Ухвала

іменем україни

30 липня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,

Дем'яносова М.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»,
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет застави за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 30 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від

27 березня 2014 року,

встановила:

У квітні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до публічного акціонерного
товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ
«Акцент-Банк»), ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет застави.

Позов мотивовано тим, що відповідно до
кредитно-заставного договору від 16
вересня 2008 року ОСОБА_3 отримав кредит у
розмірі

11 283,15 доларів США зі сплатою
відповідних відсотків з кінцевим
терміном повернення 13 вересня 2013 року,
та передав у заставу

ПАТ КБ «ПриватБанк» належний йому на
праві власності автомобіль марки MITSUBISHI
OUTLANDER, 2004 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Виконання умов вказаного договору
забезпечено договором поруки від 20
жовтня 2010 року, укладеним між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та

ПАТ «Акцент-Банк».

Зазначав, що у зв'язку з неналежним
виконання боржником умов кредитного
договору утворилась заборгованість в
розмірі 13 130,73 доларів США, яка в
добровільному порядку сплачена не
була.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 30 грудня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 27 березня 2014 року, в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що позивачем не було доведено
факт невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання, який є єдиною умовою, за
якою суд має право звернути стягнення
на предмет застави.

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

На підставі ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК
України у разі, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Установлено, що 16 вересня 2008 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був
укладений кредитно-заставний договір,
відповідно до якого останній отримав
кредит в сумі 11 283,15 доларів США з
кінцевим терміном повернення 13 березня
2013 року та відсотковою ставкою за
користування кредитом 16,92% річних.

За умовами даного договору ОСОБА_3
передав у заставу належний йому на
праві власності автомобіль марки MITSUBISHI
OUTLANDER, 2004 року випуску, державний
реєстраційний номер

НОМЕР_1.

20 березня 2012 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено
додаткову угоду до основного договору,
якою було змінено дату повного
погашення кредиту на 13 березня 2017 року
та затверджено новий графік платежів.

Крім того, виконання умов основного
договору забезпечено договором поруки
від 20 жовтня 2010 року, укладеним між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» за
умовами якого розмір відповідальності
поручителя перед кредитором
обмежується сумою, зазначеною в
додатку 1 та становить 10 000 грн.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Згідно зі ст. ст. 589, 590 ЦК України в разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,

відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання,

необхідних витрат на утримання
заставленого майна, а також витрат,

понесених у зв'язку із пред'явленням
вимоги, якщо інше не встановлено
договором.

Звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Таким чином, виходячи з аналізу
зазначених норм права, звернення
стягнення на предмет застави є
можливим у разі невиконання боржником
зобов'язання.

Установлено, що з березня 2009 року
ОСОБА_3 допустив прострочення внесення
чергових щомісячних платежів щодо
повернення кредиту.

У розділі 11 кредитно-заставного
договору сторони погодили, що подією
дефолту вважається затримання сплати
позичальником частини наданого
кредиту або процентів щонайменше на
один календарний місяць.

Згідно п. 11.2.1. вказаного договору у разі
настання події дефолту банк надає
позичальнику письмове повідомлення
про настання та реєструє у Державному
реєстрі відомості про звернення
стягнення на предмет застави. У
повідомленні про дефолт, окрім
інформації, зазначення якої
вимагається законодавством, банк
ставить вимогу про повернення наданої
суми кредиту в повному обсязі, виплати
винагороди, процентів за фактичний
строк користування наданим кредитом,
виконання в повному обсязі усіх інших
грошових зобов'язань за договором.

Згідно витягу про реєстрацію в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна (реєстрація змін) 19 березня 2012
року зареєстровано звернення
стягнення на предмет застави (а.с. 63) .

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
позивач зазначав, що

ОСОБА_3 порушив умови додаткової угоди
та допустив прострочення за договором,
що підтверджено наданим позивачем
розрахунком.

Погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, апеляційний суд посилався
на те, що ОСОБА_3 має перед позивачем
прострочену заборгованість у розмірі
486,42 доларів США, що значно менше ніж
вартість предмета застави, при цьому
прострочена заборгованість за тілом
кредиту в нього відсутня.

У порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК
України апеляційний суд не дав
належної правової оцінки доказам
сторін відносно наявної
заборгованості, зокрема наданим
позивачем розрахункам по
заборгованості, не врахував, що за
умовами договору банк має право
звернення на предмет застави, що
призвело до постановлення передчасної
ухвали про залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

Вище викладене свідчить про те, що
апеляційний суд припустився порушень
норм процесуального права, котрі
згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування
постановленої апеляційним судом
ухвали з направленням справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27
березня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В. С. Висоцька

М.В.
Дем'яносов

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська