу-виробника ще раз підтверджує
бухгалтерську помилку в обліку
матеріальних засобів у позивача,
зокрема в обліку бурових установок.

Колегія суддів звертає увагу, що
ухвалою суду від 13.11.2013 року було
задоволено клопотання ОСОБА_3 про
витребування доказів у позивача, які
мають суттєве значення для справи. Але
позивачем зазначене ухвала не була
виконана.

Також колегія суддів звертає
увагу, що позивачем не було надано
документів, які б підтверджували факт
прийняття ОСОБА_3 бурової установки
УГБ-50м 1-ВС на базі автомобіля ГАЗ-66.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
доводи позивача є необґрунтованими та
спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
усі зазначені обставини судом першої
інстанції при ухвалені рішення були
враховані, суд надав належну оцінку
доказам та ухвалив законне,
обґрунтоване рішення, яке скасуванню
не підлягає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні
обставини по справі, рішення суду
відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК
України, а тому не вбачає підстав для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Південно - українське
державне виробниче підприємство по
інженерним розвідуванням для
будівництва» відхилити.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 26 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає
законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

С.М.Сегеда