Справа № 459/2847/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2014 року
Червоноградський міський суд
Львівської області

в складі: головуючого-судді
Жураковського А.І.

при секретарі
Ганас К.В.

з участю позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Вандзьо О.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Червонограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
про стягнення моральної шкоди
спричиненої внаслідок трудового
каліцтва,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся у суд з позовом до
відповідача про стягнення моральної
шкоди, спричиненої внаслідок трудового
захворювання, покликаючись на те, що
протягом 1982-1985 років працював
підземним електрослюсарем на шахті
«ім. ХХV з'їзду КПСС», з 2003 року і по
сьогоднішній день працює поверхневим
електрослюсарем. 17.03.2003 р. йому був
виданий наряд на встановлення
апаратури телесигналізації ТСД-ІМ на
пульті лави. Під час виконання своїх
посадових обов'язків він відчув
сильний біль в області серця після чого
потрапив у лікарню з діагнозом -
інфаркт міокарда та змушений був
проходити лікування близько трьох
місяців. 13.11.2003 р. директором шахти
«Відродження» було затверджено акт
форми Н-1 про нещасний випадок, згідно
чого встановлено, що причиною такого
став незадовільний психологічний
клімат у колективі, перевищення
еквівалентного рівня шуму та
перевищення концентрації вугільного
пилу в робочій зоні.

20.11.2003 р. кардіологічною МСЕК йому
вперше встановлено 55 % втрати
професійної працездатності у зв'язку з
травмою від 17.07.2003 р., а 24.11.2005 р.
встановлено 3 групу інвалідності та 60 %
втрати профпрацездатності,
безтерміново.

Вважає, що йому було заподіяно моральну
шкоду, оскільки, він безтерміново на 60 %
втратив працездатність внаслідок
трудового каліцтва, та отримав ІІІ
групу інвалідності, що значно посилює
його фізичні і моральні страждання. Не
в змозі вести активне життя, змушений
періодично звертатись за медичною
допомогою та витрачати значні кошти на
купівлю ліків. Через порушення
нормальних життєвих зв'язків,
вимушений докладати додаткових зусиль
для організації свого життя. Розмір
моральної шкоди оцінює у 40000 грн. та
просить такий стягнути з відповідача.

Позивач в судовому засіданні підтримав
позов, пояснив, що внаслідок отриманого
інфаркту міокарда під час виконання
посадових обов'язків він не може
працювати у важких умовах праці,
змушений постійно проходити лікування,
йому важко підніматись по сходах,що
значно змінило його уклад життя. Вважає
позов обґрунтованим та просить такий
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала,
покликаючись на те, що позивач не
звертався з часу встановлення ступеня
втрати працездатності в фонд за
відшкодуванням моральної шкоди.
Звертає увагу на те, що позивачем не
подано висновку МСЕК, лікаря психіатра
чи висновку ЛКК про встановлення факту
спричинення йому моральної шкоди
внаслідок втрати працездатності. Таким
чином, у позовних вимогах просить
відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що протягом 1982-1985
років, позивач працював підземним
електрослюсарем на шахті «ім. ХХV з'їзду
КПСС», з 2003 року і по сьогоднішній день
працює поверхневим електрослюсарем
шахти «Відродження».

17.07.2003 р. з ОСОБА_1 стався нещасний
випадок, внаслідок незадовільного
психологічного клімату у колективі,
перевищення еквівалентного рівня шуму,
перевищення концентрації вугільного
пилу в робочій зоні, він отримав
інфаркт міокарда, що вбачається з акту
про нещасний випадок на виробництві
від 13.11.2003 р. № 40.

Відповідно до довідки обласної
кардіологічної МСЕК серії ЛВА-2 № 004512
від 7.11.2003 року встановлено, що позивачу
вперше встановлено 55% втрати
професійної працездатності у зв'язку з
каліцтвом з необхідністю санаторного
лікування.

Згідно довідки обласної МСЕК серії
ЛВА-2 № 004525 від 24.11.2005 р., встановлено ІІІ
групу інвалідності та 60% втрати
профпрацездатності безтерміново.

Відповідно до ст.ст. 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абзацом п'ятим частини першої
ст. 4 Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України
«Про охорону праці», державна політика
в галузі охорони праці базується,
зокрема, на принципах пріоритету життя
і здоров'я працівників, повної
відповідальності роботодавця за
створення належних, безпечних і
здорових умов праці, соціального
захисту працівників, повного
відшкодування шкоди особам, які
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань. Згідно з ч. 1 ст. 9 цього
Закону відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі смерті
працівника здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві й професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Укладаючи з роботодавцем угоду про
обов'язкове страхування від нещасного
випадку, страховик (Фонд соціального
страхування від нещасних випадків) тим
самим бере на себе зобов'язання надати
застрахованим особам передбачені
Законом соціальні послуги та виплати.

На час спірних правовідносин діяли як
ч.3 ст. 34 Закону України від 23.09.1999р.
№1105-ХІV «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності», так
і ст.9 Закону України «Про охорону
праці» (в ред. Закону від 21.11.2002р. №229-ІV),
згідно з якою відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров»я, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до наведеного вище Закону
України.

Це підтверджується також роз'ясненням
Конституційного Суду України, наданим
у рішенні від 27.01.2004 року №1-рп/2004 у
справі за конституційним зверненням
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській
області про офіційне тлумачення
положення ч.3 ст. 34 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності».

Вказані обставини є також викладеними
у листі Вищого спеціалізованого суду №
6-931/0/4-11 від 29.07.2011р.

Згідно п.п. «є»п.1 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»(в
редакції чинній на час спірних
правовідносин) передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Надаючи соціальні послуги
застрахованим та здійснюючи страхові
виплати грошових сум, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
здійснює забезпечення соціального
захисту громадян у разі тимчасової,
стійкої або повної втрати
працездатності.

Крім цього, відповідно до ст. 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Зокрема, моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
вона зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров"я.

Встановлення Законом обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати моральну
шкоду є засобом реалізації потерпілим
гарантованого державою усім
застрахованим громадянам забезпечення
прав у страхуванні від нещасного
випадку та професійного захворювання.

Згідно із ч.4 ст. 14 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», до професійного
захворювання належить захворювання, що
виникло внаслідок професійної
діяльності застрахованого та
зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов'язаних з роботою.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання. Відмова потерпілому у
праві на отримання грошової
компенсації за моральну шкоду від
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків залежно від ступеня
втрати професійної працездатності має
обмежувальний характер.

Таким чином, суд покладає обов'язок
відшкодувати моральну шкоду позивачу
на відповідача - відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області, яка спричинена
внаслідок професійного захворювання.

Пленум Верховного Суду України у своїй
постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику по справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди (із змінами, внесеними постановою
від 25 травня 2001 року № 5) роз'яснив, що
моральна шкода може складатися,
зокрема, у моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного способу життя, при настанні
інших негативних наслідків.

Посилання представника відповідача на
те, що для встановлення факту наявності
моральної шкоди, позивачу слід
звернутись на обстеження у МСЕК або у
ЛКК Червоноградської міської лікарні,
судом до уваги не можуть бути прийняті,
оскільки відповідно до п. 2 наказу МОЗ
України № 420 від 05.06.2012 року «Про
затвердження Порядку та Критеріїв
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня стійкої
втрати професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров»я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 16.08.2012 року визнано
таким, що втратив чинність наказ МОЗ
України від 22.11.1995 року, яким
затверджено Порядок встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким заподіяно ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків», у п. 3.8 якого
передбачалося, що на МСЕК покладено
обов'язок встановлення факту
спричинення моральної шкоди.

На думку суду, трудове каліцтво
позивача, що потягнуло за собою 60%
втрати профпрацездатності, є наслідком
душевних страждань, переживань, болю та
дискомфорту, який позивач пережив і в
подальшому переживає.

В свою чергу, Пленум Верховного Суду
України у своїй постанові № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику по справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди (зі змінами,
внесеними постановою від 25 травня 2001
року №5) вказав, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визнає залежно від характеру
та обсягу страждань (фізичних,
душевних, психічних тощо), яких зазнав
позивач, характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Беручи до уваги наведене, з врахуванням
глибини моральних страждань отриманих
позивачем внаслідок трудового
каліцтва, виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, суд
приходить до переконання, що з
відповідача в користь позивача слід
стягнути 10000 грн. моральної шкоди так як
вимоги про стягнення 40000 грн. моральної
шкоди є завищені та належним чином не
обґрунтовані.

Керуючись ст.ст. 10, 30, 60, 209, 212, 215
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
в користь ОСОБА_1 10000 (десять тисяч)
гривень заподіяної моральної шкоди.

В решті вимог - відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Львівської області протягом 10 - ти днів
з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя:
А. І. Жураковський