Справа № 194/714/14-ц
Провадження № 2/194/445/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2014 року
м.
Тернівки

Тернівський міський суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді

Пономаренко І.П.

при секретарі

Ощепковій І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Тернівського міського
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання права власності
на ідеальну 1/2 частку в спільній
сумісній власності подружжя, суд,-

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що з
відповідачем вони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 1987
року по 15 жовтня 2013 року, що
підтверджується копією рішення
Тернівського міського суду від 26
вересня 2013 року.

За час перебування у шлюбі ними було
придбано спільне майно на спільні
кошти, а саме: квартира АДРЕСА_1, яка
зареєстрована на відповідача. У зв'язку
з чим просить суд визнати за ним право
власності на 1/2 частину вищевказаної
квартири, а також покласти судові
витрати по справі на відповідача.

Позивач надав до суду письмову
заяву, згідно якої позов підтримав,
просив позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі та розглядати справу за
його відсутності, не заперечував проти
ухвалення рішення при заочному
розгляді справи.

Відповідач в судове засідання не
з'явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлялася своєчасно та
належним чином, причини неявки в судове
засідання суду не повідомила.

Тому згідно ст.224 ЦПК України суд
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності відповідача та ухвалити
заочне рішення.

У зв'язку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197
ЦПК України фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази в їх сукупності
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст.2 ЦПК України, провадження
в цивільних справах здійснюється
відповідно до законів, чинних на час
виникнення окремих процесуальних дій,
розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду за захистом порушених або
оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Ст.4 ЦПК України закріплено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Частиною 5 ст. 74 ЦПК України
передбачено, що у разі відсутності
осіб, які беруть участь у справі за
адресою місця проживання або
реєстрації, вважається, що судовий
виклик або судове повідомлення вручене
їм належним чином.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, зобов'язані
повідомляти суд про зміну свого місця
проживання (перебування, знаходження)
або місцезнаходження під час
провадження справи. У разі відсутності
заяви про зміну місця проживання або
місцезнаходження судова повістка
надсилається на останню відому судові
адресу і вважається доставленою,
навіть якщо особа за цією адресою
більше не проживає або не знаходиться.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, зобов'язані
повідомляти суд про

причини неявки у судове засідання. У
разі неповідомлення суду про причини
неявки вважається, що сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, не
з`явилися в судове засідання без
поважних причин.

Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Тому суд приходить до висновку, що
відповідач повідомлений належним
чином про час і місце судового
засідання, та зі згоди позивача ухвалює
рішення при заочному розгляді справи
відповідно до ст. 224 ЦПК України.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обгрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Стаття 68 СК України передбачає, що
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте під час шлюбу.

Згідно ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. За рішенням суду частка
майна дружини, чоловіка може бути
збільшена, якщо з нею, ним проживають
діти, а також непрацездатні повнолітні
син, дочка, за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

У відповідності до ст.372 ЦК України у
разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 14 лютого 1987 року по 15 жовтня 2013
року, який був розірваний згідно
рішення Тернівського міського суду від
26 вересня 2013 року.

За час перебування у шлюбі,
відповідно до договору купівлі -
продажу від 04.08.1997 року, сторонами було
придбано майно, яке згідно норм
Сімейного кодексу України є спільною
сумісною власністю, про розподіл якого
ставить питання позивач, а саме -
квартира АДРЕСА_1.

Право власності на вищевказану
квартиру було зареєстровано в КП
«Тернівське БТІ» на відповідача ОСОБА_2

Таким чином, аналізуючи досліджені в
судовому засіданні письмові докази,
суд приходить до висновку, що згідно
вимог Сімейного кодексу України та
Цивільного кодексу України придбана
квартира є спільною сумісною власністю
подружжя позивача та відповідача.

При вирішенні питання про розподіл
майна та визнання права власності на 1/2
його частину, необхідно керуватися
положеннями ст.ст. 70, 71 СК України.

У зв'язку з чим, суд приходить до
висновку про те, що з метою
забезпечення прав сторін, необхідно
визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1.

Крім того, відповідно до вимог ст. 88
ЦПК України та Закону України «Про
судовий збір» підлягає до стягнення з
відповідача на користь позивача
понесені по справі судові витрати в
сумі 415 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И
Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на ідеальну 1/2
частку в спільній сумісній власності
подружжя, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), право
власності на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1, яка зареєстрована на ОСОБА_2,
згідно договору купівлі-продажу від
04.08.1997 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
(ІПН НОМЕР_1), понесені по справі судові
витрати в сумі 415 (чотириста
п'ятнадцять) грн. 00 коп.

Заява про перегляд цього рішення
може бути подана відповідачем в
Тернівський міський суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Тернівський міський суд
шляхом подачі апеляційної скарги у
десятиденний строк з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя:
І.П.
Пономаренко