АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________Про
вадження № 22ц/790/5033/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 2020/6971/12
Доповідач - Котелевець А.В.
29 липня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
суддів -
Трішкової І.Ю., Кірсанової Л.І.,
секретаря - Костенка Я.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 2 червня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб -
Харківської міської ради, Сьомої
Харківської державної нотаріальної
контори, про встановлення факту, що має
юридичне значення, визнання права
власності,

в с т а н
о в и л а:

В липні 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися у суд із позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, за участю третьої особи -
Харківської міської ради, про
встановлення факту, що має юридичне
значення, визнання права власності.

На обґрунтування вказали, що після
смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4,
відкрилася спадщина на житловий
будинок з надвірними будівлями
АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за
законом були ОСОБА_3 - дружина
померлого, а також його діти - ОСОБА_6 та
ОСОБА_7.

Дружина і донька були
зареєстровані на час смерті в цьому
житловому будинку.

ОСОБА_7, хоча і не був там
зареєстрованим, однак постійно
проживав як на час смерті батька, так і
після того. Підтримував технічний стан
будинку, робив ремонт, обробляв
земельну ділянку, сплачував необхідні
платежі.

Після смерті ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_5, спадкоємцями за законом
першої черги є його мати - ОСОБА_3, а
також вони - дружина та син.

ОСОБА_2 після реєстрації шлюбу в
лютому 1987 року стала проживати разом з
померлим в даному будинку, в 1988 році там
же народився їх син - ОСОБА_1

Посилаючись на те, що ОСОБА_7
фактично прийняв спадщину, а вони
постійно проживали та на даний час
проживають в житловому будинку
АДРЕСА_1, просили визнати за ОСОБА_7
право власності на 1/3 частину житлового
будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_4; встановити
юридичний факт проживання ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 разом з ОСОБА_7 в цьому будинку;
визнати за кожним із них по 1/9 частин
житла в порядку спадкування за законом
після смерті ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_5.

В доповненому позові, пред'явленому
також за участю третьої особи - Сьомої
Харківської державної нотаріальної
контори, вказали, що на даний час право
власності на спірний будинок
зареєстровано за ОСОБА_3 - на ? та на ?
частки, за ОСОБА_6 - на ? частку на
підставі свідоцтв про право власності
за законом, виданих Сьомою Харківською
державною нотаріальною конторою 3
серпня 2012 року за реєстровими № 3-470, №
3-472, № 3-474.

Оскільки вказане домоволодіння є
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_3, з урахуванням рівності часток у
спадщині між спадкоємцями першої черги
просили визнати за ОСОБА_7 право
власності на 1/6 частину житлового
будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_4; внести зміни до
свідоцтв про право на спадщину, виданих
Сьомою Харківською державною
нотаріальною конторою 3 серпня 2012
року на ім'я ОСОБА_3 - за реєстровим №
3-472, на ім'я ОСОБА_6 - за реєстровим №
3-474, зазначивши спадкоємцем майна
померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5, крім
його дружини та доньки, також ОСОБА_7;
встановити факт проживання ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 разом з ОСОБА_7 в цьому будинку;
визнати за кожним із них по 1/18 частині
житла в порядку спадкування за законом
після смерті ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_5.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 померла.

Правонаступницею ОСОБА_3 є
ОСОБА_6

В уточнених вимогах позивачі
вказали, що ОСОБА_6 не проживала разом з
померлим ОСОБА_5 За адресою АДРЕСА_1
існує два окремих будинки, в одному з
яких поживає сім'я ОСОБА_6.

ОСОБА_6 фактично не прийняла
спадщину після смерті свого батька,
із заявою про прийняття спадщини
звернулася до нотаріальної контори
лише 10 квітня 2012 року, тобто з пропуском
строку.

Посилаючись на вказані обставини,
просили встановити факт проживання
ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 з 1987 року по день його
смерті; встановити факт постійного
проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом з
ОСОБА_7 в цьому будинку; визнати за
ОСОБА_7 право власності на ? частину
житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4; визнати
за кожним із них по 1/12 частині житла в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5;
внести зміни до свідоцтва про право на
спадщину, виданого Сьомої Харківської
державної нотаріальної контори 3
серпня 2012 року на ім'я ОСОБА_3 - за
реєстровим № 3-472, зазначивши
спадкоємцем майна померлого
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5, крім його дружини,
також ОСОБА_7; визнати ОСОБА_6 такою, що
не прийняла спадщину після смерті
батька ОСОБА_5; скасувати свідоцтво про
право на спадщину, видане Сьомою
Харківської державною нотаріальною
конторою 3 серпня 2012 року за
реєстровим № 3-472 на ім'я ОСОБА_3

Відповідачка позов не визнала,
посилаючись на його безпідставність та
відсутність належних доказів щодо
прийняття спадщини позивачами.

Справа розглянута за відсутності
третіх осіб.

Рішенням Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 2 червня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального,
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення про
задоволення позову. Зокрема, зазначає,
що рішення ухвалено без належного
з'ясування обставин щодо прийняття
спадщини позивачами після померлих
ОСОБА_5 та його сина ОСОБА_7, а також за
відсутності належних доказів щодо
прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті
її батька.

ОСОБА_6 в запереченнях на апеляційну
скаргу просить залишити рішення суду
першої інстанції без змін.

ОСОБА_2, а також треті особи
рішення суду першої інстанції не
оскаржили, своїх заперечень на
апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції - судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції - зміні з таких
підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним
і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове
рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив
із того, що спадщини після смерті
батька ОСОБА_7 на протязі 6 місяців не
прийняв, а тому позовні вимоги в
частині встановлення факту постійного
проживання померлого в період з 1987 року
по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_5 та
визнання за ним права власності на ?
частину спірного житла задоволенню не
підлягають.

Оскільки до складу спадщини після
смерті ОСОБА_7 будинок АДРЕСА_1 не
входить, ОСОБА_6 проживала на день
смерті з батьками та звернулася до
нотаріальної контори за видачею
свідоцтва про право на спадщину разом
зі своєю матір'ю ОСОБА_3, позовні вимоги
в частині визнання за позивачами права
власності по 1/12 частину за кожним в
порядку спадкування за законом,
внесення змін до Свідоцтва про право
на спадщину за законом, виданого на ім'я
ОСОБА_3, встановлення факту визнання
відповідачки такою, що не прийняла
спадщину після смерті батька ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, задоволенню не
підлягають.

Однак повністю погодитись з таким
висновком не можна, оскільки суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, неправильно
застосував норми матеріального права.

Спірним є домоволодіння АДРЕСА_1.

Рішенням Виконавчого комітету
Комінтернівської районної ради
депутатів трудящих м. Харкова від 30
січня 1957 року № 15-8 земельна ділянка
площею 539 кв. м. по АДРЕСА_1 виділялася в
безтермінове користування для
індивідуального будинку ОСОБА_5

На підставі цього рішення Сьомою
Харківською державною нотаріальною
конторою 15 березня 1957 року за
реєстровим № 3628 нотаріально
посвідчено Договір про надання ОСОБА_5
в безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку на
праві особистої власності, з числом
кімнат від однієї до п'яти включно.

Акт прийомки житлового будинку
літ. «А» за надвірними будівлями за
цією адресою затверджено рішенням
Виконавчого комітету Комінтернівської
районної ради народних депутатів від 3
березня 1987 року № 69-3 на ім'я ОСОБА_5

Право власності ОСОБА_5
зареєстровано Комунальним
підприємством «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації» (далі - КП
«ХМБТІ») 2 червня 1987 року за реєстровим
№ 54626 (а. с. 7, 59-62 т. 1).

Матеріали справи свідчать, що
після смерті ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_4, відкрилась спадщини на ?
частину даного домоволодіння.

Спадкоємцями першої черги за
законом є дружина ОСОБА_3, померла
ІНФОРМАЦІЯ_6, його діти - ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, померлий ІНФОРМАЦІЯ_5.

Дружина і донька були
зареєстровані на час смерті ОСОБА_5 в
житловому будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 зареєстрованим на час
смерті батька в цьому житлі не був.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пунктах 1, 23 постанови від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
у справах про спадкування», відносини
спадкування регулюються правилами ЦК,
якщо спадщина відкрилась не раніше 1
січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до
зазначеної дати застосовується чинне
на той час законодавство, зокрема,
відповідні правила Цивільного кодексу
Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому
числі щодо прийняття спадщини, кола
спадкоємців за законом. У разі коли
спадщина, яка відкрилася до набрання
чинності ЦК і строк на її прийняття не
закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові
відносини регулюються цим Кодексом.

Якщо постійне проживання особи зі
спадкодавцем на час відкриття спадщини
не підтверджено відповідними
документами, у зв'язку із чим нотаріус
відмовив особі в оформленні спадщини,
спадкоємець має право звернутися в суд
із заявою про встановлення факту
постійного проживання зі спадкодавцем
на час відкриття спадщини, а не про
встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963
року, який був чинним на момент
відкриття спадщини внаслідок смерті
ОСОБА_5, визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину, якщо він протягом 6
місяців з дня її відкриття фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном, або подав до
державної нотаріальної контори за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Згідно з п. 124 також чинної на
той час Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, затвердженої наказом Міністра
юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975
року № 45/5, доказом вступу в управління
чи володіння спадковим майном серед
іншого можуть бути довідка управління
будинками, виконавчого комітету
місцевої Ради депутатів трудящих про
те, що спадкоємець безпосередньо перед
смертю спадкодавця проживав разом з
ним, або запис у паспорті спадкоємця
або в будинковій книзі, який свідчить
про те, що спадкоємець був постійно
прописаний у спадковому будинку в
період 6 місяців після дня смерті
спадкодавця.

З 13 лютого 1987 року ОСОБА_7
перебував в юридичному шлюбі з ОСОБА_2,
який зареєстровано Дзержинським
відділом РАГС, актовий запис № 185.

Від шлюбу є син - ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідок Вуличних
комітетів № 12 від 24 травня 2012 року та
№ 3 від 20 березня 2004 року, а також акту,
складеного 11 липня 2014 року сусідами
позивачів, ОСОБА_7 був зареєстрований в
АДРЕСА_2, але не проживав там. Разом з
дружиною та сином - позивачами він
проживав в АДРЕСА_1.

Факт проживання ОСОБА_7 в будинку
АДРЕСА_1 також підтверджується
довідкою Комунального закладу охорони
здоров'я «Харківська міська клінічна
лікарня № 13».

Із довідки від 22 листопада 2012 року
№ 2006 вбачається, що ОСОБА_1
спостерігався в Комунальному закладі
охорони здоров'я «Харківська міська
дитяча поліклініка № 1» з моменту
народження. На амбулаторній картці,
оглянутої в судовому засіданні,
зазначена адреса будинку АДРЕСА_1, за
якою здійснювалися виклики до хворої
дитини (а. с.10-12, 131, 132, 149 т. 1).

В суді апеляційної інстанції
ОСОБА_2 пояснила, що після укладення
шлюбу вона стала проживати з чоловіком
в будинку АДРЕСА_1. Там же народився їх
син. Будинок АДРЕСА_2, де проживала та
на даний час проживає сім'я її брата,
належав її батькам..

Крім того, в судовому засіданні
22 березня 2013 року представник
відповідача ОСОБА_11 визнала факт
проживання позивачів разом з померлим
ОСОБА_7 з 1987 року в будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК
України обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, ОСОБА_7 фактично прийняв
спадщину і цей факт з огляду на
положення ч. 1 ст. 61 ЦПК України не
підлягає доказуванню.

Як роз'яснював Пленум Верховного
Суду України в пунктах 3, 4 постанови від
24 червня 1983 року № 4 «Про практику
розгляду судами України справ про
спадкування» (зі змінами та
доповненнями, внесеними постановами
Пленуму Верховного Суду України від 25
грудня 1992 року № 13 та від 25 травня 1998
року № 15), який був чинним на момент
спірних правовідносин, заяви по спорах
про спадкове майно, у тому числі заяви
про продовження строку на прийняття
спадщини, розглядаються за правилами
позовного провадження. В порядку
окремого провадження розглядаються
скарги на нотаріальні дії або відмову у
їх вчиненні (ст. 285 ЦПК України), заяви
про встановлення факту прийняття
спадщини, факту належного заповіту,
перебування на утриманні (ст. 273 ЦПК
України), якщо при цьому немає спору про
право на спадщину. Проте суд не вправі
розглядати заяви про встановлення
фактів складання заповітів.

Передбачений ст. 549 ЦК України в
редакції 1963 року шестимісячний строк
для прийняття спадщини може бути
продовжений судом за заявою
заінтересованої особи при доведеності
поважності причин його пропуску. Якщо у
вказаний строк позивач вступив в
управління або володіння спадковим
майном або його частиною, суд з цих
підстав вирішує питання про визнання
права на спадкове майно, а не про
продовження пропущеного строку.

В позовній заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
обґрунтовуючи вимоги, послалися,
зокрема, на норми статей 548, 549 ЦК
України в редакції 1963 року та просили,
зокрема, встановити факт постійного
проживання ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 з 1987 року
по день його смерті.

Підставами позову, які відповідно
до вимог статей 31, 214 ЦК України суд не
може змінити за власною ініціативою, є
не саме по собі посилання на певну
норму закону, а обставини, якими
позивачі обґрунтовують свої вимоги.

Тому суд уточнює підстави й
застосовує норму закону, яка їм
відповідає, незалежно від згоди на це
позивачів.

Оскільки фактично вимоги
стосуються встановлення факту
прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті
батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4,
позов в цій частині підлягає
задоволенню.

За правилами ст. 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців
за законом одержує право на
спадкування у разі відсутності
спадкоємців попередньої черги,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини або відмови
від її прийняття, крім випадків,
встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за
законом мають рідні брати та сестри
спадкодавця, його баба та дід як збоку
батька, так і з боку матері (статті 1261,
1262 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Позивачі проживали на день смерті
ОСОБА_7 в АДРЕСА_1, на даний час там
проживають, про відмову від спадщини не
заявили, вимоги позивачів про
встановлення факту постійного
проживання разом з ОСОБА_7 в цьому
будинку також підлягають задоволенню.

Оскільки спадкоємцями першої
черги за законом після смерті ОСОБА_5
є дружина та діти спадкодавця, кожен із
спадкоємців має рівне право на
спадкове майно, а саме - по 1/6 частині.

Таким чином, за ОСОБА_7 необхідно
визнати право власності на 1/6 частину
житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, а за
кожним із позивачів - по 1/12 частині
житла в порядку спадкування за законом
після смерті ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_5.

У зв'язку з цим, вимоги щодо
свідоцтв про право на спадщину за
законом підлягають частковому
задоволенню, а Свідоцтва про право на
спадщину за законом від 3 серпня 2012
року, видані Сьомою Харківською
державною нотаріальною конторою за
реєстровими № 3-472, № 3-474 - визнанню
частково недійсними із зазначенням, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 належить право
власності на 1/6 частину спірного
домоволодіння за кожною.

Доводи апеляційної скарги про те,
що відповідачка не прийняла спадщини
після смерті свого батька не можуть
бути прийняті до уваги.

ОСОБА_6 зареєстрована в АДРЕСА_1 з 14
жовтня 1988 року. Проживає в цьому
будинку разом зі своїм чоловіком
ОСОБА_12

Згідно рішення Комінтернівської
районної ради м. Харкова № 18-10 від 16
січня 1990 року ОСОБА_12 було виділено
безхазяйну земельну ділянку площею 313
кв. м. за цією адресою.

Дана земельна ділянка відведена
рішенням Харківської міської ради №
82-16 від 12 квітня 1989 року для
індивідуального житлового
будівництва.

В суді апеляційної інстанції
позивачі пояснили, що за цією адресою
існує два житлових будинків. Будинок, в
якому проживає відповідачка, будувався
за допомогою померлого ОСОБА_7 - брата
ОСОБА_6

Разом з тим, рішення про зміну
поштової адреси на житловий будинок
Харківською міською радою не прийнято,
що підтверджується довідкою КП «ХМБТІ»
на а. с. 197.

Крім того, відповідачка від
спадщини не відмовилась та звернулася
до нотаріальної контори разом з матір'ю
з заявою про прийняття спадщини після
смерті померлого батька.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 313, 314
ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 2 червня
2014 року змінити.

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Встановити факт прийнятті
спадщини ОСОБА_7, померлим ІНФОРМАЦІЯ_5,
після смерті ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Встановити факт постійного
проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом з
ОСОБА_7, померлим ІНФОРМАЦІЯ_5, в
будинку АДРЕСА_1 з 1988 року.

Визнати за ОСОБА_7, померлим
ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на 1/6
частину житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 1/12 частину, за ОСОБА_2 право
власності на 1/12 частину будинку з
надвірними спорудами АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5.

Свідоцтва про право на спадщину,
видані Сьомою Харківською державною
нотаріальною конторою 3 серпня 2012
року за реєстровими № 3-472, № 3-474 визнати
частково недійсними, зазначивши
частку житлового будинку з надвірними
будівлями АДРЕСА_1 ОСОБА_3 - 1/6, частку
ОСОБА_6 - 1/6.

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили
негайно і може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня його проголошення
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

судді