Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 серпня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі суддів:
Чужі Ю.Г. (головуючий), Кондора Р.Ю.,
Кеміня М.П., при секретарі Чейпеш С.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
7 травня 2014 року по справі за позовом
ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором та звернення
стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ПАТ «Дельта Банк»
(далі: Товариство) звернулося в суд із
даним позовом посилаючись на те, що
05.06.2008 року між ОСОБА_3 та ТОВ
«Український промисловий банк» (далі:
Банк) був укладений кредитний договір
№ 548-022/ФК-08.

Згідно умов цього договору Банк надав
ОСОБА_3 кредит у розмірі 10 000 доларів США
на споживчі потреби, а позичальник
зобов'язався сплатити відсотки за
користування кредитом у розмірі 12,5%
річних та повернути кошти до 02.06.2023
року.

Для забезпечення виконання
зобов'язання позичальника за цим
кредитним договором між Банком та
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 05.06.2008 року був
укладений договір іпотеки №
548-022/Zфквіп-08, згідно умов якого,
іпотекодавці передали Банку в іпотеку
належну їм квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 43,6 кв.м.

Взяті на себе зобов'язання позичальник
належним чином не виконує і станом на
01.03.2013 року у нього виникла
заборгованість в розмірі 118 244,50 грн., з
яких: - заборгованість за кредитом
становить 77 292,31 грн.; - заборгованість
за відсотками 36 911,51 грн.; - комісія за
ведення кредиту - 4040,68 грн.

30.06.2010 року між Банком і Товариством був
укладений договір про передачу активів
та кредитних зобов'язань, зокрема щодо
кредитного договору № 548-022/ФК-08,
укладеного 05.06.2008 року з ОСОБА_3, а також
забезпечувального договору іпотеки №
548-022/Zфквіп-08, укладеного 05.06.2008 року з
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Посилаючись на дані обставини, норми ЦК
України, Закону України «Про іпотеку»
та умови кредитного договору і
договору іпотеки, позивач, уточнивши
позовні вимоги, просив ухвалити
рішення, яким: стягнути на його користь
з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним
договором у розмірі 118 244,50 грн.; в
рахунок погашення цієї заборгованості
звернути стягнення на предмет іпотеки,
шляхом його продажу на прилюдних
торгах у межах процедури виконавчого
провадження.

При відкритті провадження у справі
місцевим судом встановлено, що ОСОБА_5
знята з реєстраційного обліку у зв'язку
зі смертю цієї особи.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 7 травня 2014 року позов
задоволено повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_3 посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, в зв'язку з чим
просить рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову
Товариства.

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа
розглянута у відсутності відповідачів,
які належним чином повідомлені про час
і місце розгляду справи.

Заслухавши представника відповідача
ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд, відповідно до
вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 303 ЦПК України,
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Матеріалами справи встановлено, що
05.06.2008 року між ОСОБА_3 та ТОВ
«Український промисловий банк» був
укладений кредитний договір №
548-022/ФК-08.

Згідно умов цього договору Банк надав
ОСОБА_3 кредит у розмірі 10000 доларів США
на споживчі потреби, а позичальник
зобов'язався сплатити відсотки за
користування кредитом у розмірі 12,5%
річних та повернути кошти до 02.06.2023
року.

Для забезпечення виконання
зобов'язання позичальника за цим
кредитним договором між Банком та
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 05.06.2008 року був
укладений договір іпотеки №
548-022/Zфквіп-08, згідно умов якого,
іпотекодавці передали Банку в іпотеку
належну їм квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 43,6 кв.м.

Встановлено, що майновий поручитель
ОСОБА_5 померла.

Таким чином іпотекодавцями за указаним
вище договором є ОСОБА_4, а також ОСОБА_3,
що є одночасно позичальником.

Також встановлено, що взяті на себе
зобов'язання позичальник належним
чином не виконує і станом на 01.03.2013 року
у нього виникла заборгованість в
розмірі 118 244,50 грн., з яких: -
заборгованість за кредитом становить 77
292,31 грн.; - заборгованість за відсотками
36 911,51 грн.; - комісія за ведення кредиту -
4040,68 грн.

30.06.2010 року між Банком і Товариством був
укладений договір про передачу активів
та кредитних зобов'язань, зокрема щодо
кредитного договору № 548-022/ФК-08,
укладеного 05.06.2008 року з ОСОБА_3, а також
забезпечувального договору іпотеки №
548-022/Zфквіп-08, укладеного 05.06.2008 року з
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

В силу п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор
у зобов'язанні може бути замінений
іншою особою внаслідок передання ним
своїх прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Договорів відступлення права на
сьогоднішній день чинний і щодо нього,
згідно ст. 204 ЦК України, діє презумпція
правомірності правочину.

Заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням (ст.
516 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України
боржник має право не виконувати свого
обов'язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу до
нового кредитора прав у зобов'язанні.

При цьому недоведення позивачем факту
письмового повідомлення боржника про
заміну кредитора у зобов'язанні та
ненадання відповідачеві доказів
переходу прав у зобов'язанні до нового
кредитора не звільняє боржника від
виконання зобов'язань за кредитним
договором.

Визначений розмір заборгованості
ОСОБА_3 не оспорює.

Тому висновок місцевого суду про
стягнення заборгованості за кредитним
договором з ОСОБА_3 є правильним.

Суд вирішуючи цю частину позову вірно
встановив фактичні обставини справи,
правильно застосував матеріальний
закон, дотримався процедури розгляду
справи та вирішив спір у відповідності
з чинним законодавством.

Рішення суду в цій частині є
законним та обґрунтованим і підстав
для його зміни чи скасування немає.
Доводи апеляції висновків суду не
спростовують, а тому до уваги взяті
бути не можуть.

Разом з тим, вирішуючи питання про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, колегія суддів враховує те, що
з 07 червня 2014 року (після постановлення
рішення судом першої інстанції) набрав
чинності Закон України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», нормами якого
встановлено тимчасову заборону у
визначених цим законом випадках на
примусове стягнення нерухомого
житлового майна, яке вважається
предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону
України «Про іпотеку».

Встановлено, що належне ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 майно, котре виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України ОСОБА_3 за споживчим кредитом,
наданим в іноземній валюті,
використовується як місце постійного
проживання майнових поручителів, у
яких у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно, а загальна
площа квартири становить 43,6 кв. метрів
і не перевищує 140 кв. м.

Також встановлено, що іпотекодавці не є
суб'єктами відповідальності за
корупційні правопорушення в розумінні
ст. 4 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції».

З урахуванням вимог вищезазначеного
закону та норми п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку про
необхідність скасування рішення суду
першої інстанції в частині задоволення
вимоги про звернення стягнення на
предмет іпотеки та ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні цієї
позовної вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Позивач поніс документально
підтверджені витрати в розмірі 1213,96
грн. у суді першої інстанції, тому ця
сума підлягає стягненню з відповідача -
позичальника.

Керуючись ст.ст. 307-309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 7 травня 2014 року в частині
вимоги про звернення стягнення на
предмет іпотеки та стягненні судових
витрат скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким:

У задоволенні позовної вимоги ПАТ
«Дельта Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Дельта Банк» 1213 (одну тисячу двісті
тринадцять) грн. 96 коп. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді: