У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Сумського державного університету про
відшкодування майнової і моральної
шкоди, зобов'язання вчинити дії, за
касаційною скаргою Сумського
державного університету на рішення
апеляційного суду Сумської області від
6 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із указаним позовом, у якому
просив визнати недійсним наказ
Сумського державного університету від
20 червня 2013 року про відрахування його
із університету, зобов'язати Сумський
державний університет поновити його
навчання на

6 курсі за спеціальністю 12010001
«лікувальна справа», зобов'язати
Сумський державний університет подати
всю необхідну інформацію для
реєстрації його на складання
ліцензійного іспиту «Крок 2» у 2013 році
без отримання від нього згоди на
обробку його персональних даних та
стягнути із відповідача на його
користь 13 408 грн 13 коп. на відшкодування
збитків, а саме не отримані суми, які
він мав би отримувати у випадку, якщо б
залишався студентом: соціальну
стипендію як дитині-сироті у розмірі
1 760 грн на місяць, чорнобильську
стипендію в розмірі 170 грн на місяць за
період з липня по грудень 2013 року,
компенсацію за харчування
1 252 грн 71 коп. в місяць за період з
вересня по грудень 2013 року та 20
тис. грн на відшкодування моральної
шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що був
студентом Сумського державного
університету з 2007 року. Навчаючись у 2013
році на 6 курсі, він повинен був скласти
іспит за системою Центру тестування
при МОЗ України. При оформленні допуску
до складання іспиту Сумський державний
університет не включив відомості про
нього до Єдиної державної електронної
бази з питань освіти, створеної
відповідно до Указу Президента
України, у зв'язку із ненадання ним
згоди на обробку його персональних
даних. Таким чином, його не було
допущено до складання іспиту та
відраховано із університету наказом
від 20 червня 2013 року за невиконання
навчального плану. Вважає, що такі дії
відповідача є неправомірними, а тому
звернувся до суду за захистом.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 26 лютого 2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 6 травня 2014 року рішення
місцевого суду частково скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким визнано незаконним наказ
Сумського державного університету від
20 червня 2013 про відрахування ОСОБА_4 із
університету. Поновлено ОСОБА_4 на 6
курс навчання за спеціальністю 12010001
«лікувальна справа» Сумського
державного університету. Зобов'язано
Сумський державний університет надати
необхідну інформацію для реєстрації
ОСОБА_4 на складання ліцензійного
іспиту «Крок 2» без отримання згоди
ОСОБА_4 на обробку його персональних
даних. У решті рішення місцевого суду
залишено без змін. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Сумський державний
університет, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
місцевого суду.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення апеляційної інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції,
перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду, на підставі належним чином
оцінених доказів, поданих сторонами
(ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного
висновку про те, що позов ОСОБА_4
підлягає частковому задоволенню,
керуючись при цьому нормами ст. ст. 19, 32,
53 Конституції України, ст. ст. 3, 27 Закону
України «Про освіту», ст. ст. 2, 6, 11
Закону України «Про захист
персональних даних».

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити
оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Сумського державного
університету відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської
області від 6 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник