Провадження № 2/521/3314/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 липня 2014 року

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого - судді Гуревського
В.К.

за секретаря Гресько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Альфа
страхування» про стягнення страхового
відшкодування, за зустрічним позовом
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Альфа
страхування» до ОСОБА_1 про визнання
договору страхування недійсним,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до
ПрАТ «Страхова компанія «Альфа
Страхування» та просить стягнути з
нього суму страхового відшкодування у
розмірі 207549,07 гривень, а також, пеню, три
відсотки річних, інфляційні втрати,
понесені судові витрати, а загалом -
368741,17 грн.

Свої позовні вимоги позивач мотивує
тим, що між ним і відповідачем було
укладено договір добровільного
страхування ризиків, пов'язаних з
експлуатацією наземного транспортного
засобу. Предметом страхування за
Договором є автомобіль марки «Тойота
Лексус RХ330», що був застрахований на
випадок дорожньо-транспортної пригоди
(ДТП).

Через 2 дні після укладання договору
страхування, о 19 год. 40 хв. на 51км.+180м.
автодороги Миколаїв-Доманівка-Берізки,
відбулася дорожньо-транспортна
пригода, в якій було пошкоджено
застрахований автомобіль. Позивач
звернувся до відповідача із заявою про
настання страхового випадку та
надіслав пакет необхідних документів.
Згідно висновків експертного
авто-товарознавчого дослідження,
вартість матеріальної шкоди
причиненої автомобілю, складає 222876,30
гривень, а вартість залишків
транспортного засобу складає 4402,65
гривень. За проведення дослідження
позивачем сплачено 1200,00 гривень, які
він також просить стягнути з
відповідача.

ПрАТ «Страхова компанія «Альфа
Страхування» надіслала листа про
відмову у виплаті страхового
відшкодування, посилаючись на те, що
позивач подав свідомо неправдиві
відомості про предмет страхування та
про факт настання страхового випадку, з
посиланням на висновки фототехнічного
дослідження.

Позивач вважає, що з боку ПрАТ
«Страхова компанія «Альфа
Страхування» є факт порушення як
договірних зобов'язань - Договору
добровільного страхування наземних
транспортних засобів (КАСКО), а також
положень статей 525, 526, 625 ЦК України,
згідно яким зобов'язання має бути
виконане належним чином згідно умов
договору та вимогам ЦК України.

Відповідач позов не визнав та
звернувся до суду із зустрічним
позовом про визнання договору
недійсним.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані
тим, що фотографії, зроблені
страхувальником та отримані від нього
страховим агентом, за допомогою
радіозв'язку, містять відомості, яки
дають підстави вважати, що страховий
випадок (дорожньо-транспортна пригода)
відбувся раніше, ніж було застраховано
транспортний засіб. Тому з підстав,
передбачених статтею 29 Закону України
«Про страхування», договір страхування
має бути визнано недійсним.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 20 березня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
14 червня 2012 року, позов ОСОБА_1
задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ
«Страхова компанія «Альфа
Страхування» на його користь 207549 грн. 97
коп. страхового відшкодування та
судові витрати. У задоволенні решти
позову ОСОБА_1 та зустрічного позову
ПрАТ «Страхова компанія «Альфа
Страхування» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 19 вересня 2012
року рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 20 березня 2012 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 14 червня 2012 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів Вищий
спеціалізований суд України
ґрунтувався на тому, що під час
розгляду справи в апеляційному суді
представник ПрАТ «Страхова компанія
«Альфа страхування» заявляв
клопотання про залучення доказів до
матеріалів справи, обґрунтовуючи їх
неподання до суду першої інстанції
об'єктивними причинами.

Однак, суд апеляційної інстанції у
порушення ст. 301 ЦПК України визнав
неповажними причини неподання
відповідачем доказів під час розгляду
справи у суді першої інстанції, не
навівши правових підстав.

12 червня 2012 року ПрАТ «Страхова
компанія «Альфа страхування»,
посилаючись на вказані докази, заявило
клопотання про призначення
комплексної судової авто-технічної та
фототехнічної експертизи для
з'ясування фактичної дати
дорожньо-транспортної пригоди (а. с.
290-293). Однак, апеляційний суд передчасно
відмовив у його задоволенні з огляду на
недоведеність поважності причин
неподання цього клопотання під час
розгляду справи у районному суді. Маючи
передбачені законом повноваження на
ухвалення власного рішення по суті
спору, апеляційний суд фактично
ухилився від розгляду справи та
перевірки доказів; з'ясуванню
фактичних обстави справи та
встановленню правовідносин, що виникли
між сторонами.

Представник позивача (відповідача - за
зустрічним позовом) в судове засідання
з'явився, підтримав позовні вимоги,
просив суд задовольнити первісний
позов у повному обсязі, враховуючи
заяву про збільшення позовних вимог.
Зустрічний позов не визнав, просив суд
у задоволенні відмовити.

Представник відповідача (позивача - за
зустрічним позовом) у судове засідання
з'явився, первісний позов не визнав у
повному обсязі, просив у задоволенні
відмовити. Зустрічний позов підтримав
у повному обсязі, на його задоволенні
наполягав.

Вивчивши матеріали справи у їх
сукупності, вислухавши пояснення
сторін, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а
зустрічні позовні вимоги ПрАТ
«Страхова компанія «Альфа
Страхування» задоволенню не
підлягають, за наступними обставинами.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

06.05.2010 р. між ОСОБА_1 і Приватним
акціонерним товариством «Страхова
компанія «Альфа Страхування» було
укладено договір № 123
добровільного страхування ризиків,
пов'язаних з експлуатацією наземного
транспортного засобу - автомобіля
марки Тойота Лексус RХ330, 2003 року
випуску, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1. Страховий платіж
страхувальником було сплачено 06.05.2010
року в сумі 18212,50 гривень.

08.05.2010 року о 19 год. 40 хв. на 51км.+180м. а/д
Миколаїв-Доманівка-Берізки відбулася
дорожньо-транспортна пригода, в якій
було пошкоджено застрахований
автомобіль, що відображено у довідці
ВДАІ з ОАТ Веселинівського району УМВС
України в Миколаївській області від
08.05.2010 року та схемі ДТП від 08.05.2010 року.
Висновком Веселинівської ЦРЛ,
складеним о 22:05 годині 08.05.2010 року,
встановлено відсутність ознак
сп'яніння у позивача.

У зв'язку з цими обставинами 11.05.2010 року
ОСОБА_1 звернувся до відповідача із
заявою про настання страхового
випадку.

06.08.2010 року ПрАТ «Страхова компанія
«Альфа Страхування» надіслала листа №
1816.206.10.01 про відмову у виплаті
страхового відшкодування, посилаючись
на те, що ОСОБА_1 подав свідомо
неправдиві відомості про предмет
страхування та про факт настання
страхового випадку, на підставі пункту
16.1.3 Договору. Означений висновок
зроблено на підставі звітів
спеціалістів № 81 від 30.06.2010 року та звіт
№ 68-10 від 21.06.2010 року.

Згідно висновку
експертно-авто-товарознавчого
дослідження № 103/10 від 26.10.2010 року,
розмір матеріальної шкоди причиненої
автомобілю, складає 222876,30 гривень.
Висновком
експертно-авто-товарознавчого
дослідження № 104/10 від 27.10.2010 року
встановлено, що вартість залишків
транспортного засобу - 4402,65 гривень.

Пунктом 9 частини ІІ та пунктом 7.1.
частини І укладеного між сторонами
договору страхування № 046-0222986-123 від
06.05.2010 року, встановлено безумовну
франшизу 5% по ризикам повної загибелі
транспортного засобу. Частиною 18
статті 9 Закону України «Про
страхування» передбачено, що франшиза -
це частина збитків, що не
відшкодовується страховиком, згідно з
договором страхування. Таким чином,
розмір завданої шкоди складає: 222876,30
грн. - 4402,65 грн. = 218473,65 грн., а розмір
грошового зобов'язання страховика:
218473,65 грн. - 5% = 207549,97 грн.

Ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має бути виконане
належним чином згідно умов договору та
вимогам ЦК України. Обов'язок сплатити
страхове відшкодування при настанні
страхового випадку також встановлений
пунктом 12.4.3. договору страхування,
пунктом 3 статті 20 Закону України «Про
страхування», пунктом 3 частини 1 статті
988 Цивільного кодексу України.

Згідно пункту 20.1. Частини ІІ Договору
добровільного страхування ризиків,
пов'язаних з експлуатацією наземного
транспортного засобу №046-0222986-123 від
06.05.2010 року, за невиконання або
неналежне виконання грошових
зобов'язань за Договором Сторони
несуть відповідальність шляхом сплати
пені в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми простроченого
платежу, що діяла на момент
прострочення платежу, за кожен день
прострочення цього платежу.

Зобов'язання сплатити страхове
відшкодування є за своєю природою
грошовим зобов'язанням, а тому при його
порушенні до боржника застосовуються
наслідки, передбачені частиною 2 статті
625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних
та індексу інфляції.

Згідно позиції Верховного Суду України
(Аналіз практики застосування ст. 625
Цивільного кодексу України в
цивільному судочинстві від 04.03.2014 року,
за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК Украї ни
нарахування інфляційних витрат на суму
боргу та 3 % річних входять до складу гро
шового зобов'язання і є особливою мірою
відповідальності боржника
(спеціальний вид ци вільно-правової
відповідальності) за прострочення
грошового зобов'язання, оскільки ви
ступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
(збитків) кредитора від знецінення
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів та отримання компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові
(постанови ВСУ від 06 червня 2012 р. у
справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у
справі № 6-38цс11). Отже, проценти,
передбачені ст. 625 ЦК України, не є
штрафними санкціями (постано ва ВСУ від
17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).
Правильними є висновки судів щодо
необхідності застосування ст. 625 ЦК
України щодо відповідальності за
порушення грошового зобов'язання у
спорах, що виникають з догово рів
страхування. Оскільки зобов'язання
страховиків у разі настання страхового
випадку зводиться до здійснення
страхової виплати, то таке зобов'язання
є грошовим і в разі прострочення його
виконання настає відповідальність,
передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК Укра їни,
зокрема сплата суми боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 % річних від простроченої суми
(аналіз ВСУ від 30 червня 2011 р. судової
практики розгляду цивільних справ, що
виникають з договорів страхування).
Аналогічна правова позиція
підтверджена й судовою практикою ВСУ
(постанова ВСУ від 6 червня 2012 р. у
справі № 6-49цс12).

Відповідно розрахункам позивача, які
не спростовувались представником
відповідача, розмір пені складає 90076,30
грн.; 3% річних - 24274,71 грн.; інфляційні
втрати - 43821,09 грн.

Зустрічна позовна заява про визнання
договору страхування недійсним
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Згідно з нормами статті 638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Відповідно
частини 4 статті 18 Закону України «Про
страхування», яка кореспондується зі
статтею 983 Цивільного кодексу України,
договір страхування набирає чинності з
моменту внесення першого страхового
платежу, якщо інше не передбачено
договором страхування.

Підписанням договору страхування, зі
свого боку, і прийняттям страхового
внеску страховик фактично погодився із
тим, що істотні умови договору
узгоджено, а стан об'єкту страхування
(транспортного засобу) відповідає
затвердженим відповідачем Правилам
страхування.

Пунктом 1 частини 2 статті 29 Закону
України «Про страхування» та пунктом 1
частини 1 статті 998 ЦК України
встановлено, що договір страхування
визнається судом недійсним, якщо його
укладено після настання страхового
випадку. Частина 2 статті 8 Закону
України «Про страхування» вказує, що
страховий випадок - це подія,
передбачена договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.
Факт страхового випадку
встановлюється на підставі страхового
акту (аварійного сертифікату)
страховика чи рішенням суду.

В обґрунтування зустрічного позову
страховиком зазначено, що певні
фотографії свідчать про те, що страхова
подія відбулася раніше, ніж було
укладено договір страхування, а також
те, що ОСОБА_1 вказано недостовірний
розмір пробігу транспортного засобу.

На підтвердження вказаної позиції,
представник відповідача (позивача - за
зустрічним позов) надав
електрографічні зображення на
оптичному носії та їх фотографічні
відтворення, завірені ним, а також
висновок експертного дослідження
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз №11984/13-35
від 18.02.2014 року.

Суд критично оцінює надані докази,
виходячи з наступного.

Додані до зустрічного позову експертні
висновки свідчать, що деякі
властивості електрографічних
зображень достовірно встановити
взагалі неможливо (зокрема - дату
зйомки, засіб, яким здійснювалася
зйомка, тощо). Експертами неодноразово
зауважено про те, що інформація,
зафіксована в Exif-даних файлів цифрових
фотозображень, може бути вилучена або
змінена. На сторінці 2 висновку №68-10 від
21.06.2010 року експертом зазначено, що «Всі
файли піддавалися обробці в графічному
редакторі». На сторінці 20 висновку
№11984/13-35 від 18.02.2014 року вказано, що
фотозображення піддавалися обробці за
допомогою Adobe Photoshop.

Суд також погоджується із
запереченнями представника
страхувальника (відповідача по
зустрічному позову), про те, що
пов'язати фотографії, на які
посилається страховик із особою
страхувальника чи з певними подіями
неможливо; що визначити дату
фотографування та чи піддавалися
фотографії монтажу теж неможливо,
оскільки такі заперечення ґрунтуються
на доводах, викладених в дослідницьких
частинах та висновках експертів.
Зокрема, в пункті 2.3. висновку
експертного фототехнічного
дослідження №68-10 від 21.06.2010 зазначено,
що «Дата фотографування
непошкодженого автомобіля «Тойота
Лексус RX330 д.н. НОМЕР_1», ймовірно,
відповідає даті зафіксованій в
метаданих відповідних файлів, тобто
даті 03.03.2010 року». Така ж позиція -
«ймовірно» - висловлена експертом на
сторінці 5 висновку №11984/13-35 від 18.02.2014
року.

Згідно пункту 4 статті 60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Наведене також стосується зауважень
страховика про недостовірний розмір
пробігу автомобіля - в заяві на
страхування перед зазначенням пробігу
знаходиться математичний знак
приблизно - « ? », що не дає можливості
вважати вказану цифру точною й
остаточною.

Судом витребувано з
Портофранківського ВМ Приморського РВ
ОМУ ГУМВС України в Одеській області, а
також з прокуратури Приморського
району матеріали дослідчої перевірки
№ 4542/10 ЖРЗСП №6619 від 26.08.2010 року за
заявою представника СК «Альфа
Страхування».

Зі змісту вказаних матеріалів
вбачається, що обставини, викладені СК
«Альфа Страхування» не знайшли свого
підтвердження.

Оскільки будь-яких інших доказів, яки б
беззаперечно свідчили про дату ДТП,
іншу, ніж встановлено довідкою про ДТП,
суду не надано, суд вважає зустрічні
позовні вимоги, про визнання договору
недійсним, необґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню.

Відповідно статті 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, а саме
витрати на проведення експертного
авто-товарознавчого дослідження - 1200,00
гривень, на сплату держмита - 1700,00
гривень, та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи - 120,00 гривень.

Керуючись статтями 1, 3, 10, 11, 60, 88 ЦПК
України, статтями 525, 526, 625, 638, 982, 983, 988, 998
ЦК України, статтями 8, 9, 18, 20, 29 Закону
України «Про страхування», суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Альфа страхування» про
стягнення страхового відшкодування -
задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Альфа
страхування» на користь на ОСОБА_1 368741,17
грн. (триста шістдесят вісім тисяч
сімсот сорок одна грн. 17 коп.), в тому
числі: страхове відшкодування майнової
шкоди - 207549,07 грн.; пеня - 90076,30 грн.; 3%
річних - 24274,71 грн.; інфляційні втрати -
43821,09 гри.; судові витрати на проведення
експертизи - 1200,00 грн.; судовий збір та
ІТЗ - 1820,00 грн.

У задоволенні позову Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Альфа страхування» до ОСОБА_1
про визнання договору страхування
недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

СУДДЯ:
Гуревський В.К.