Справа №489/6438/13-ц 07.08.2014 07.08.2014 07.08.2014
Провадження №22-ц/784/2241/14
Справа № 22-ц/784/2241/14
Головуючий першої інстанції:
Суддя-доповідач апеляційного
суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого Шолох З.Л.

суддів Данилової О.О., ,
Коломієць В.В.,

при секретарі Горенко Ю.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 29 жовтня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики.

Позивач вказував, що 13 січня 2012 року він
уклав з відповідачем нотаріально
посвідчений договір позики, за яким
передав йому в борг 28857грн.60коп., які
останній зобов'язався повертати
щомісячними платежами з кінцевим
строком погашення не пізніше 13 травня
2012 року. Також договором передбачено,
що у разі прострочення платежів
відповідач повинен сплатити штраф в
розмірі 200грн.40коп. за кожен день
прострочення. До теперішнього часу
сума позики відповідачем не повернута.

Також, як зазначив позивач, 26 листопада
2012 р. він уклав з відповідачем ще один
договір позики, про що була складена
відповідна розписка, за яким передав
ОСОБА_2 в борг 89000грн.00коп., які останній
зобов'язався повертати частками з
кінцевим строком погашення не пізніше
31 грудня 2013року. До теперішнього часу
сума позики відповідачем не повернута.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3
просив стягнути з ОСОБА_2
заборгованість за договором позики від
13 січня 2012 року в загальному розмірі 160
357грн. 40коп., з яких основна сума боргу -
28857грн.60коп., штраф - 127 053грн.60коп.,
проценти відповідно до облікової
ставки НБУ - 3280грн.82коп., три процента
річних від простроченої суми згідно
ст.625 ЦК України - 1142грн.26коп., а також
заборгованість за договором позики від
26 листопада 2012 р в загальному розмірі
93455грн.57коп., з яких основна сума боргу -
89000грн.00коп., проценти відповідно до
облікової ставки НБУ - 4396грн.60коп., три
процента річних від простроченої суми
згідно ст.625 ЦК України - 58грн.97коп.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 29
жовтня 2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 заборгованість за договором
позики від 13 січня 2012 року в загальному
розмірі 137 037грн.18коп., з яких основна
сума боргу - 28857грн.60коп., штраф - 127
053грн.60коп., три процента річних -
1165грн.98коп., а також заборгованість за
договором позики від 26 листопада 2012 р в
загальному розмірі 89058грн.97коп., з яких
основна сума боргу - 89000грн.00коп., три
процента річних - 58грн.97коп. Стягнуто
відшкодування судового збору в розмірі
2 260грн.96коп.

В апеляційній скарзі представник
відповідача - ОСОБА_4, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин
справи та порушення норм матеріального
права, просив рішення скасувати та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню із
наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046, ч.1 ст.1049 ЦК України
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватися належним чином,
відповідно до умов договору та у
встановлені договором строки.

Пунктом 3 ч.1 ст.611 ЦК України
встановлено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Також положеннями ст. 1050 ЦК України
встановлено, що у випадку
несвоєчасного повернення
позичальником суми позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 13 січня 2012 року
сторонами був укладений нотаріально
посвідчений договір безпроцентної
позики, за яким позивач передав
відповідачу в йому в борг 28857грн.60коп.,
які останній зобов'язався повертати
щомісячними платежами з кінцевим
строком погашення не пізніше 13 травня
2012 року. Також договором передбачено,
що у разі прострочення платежів
відповідач повинен сплатити штраф в
розмірі 200грн.40коп. за кожен день
прострочення (а.с. 19).

26 листопада 2012 р. сторони уклали ще один
договір позики, про що була складена
відповідна розписка, за яким ОСОБА_3
передав ОСОБА_2 в борг 89000грн.00коп., які
останній зобов'язався повертати
частками: 8000грн - до 01 червня 2013р., а
після цього - по 13500грн до 15-го числа
кожного місяця, з кінцевим строком
погашення не пізніше 31 грудня 2013року
(а.с. 20).

До теперішнього часу відповідач жодних
грошових сум в погашення боргу за
вказаними договорами позивачу не
повернув.

За таких обставин, відповідно до
вищевикладених вимог закону, суд
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості за договором позики від
13 січня 2012 року, що складається з
основної суми боргу - 28857грн.60коп., трьох
процентів річних згідно ст.625 ЦК -
1165грн.98коп., а також заборгованості за
договором позики від 26 листопада 2012 р в
загальному розмірі 89058грн.97коп., з яких
основна сума боргу - 89000грн.00коп., три
процента річних - 58грн.97коп.

З такими висновками суду слід
погодитись, оскільки вони зроблені
відповідно до норм матеріального права
та фактичних обставин справи,
встановлених судом на підставі повно
та всебічно досліджених доказів.

Також згідно положенням п. 3 ч.1 ст.611 ЦК
України є правильним висновок суду про
наявність підстав для стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 передбаченого
підпунктом «в» п.2 укладеного сторонами
договору позики від 13 січня 2012 року
штрафу у разі прострочення платежів.

Разом з тим, при вирішенні питання про
стягнення цієї неустойки слід також
врахувати наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(частина четверта статті 267 ЦК України)).

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (частина п'ята статті 261 ЦК
України).

Пунктом 1 частини 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується спеціальна
позовна давність в один рік.

Отже, відповідно до ст. 266, ч.2 ст. 258 ЦК
України стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Оскільки дана справа розглядалась
судом першої інстанції в заочному
порядку, про застосування строку
позовної давності до вимог про
стягнення штрафу було заявлено
відповідачем в апеляційній скарзі.

За таких обставин, розмір штрафу за
прострочення платежів за договором
позики від 13 січня 2012 року у межах
річного строку позовної давності
складає 73146грн.

Враховуючи, що розмір неустойки є
надмірно великим порівняно з розміром
основної заборгованості за договором
позики від 13 січня 2012 року та виходячи з
положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, колегія
суддів вважає можливим зменшити розмір
штрафу, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача, до 29000
грн.

За такого, відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України заочне рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 29
жовтня 2013 року в частині розміру
заборгованості за договором позики від
13 січня 2012 року, що підлягає стягненню з
відповідача, необхідно змінити.

Також, відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК
України, підлягає зміні розмір
відшкодування судового збору, що
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, до 1480грн. 83коп.

Доводи апелянта про погашення ним
заборгованості, яка є предметом даного
судового спору, шляхом передачі
позивачу в рахунок боргу автомобіля з
причепом, не заслуговують на увагу,
оскільки належними та допустимими
доказами не підтверджені. До того ж,
виходячи з положень ст.. 545 ЦК України,
наявність оригіналів боргових
документів у позивача, спростовує
посилання відповідача на виконання ним
своїх боргових зобов'язань.

Інших доводів, які б спростовували
висновки суду першої інстанції,
апелянтом не було наведено.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги. За такого, рішення суду в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 не було предметом
апеляційного перегляду, оскільки в
апеляційному порядку не оскаржувалось.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Заочне рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2013 року в
частині розміру заборгованості за
договором позики від 13 січня 2012 року, що
підлягає стягненню з відповідача, та в
частині розміру відшкодування
судового збору - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
заборгованість за договором позики від
13 січня 2012 року в загальному розмірі
59023грн.58коп. (п'ятдесят дев'ять тисяч
двадцять три гривні п'ятдесят вісім
копійок), з яких основна сума боргу -
28857грн.60коп., штраф - 29000грн.00коп., три
процента річних - 1165грн.98коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
відшкодування судового збору в розмірі
1480грн. 83коп. (одна тисяча чотириста
вісімдесят гривень вісімдесят три
копійки).

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу протягом двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді