Справа № 642/4006/14-ц
Головуючий І інстанції - Шрамко Л.Л.
Провадження: 22-ц/790/5114/14
Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді - Бездітка В.М.,

суддів колегії - Коровіна С.Г.,
ДовгальА.П.,

при секретарі - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Ленінського районного суду
м. Харкова від 18 червня 2014
року за позовом ОСОБА_3 до Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса
про визнання рішення незаконним,
стягнення одноразової грошової
допомоги, -

ВСТАНОВИЛА :

У травні 2014 року позивач звернулася до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що вона працювала з
09.10.2001 року по 20.03.2014 року судовим
експертом на посаді наукового
співробітника та старшого наукового
співробітника. За цей час їй були
присвоєні відповідно 4, 3 та 2
кваліфікаційні класи судового
експерта, та відповідні їм 11,9,8 і 7 ранг
державного службовця, та нею була
прийнята присяга державного службовця.
Наказом від 03.03.2014 року вона була
звільнена 20.03.2014 року за п.1 ст. 36 КЗпП
України у зв'язку виходом не пенсію
державного службовця з посади старшого
наукового співробітника з посадовим
окладом 2 175 грн. Посилалася на
ст. 18 Закону України «Про судову
експертизу», ст. 37 Закону України «Про
державну службу» державним службовцям
у разі виходу на пенсію при наявності
стажу державної служби не менше 10 років
виплачується грошова допомога в
розмірі 10 місячних посадових окладів. У
задоволенні її заяви про виплату
вказаної допомоги рішенням директора
ХНДІСЕ №2/922 від 19.03.2014 року їй було
відмовлено.

Зазначала, що звільнена на підставі п. 1
ст. 36 КЗпП України (угода сторін), однак
фактичною причиною звільнення був її
вихід на пенсію, про що свідчить
довідка про перебування її на пенсії
державного службовця, а також факт
подачі нею заяви від 12.02. 2014
року про звільнення за ст. 38 КЗпП
України у зв'язку з виходом на пенсію,
яка була узгоджена та підписана, однак
за її заявою від 03.03.2014 року наказ про її
звільнення за 38 КЗпП України був
скасований.

Просила визнати незаконним рішення
ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса
№2/922 від 19.03.2014 року про відмову у
виплаті їй одноразової грошової
допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів та стягнути з
відповідача зазначену грошову
допомогу розмірі 21 750 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від 18 червня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
неповне з»ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи. В обґрунтування
скарги зазначає, що відповідно до ст.18
Закону України «Про судову експертизу»
та ч. 13 ст. 37 Закону України «Про
державну службу» вона має право на
отримання грошової допомоги в розмірі
10 місячних посадових окладів, оскільки
фактично звільнена з посади судового
експерта у зв'язку з виходом на пенсію,
як державного службовця; має стаж
державної служби не менше 10 років.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачка звільнена за угодою сторін,
на момент її звільнення посада, яку
вона займала, не відносилась до
категорії посад державних службовців,
а сама позивачка не була державним
службовцем.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що згідно трудової
книжки ОСОБА_3 наказом №133-о/с від 09.10.2001
року була прийнята на посаду наукового
співробітника лабораторії
трасологічних та фоноскопічних
досліджень Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз ім. засл. Проф. М.СМ.
Бокаріуса, 15.05.2006 року переведена на
посаду старшого наукового
співробітника лабораторії.

За час роботи їй присвоєні
кваліфікаційні класи судового
експерта та ранги державного службовця
- 7.05.2002 року - 4 клас, 11 ранг; 14.08.2006 року - 3
клас, 9 ранг; 16.02.2009 року - 8 ранг; 03.09.2010
року - 2 клас, 7 ранг.

Наказом директора інституту № 60-о/с від
03 березня 2014 року ОСОБА_3 звільнена з
роботи за п.1 ст. 36 КЗпП України (угода
сторін). На час звільнення її посадовий
оклад становив 2 175 грн.

Згідно довідки УПФУ в Ленінському
районі м. Харкова від №61 від 10.04.2014 року
позивачка перебуває на обліку як
пенсіонер за віком - держслужбовець
згідно з Законом України «Про державну
службу», пенсія призначена з 24.10.2011 року
довічно.

Керівництво ХНДІСЕ листом № 2/1203 від
18.05.2011 року зверталось з листом до
Міністерства соціальної політики за
роз'ясненням з приводу виплати
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів працівникам
інституту у разі виходу на пенсію в
умовах вступу в силу Постанови
Кабінету Міністрів України від 30.03.2011
року №314 «Про умови оплати праці
працівників державних спеціалізованих
установ судових експертиз».

В листі Міністерства соціальної
політики № 524/13/84-11 від 30.06.2011 року за
підписом директора Департаменту
заробітної плати та умов праці на
адресу інституту вказано, що
співробітники науково-дослідних
установ судових експертиз не є
державними службовцями, тому підстав
для виплати їм десяти місячних
посадових окладів у разі виходу на
пенсію немає.

17 березня 2014 року позивачка звернулась
до директора інституту з проханням
виплатити їй у зв'язку з виходом на
пенсію згідно з діючим законодавством
вихідну допомогу у розмірі 10 посадових
окладів.

19 березня 2014 року за вих. № 2/922
позивачці надано відповідь про відмову
у виплаті грошової допомоги, з
посиланням на те, що від дня набуття
чинності постанови Кабінету Міністрів
України від 30.03.2011 року № 314 втратило
чинність розпорядження №558 від 31
серпня 1995 року, та посади судових
експертів державних спеціалізованих
установ не належать до посад державних
службовців, а тому на них не
поширюється дія Закону України «Про
державну службу».

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідно до ст.18 Закону України «Про
судову експертизу» та ч. 13 ст. 37 Закону
України «Про державну службу» вона має
право на отримання грошової допомоги в
розмірі 10 місячних посадових окладів,
оскільки фактично звільнена з посади
судового експерта у зв'язку з виходом
на пенсію, як державного службовця; має
стаж державної служби не менше 10 років
є безпідставними та спростовуються
матеріалами справи.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
судову експертизу», питання оплати
праці та умови соціального захисту
судових експертів визначаються
Кодексом законів про працю України та
іншими актами законодавства України.

На працівників державних
спеціалізованих установ судових
експертиз поширюються особливості
матеріального та соціально-побутового
забезпечення, передбачені Законом
України «Про державну службу», якщо
інше не передбачено законами України.

Відповідно до ч. 13 ст. 37 Закону України
«Про державну службу», у разі виходу на
пенсію державні службовці за наявності
стажу державної служби не менше 10 років
користуються умовами щодо
комунально-побутового обслуговування,
передбаченими цим Законом.

Тобто, для виникнення у особи права на
отримання грошової допомоги потрібна
сукупність наступних юридичних фактів:
фактичне звільнення судового експерта
з посади у зв'язку з виходом на пенсію
державного службовця; наявність стажу
державної служби не менше 10 років.

Згідно запису у трудовій книжці, ОСОБА_3
наказом директора інституту № 60-о/с від
03 березня 2014 року ОСОБА_3 звільнена з
роботи за п.1 ст. 36 КЗпП України (угода
сторін) /а.с. 12/. Запис про звільнення за
угодою сторін не передбачає для особи
наслідків у вигляді відповідних
гарантій, пільг чи компенсацій, в тому
числі грошової допомоги в розмірі 10
місячних посадових окладів

Запис про звільнення на підставі ст. 38
КЗпП України у зв'язку з виходом на
пенсію у трудовій книжці відсутній.

Як вбачається з матеріалів справи, у
ОСОБА_3 була можливість звільнитися з
інших окремих підстав, за яких
законодавством встановлено відповідні
гарантії, пільги чи компенсації, а саме
за ст. 38 КЗпП України, проте, як вона
зазначала у суді першої інстанції, за
її заявою від 03.03.2014 року наказ про її
звільнення за ст. 38 КЗпП України був
скасований.

На момент звільнення позивачки за
угодою сторін посада, яку вона займала,
не відносилась до категорії посад
державних службовців, вона не була
державним службовцем і не отримувала,
саме як державний службовець
відповідні доплати.

Таким чином, висновки суду
відповідають вимогам закону,
підтверджуються матеріалами справи,
рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Підстав для скасування рішення при
апеляційному розгляді справи не
встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 18 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення. Ухвала може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий суддя -

Судді колегії -