Справа №461/7895/14-ц
У Х В А Л А

15 серпня 2014 року суддя Сихівського
районного суду м.Львова Тімченко О.В.,
вивчивши позовну заяву з додатками
ОСОБА_1 до Галицького районного суду
м.Львова про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної незаконною постановою, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просить відшкодувати
йому моральну шкоду в сумі 17000 грн. та
матеріальну шкоду в сумі 7000 грн. В
обґрунтування позовних вимог
покликається на прийняття 04.02.14. суддею
Галицького районного суду м.Львова
Мисько Х.М. постанови про конфіскацію
транспортного засобу і стягнення
штрафу 100 % вартості товару, яку
постановою апеляційного суду
Львівської області було скасовано без
визначення суми матеріальної та
моральної шкоди, нанесеної йому
Галицьким районним судом при прийнятті
незаконної постанови від 04.02.14. На думку
позивача, Галицький районний суд
м.Львова, прийнявши незаконну
постанову, створив негативний образ
судової системи України, підрив довіри
до діяльності судової системи, що
призвело до душевних страждань і може
призвести до психічного розладу і
негативного відношення до оточуючого
суспільства. Усунення негативних
наслідків вважає можливим при
відшкодуванні йому моральної шкоди на
суму 17000 грн., матеріальний же збиток на
7000 грн. був йому нанесений внаслідок
багатьох поїздок з Донецька до Львова,
проживання, консультування у
адвокатів, юристів міжнародного рівня,
витрачання грошей на проживання і т.д.

Дослідивши матеріали позовної
заяви, доходжу наступного висновку.

Постановою Галицького районного
суду м.Львова від 04.02.14. ОСОБА_1 було
визнано винним за ч.1 ст.483 МК України та
накладено стягнення у виді штрафу - 100 %
вартості товарів, що були предметом
порушення митних правил, а саме - 114636, 54
грн. та конфіскації предметів
порушення митних правил, а саме
автомобіля «Рено Меган» вартістю 114636,64
грн.

Постановою апеляційного суду
Львівської області від 04.04.14. скасовано
постанову Галицького районного суду
м.Львова від 04.02.14. про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 за вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483
МК України, та визнано ОСОБА_1 винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483
МК України, з накладенням на нього
стягнення у виді штрафу у розмірі 114636,45
грн. та конфіскацією в дохід держави,
вилученого згідно з протоколом про
порушення митних правил автомобіля
«Рено Меган» вартістю 114636,54 грн.

При зверненні до суду з указаним
позовом ОСОБА_1 зазначає, що
матеріальна і моральна шкода йому
завдані внаслідок незаконної
постанови, прийнятої суддею Галицького
районного суду м.Львова.

Статтями 126 та 129 Конституції України
встановлено, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону, вплив на них у будь-який
спосіб забороняється і що однією з
основних засад судочинства є
забезпечення апеляційного та
касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, установлених законом.
Згідно із зазначеними положеннями
Конституції судові рішення і
відповідно дії або бездіяльність судів
(суддів) з питань здійснення правосуддя
(пов'язаних із підготовкою й розглядом
справ у судових інстанціях) можуть
оскаржуватись у визначеному порядку до
суду вищої інстанції, а не в інший суд
першої інстанції. Останнє порушувало б
і принцип незалежності суддів і
заборону втручання у вирішення справи
належним судом.

Суд є органом, який розглядає скарги на
рішення, дії чи бездіяльність органів
державної влади, посадових і службових
осіб, а його рішення (дії,
бездіяльність) оскаржуються лише в
порядку, визначеному ст.129 Конституції
і законодавством про судочинство.
Здійснення правосуддя в Україні
врегульовано конституційними нормами
окремо від діяльності інших органів
державної влади.

Відповідно до ст.62 Конституції
матеріальна й моральна шкода, завдана
безпідставним засудженням,
відшкодовується державою лише в разі
скасування вироку як неправосудного.
Проте й у цьому разі за заподіяну особі
шкоду відповідає не суд або суддя, а
держава. Таким чином, суд (суддя) як
орган (особа), що здійснює правосуддя,
не може бути відповідачем у цивільній
справі. Винятками є лише випадки, коли
суд (суддя) виступає не як орган (особа),
що здійснює правосуддя, а як будь-яка
інша установа (особа). Заяви, скарги,
спрямовані на дії судді при здійсненні
правосуддя, не підлягають розглядові в
суді першої інстанції, оскільки
відповідно до закону є інший механізм
усунення помилок і недоліків,
допущених при здійсненні правосуддя.

Крім того, у п.10 постанови Пленуму
Верховного Суду «Про незалежність
судової влади» № 8 від 13.06.07. роз'яснено
виключне право перевірки законності та
обґрунтованості судових рішень
відповідним судом згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається, і
суди повинні відмовляти у прийнятті
позовів та заяв з таким предметом.

Відтак позов ОСОБА_1 до Галицького
районного суду м.Львова про
відшкодування моральної шкоди та
матеріальної шкоди не підлягає
розгляду в судах у порядку цивільного
судочинства.

За таких обставин згідно з п.1 ч.1 ст.122
ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті провадження у справі.

Керуючись ст.ст.122, 208, 210 ЦПК України, -

у х в а л и в :

відмовити у відкритті провадження у
справі за позовом ОСОБА_1 до Галицького
районного суду м.Львова про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної незаконною
постановою.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Львівської області
через Сихівський районний суд м.Львова
протягом 5 днів з дня отримання її
копії.

Суддя
О.В.Тімченко