Номер провадження 2/754/1929/14
Справа №754/754/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

30.07.2014 року Деснянський районний
суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

при секретарі Скребньовій
А.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Перша» про відшкодування
шкоди, заподіяної смертю потерпілого, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись
до суду із позовом про відшкодування
шкоди, заподіяної смертю потерпілого,
мотивуючи свої вимоги тим, що 28.12.2011р.,
приблизно о 18:04год. відповідач ОСОБА_3
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, керуючи технічно справним
автомобілем «Рено Трафік», д/н НОМЕР_1,
порушуючи правила дорожнього руху,
вчинив наїзд на пішохода
ОСОБА_4 В результаті аварії були
спричинені тяжкі тілесні ушкодження,
від яких наступила смерть їх сина -
ОСОБА_4 Таким чином, разом зі смертю
ОСОБА_4, позивачі втратила рідну людину
та одночасно лишилась й свого
годувальника, тому просять позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання представник
позивачів не з'явився, надав суду заяву
про постановлення рішення без його
присутності. Однак в попередніх
судових засіданнях, уточнив позовні
вимоги та надавши пояснення, просив їх
задовольнити з підстав, викладених у
позовній заяві з урахуванням уточнених
позовних вимог, а саме: стягнути з ПАТ
«Страхова компанія «Перша» на користь
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майнову шкоду, у
зв'язку з втратою годувальника, завдану
джерелом підвищеної небезпеки в
розмірі 100000,00грн. в рівних частках на
кожного за минулий час (період з 01.01.2012р.
по 01.05.2014р.), та стягнути моральну шкоду
в розмірі 5000,00грн.; стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майнову шкоду,
у зв'язку з втратою годувальника,
завдану джерелом підвищеної небезпеки
в розмірі 80279,46грн. в рівних частках на
кожного за минулий час (період з 01.01.2012р.
по 01.05.2014р.), та стягнути моральну шкоду
в розмірі 200000,00грн. в рівних частках на
кожного; стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майнову шкоду, у
зв'язку з втратою годувальника, завдану
джерелом підвищеної небезпеки в
розмірі 2755,70грн. на кожного, щомісячно,
починаючи з 01.05.2014р., довічно.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов визнав
частково, зазначив, що його довіритель
розуміє всю відповідальність, і тому
просив задовольнити моральну шкоду у
розмірі 80000,00грн в рівних частках на
кожного позивача. Матеріальні збитки
на затрати поминального обіду та на
спорудження надгробного пам'ятника,
вважає, мають бути відшкодовані ПАТ
«Страхова компанія «Перша». Стосовно
довічного утримання та матеріальної
шкоди за минулий час, зазначив, що
представником позивачів не надано суду
доказів про те, що позивачі перебували
на утриманні свого сина, а те, що вони
були зареєстровані за однією адресою
не дає підстав вважати про їх
утримання. Також, просив суд взяти до
уваги, що ОСОБА_3 є інвалідом 3группи, на
його утриманні перебуває дружина та
діти.

Представник ПАТ «Страхова компанія
«Перша» в судовому засіданні пояснив,
що відповідно до заяви позивачів та
доданих до неї документів, страхова
компанія виплатила загальний розмір
страхового відшкодування у розмірі
3960,26грн. Сплативши вказану суму ПАТ
«Страхова компанія «Перша» вважає, що
повністю виконало покладені на
страхову компанію Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», в редакції від 18.09.2011р. із
внесеннями змін до закону від 17.02.2011р.
№3045-VI/3045-17/, яка була чинною на дату ДТП,
зобов'язання. Щодо витрат на
виготовлення встановлення надгробного
пам'ятника в розмірі 18000грн та
поминального обіду в суму 4000грн,
представником страхової компанії
пояснено, що на дату ДТП, відповідно до
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» та ст.2 Закону
України «Про поховання та похоронну
справу», чинними на той час, не
встановлено обов'язку страховика
компенсувати даний вид витрат. Однак,
відповідно до моральної шкоди,
зазначають, що ліміт відповідальності
страховика за шкоду, заподіяну життю
становить 100000грн, то максимальний
можливий розмір відшкодування
страховиком складає 5000грн (5% ліміту) і
виплата може бути, згідно п.22.3 ст. 22
Закону України, така шкода
відшкодовується у встановленому судом
розмірі. І тому у разі присудження
компенсації позивачам моральної шкоди,
страхова компанія у встановленому
судом розмірі, зобов'язується в
обов'язковому порядку компенсувати її.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, всебічно проаналізувавши
обставини справи в їх сукупності,
оцінивши за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
повному і об'єктивному розгляді справи,
дослідивши матеріали справи та зібрані
по справі докази, керуючись законом,
дійшов до висновку, що позов підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, Вироком
Деснянського районного суду м.Києва
від 23.04.2012р. ОСОБА_3 визнано винним у
скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286
КК України, призначено покарання у
вигляді 3 років позбавлення волі з
позбавленням права керувати
транспортним засобами на строк 3 роки.

Вироком суду встановлено, що 28.12.2011р.,
приблизно о 18:04год. відповідач ОСОБА_3,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, керуючи технічно справним
автомобілем «Рено Трафік», д/н НОМЕР_1,
порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3.б, 2.9.а, 18.4 ПДР
України, рухаючись в крайній правій
смузі руху по проїзній частині вул.
Жукова, зі сторони вул. Шолом-Алейхема в
напрямку вул. Кіота в м.Києві,
наближаючись до нерегульованого
пішохідного переходу біля будинку №15,
проявив неуважність, не переконався у
відсутності пішоходів на пішохідному
переході, вчинив наїзд на пішохода
ОСОБА_4 В результаті аварії були
спричинені тяжкі тілесні ушкодження,
від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 наступила смерть
ОСОБА_4.

Згідно ч.3 ч.4 ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Судом, також встановлено, що на момент
вчинення ДТП цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3 була
застрахована полісом № АА/2134094 від
15.03.2011р., виданим Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Перша».

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції чинній на дату
ДТП), шкодою, заподіяною життю та
здоров'ю потерпілого у результаті
дорожньо-транспортної пригоди, є шкода,
пов'язана з лікуванням потерпілого; з
тимчасовою втратою працездатності
потерпілим; із стійкою втратою
працездатності потерпілого; зі смертю
потерпілого.

Відповідно до п.27.5 ст. 27 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції чинній на дату
ДТП), витрати на поховання мають бути
обґрунтовані та відшкодовуються при
наданні страховику оригіналу
свідоцтва про смерть та документів, які
підтверджують такі витрати.

Як встановлено в судовому засіданні,
ПАТ «Страхова компанія «Перша»
виплатила позивачам, витрати пов'язані
з організацією та проведенням
поховання 29.12.2011р. у сумі 727,00грн та за
інші необхідні послуги при організації
та проведенні поховання померлого на
суму 3233,00грн, загалом у розмірі 3960,26грн,
що підтверджується платіжним
дорученням №408 від 15.07.2014р.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції чинній на дату
ДТП), право на отримання відшкодування
за шкоду, пов'язану зі смертю
потерпілого, мають особи, які
знаходяться на утриманні потерпілого,
які взяли на себе витрати на поховання.

Згідно ст. 2 Закону України «Про
поховання та похоронну справу»,
закріплено, що поховання померлого -
комплекс заходів та обрядових дій, які
здійснюються з моменту смерті людини
до поміщення труни з тілом або урни з
прахом у могилу або колумбарну нішу.

Суд приймає до уваги посилання
представника страхової компанії на те,
що встановлення надгробного пам'ятника
та поминальний обід, відбувається
після поміщення труни з тілом у могилу,
то даний вид витрат не являється
частиною витрат на поховання, і тому у
відповідності до Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції чинній на дату ДТП)
не було встановлено обов'язку
страховика компенсувати даний вид
витрат.

Однак, відповідно до вимог ч.2 ст.1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Ст.1201 ЦК України зазначає, що особа, яка
завдала шкоди смертю потерпілого,
зобов'язана відшкодувати особі, яка
зробила необхідні витрати на поховання
та на спорудження надгробного
пам'ятника, ці витрати. При цьому
нормами цивільного законодавства не
передбачено граничні розміри
відшкодування витрат на поховання,
також немає єдиної граничної
визначеної вартості пам'ятника в
конкретному регіоні.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в
п.24 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27.03.1992 року №6 „Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди", відповідно до ст.459 ЦК України
(ст.1201) у випадку смерті потерпілого
організація або громадянин,
відповідальні за заподіяння шкоди,
зобов'язані відшкодувати витрати на
поховання (в тому числі на ритуальні
послуги і обряди) тій особі, яка понесла
ці витрати. Тому вимоги про стягнення
витрат на поховання можуть
пред'являтись як особами, що мають
право на відшкодування шкоди у зв'язку
зі смертю годувальника, так і
сторонніми до потерпілого громадянами
і організаціями, що фактично понесли ці
витрати. Тому вимоги про стягнення
витрат на поховання можуть
пред'являтись як особами, що мають
право на відшкодування у зв'язку зі
смертю годувальника, так і сторонніми
до потерпілого громадянами і
організаціями, що фактично понесли ці
витрати. Витрати на виготовлення
пам'ятників і огорож визначаються,
виходячи з їх фактичної вартості, але
не вище граничної вартості стандартних
пам'ятників і огорож в даній
місцевості.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачі поховали свого близького -
сина та на його могилі встановили
надгробний пам'ятник. З представленого
рахунку №044006 від 24.005.2013р., вбачається,
що вартість спорудження надгробного
пам'ятника, замовником якого був
позивач ОСОБА_1, становить 18 000,00грн.

Таким чином, ОСОБА_3, як володілець
джерела підвищеної небезпеки
зобов'язаний відшкодувати витрати
позивачів на встановлення надгробного
пам'ятника на могилі їх сина у розмірі
18000,00грн. та витрати на поминальний обід
у сумі 4000,00грн, а всього у розмірі 22
000,00грн.

Смерть фізичної особи, спричинена
протиправними діями іншої особи,
породжує специфічні цивільні
правовідносини з відшкодування шкоди,
завданої смертю потерпілого. Специфіка
даного делікту полягає в тому, що шкода,
заподіяна життю, яка спричинила смерть,
не може бути відшкодована в натурі.
Більше того, кредитором у даному
делікті є не сам потерпілий, а інші
особи, яким заподіяно шкоду внаслідок
смерті потерпілого.

Перелік осіб, які мають право на
відшкодування шкоди, заподіяної смертю
потерпілого, визначений у ст. 1200 ЦК
України. Коло таких осіб можна поділити
на дві групи: а) непрацездатні особи,
які перебували на утриманні померлого
або мали на день його смерті право на
одержання утримання; б) дитина
потерпілого, народжена після його
смерті.

Поняття "непрацездатні громадяни"
надається ст. 1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", відповідно до якої
непрацездатними вважаються особи, які
досягли встановленого законом
пенсійного віку або визнані
інвалідами, у тому числі діти-інваліди,
а також особи, які мають право на пенсію
у зв'язку з втратою годувальника (ст. 36
Закону "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування").

До членів сім'ї, які вважаються
такими, що були на утриманні
померлого годувальника, відносяться
вищезазначені особи, якщо вони: 1) були
на повному утриманні померлого
годувальника; 2) одержували від
померлого годувальника допомогу, що
була для них постійним і основним
джерелом засобів до існування.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що за час життя ОСОБА_4 працював на
посаді інженера звукозапису в ТОВ
Міжнародна комерційна
телерадіокомпанія» (ICTV), його дохід за
останні 12 місяців (2011рік) становив (до
видачі) - 64535,35грн, відповідно
середньомісячний заробіток (дохід)
становив 5377,95грн, що підтверджується
довідкою №21 від 11.01.2012р.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходиться на
обліку в Деснянському районному
Управлінні ПФУ і за 12 місяців 2011р.
отримував пенсію, що за рік становила
42367,92грн, відповідно середньомісячний
заробіток (дохід) становив 3530,66грн, що
підтверджується довідкою №15 від
23.07.2014р.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, знаходиться на
обліку в Деснянському районному
Управлінні ПФУ і за 12 місяців 2011р.
отримувала пенсію, що за рік становила
23181,64грн, відповідно середньомісячний
заробіток (дохід) становив 1931,80грн, що
підтверджується довідкою №14 від
23.07.2014р. Сумарний дохід, отриманої
пенсії позивачів на 2011р. становив у
розмірі 65549,56грн, відповідно
середньомісячний заробіток (дохід)
становить 5462,46грн, що перевищувало суму
доходу їх сина за 2011рік.

Таким чином, представником позивача не
надані докази, на підтвердження
зазначених обставин, які викладені
позивачами в позовній заяві та в ході
розгляду справи не підтверджені
належними доказами, про те, що позивачі
перебували на повному утриманні сина -
ОСОБА_4, а довідка Ф-2 від 08.01.2014р. не є
належним доказом в розуміння ст.ст. 58, 59
ЦПК України, те, що позивачі проживали з
сином однією сім'єю, або одержували
допомогу, яка була основним джерелом
засобів до існування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Враховуючи наведені вище обставини,
суд не вбачає підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
частині майнової шкоди, у зв'язку з
втратою годувальника, завдану джерелом
підвищеної небезпеки в розмірі
80279,46грн. з ОСОБА_3 та з ПАТ «Страхова
компанія «Перша» в розмірі 100 000,00грн в
рівних частках на кожного за минулий
час (період з 01.01.2012р. по 01.05.2014р.) та
довічного відшкодування майнової
шкоди в сумі 2755,70грн. на кожного,
щомісячно, починаючи з 01.05.2014р. з ОСОБА_3

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України, визначено,
що джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» від
27.03.1992 року № 6 (із змінами і
доповненнями) та Згідно п. 6 Постанови №
4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01.03.2013р. «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», особою, яка
зобов'язана відшкодувати шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
є фізична або юридична особа, що на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди, позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Тобто, нормою закону встановлено
відповідальність володільця джерела
підвищеної небезпеки за шкоду, яка
стала наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини в цьому його володільця. На
володільця не може бути покладено
обов'язок по відшкодуванню такої шкоди,
лише якщо вона виникла внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Беручі до уваги встановлені факти та
відповідні правовідносини, суд вважає,
що відповідач ОСОБА_3 як власник
джерела підвищеної небезпеки - «Рено
Трафік», д/н НОМЕР_1, несе
відповідальність за спричинену
позивачам моральної шкоди внаслідок
загибелі сина - ОСОБА_4

Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка завдала якщо шкоди завдано
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю фізичної особи внаслідок
дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України, моральна
шкода, завдана смертю фізичної особи,
відшкодовується її чоловіку (дружині),
батькам (усиновлювачам), дітям
(усиновленим), а також особам, які
проживали з нею однією сім'єю.

Згідно із частинами 1-3 ст. 23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості. Моральна шкода
відшкодовується одноразово, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Суд приймає до уваги, що в результаті
трагічної події, дорожньо-транспортної
пригоди, позивачі втратила близьку їм
людину - сина, у зв'язку з чим вони
втратили нормальні життєві зв'язки і
морально страждають та вважає
розумним, виваженим та справедливим
стягнути з ОСОБА_3 суму моральної шкоди
в розмірі 80000,00грн на користь позивачів,
а саме по 40000,00грн на кожного.

Крім того, судом встановлено, що ліміт
відповідальності страховика за шкоду,
заподіяну життю, становить 100000,00грн,
згідно полісу № АА/2134094 від 15.03.2011р.

Таким чином, відповідно до ст.ст. 22, 27
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (в редакції
чинній на дату ДТП), при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи;
страховик виплачує моральну шкоду, і
тому у відповідності до ліміту
встановленого законом, суд вважає, що
ПАТ «Страхова компанія «Перша» повинна
виплатити компенсацію позивачам
моральної шкоди у розмірі 5000,00грн.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що заявлені позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню
на користь держави судовий збір в
розмірі 1020,00грн, а з відповідача ПАТ
«Страхова компанія «Перша» на користь
держави судовий збір в розмірі 243,60грн.

На підставі викладеного та керуючись
Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» Постановою № 4
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01.03.2013р. «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", ст.ст. 23, 1200, 1167,
1172, 1187 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 61, 88,
212-215, ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Перша» про
відшкодування шкоди, заподіяної смертю
потерпілого - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2 кошти у розмірі 22 000,00грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
моральну шкоду в розмірі 40 000,00грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
моральну шкоду в розмірі 40 000,00грн.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Перша»
на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 моральну
шкоду в розмірі 5000,00грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в розмірі 1020,00грн.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Перша»
на користь держави судовий збір в
розмірі 243,60грн.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Деснянський районний суд міста Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Бабко В.В.