У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу,
стягнення грошових коштів, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Будьонівського районного суду м.
Донецька від 25 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 11 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що 14 травня 1990 року вона розірвала
шлюб з ОСОБА_5 і з 2001 року по грудень 2011
року проживала однією зі ОСОБА_6 у
АДРЕСА_1, а з 2007 року по грудень 2011
року проживали з ним спільно за
адресою: АДРЕСА_2. У даний період вони
вели спільне господарство, були
пов'язані спільним побутом. У кінці
грудня 2011 року, після сварки, ОСОБА_4
вигнав її з будинку АДРЕСА_2.

Під час спільного проживання ними
витрачались кошти на будівництво і
капітальний ремонт будинку АДРЕСА_2, в
якому вони проживали і який належить
ОСОБА_4 на підставі договору міни від
27 лютого 2004 року. Станом на 2003-2004
роки будинок був загальною площею 54,9
кв.м і житловою 37,5 кв.м та складався з
веранди, прихожої, комори, кухні, трьох
житлових кімнат, сараїв: літ.: Б, В, Г, Г і
огорожі. Під час спільного проживання,
з 2004 року по 2011 рік ними за рахунок
спільних коштів проведена
реконструкція будинку, зведена велика
жила прибудова літ. А'-І площею 99,0 кв.м,
гараж літ. Е площею 57,4 кв.м, внаслідок
чого збільшились загальна площа
будинку до 119,3 кв.м, житлова до 56,00 кв.м,
що потягло і збільшення вартості
будинку. У позивачки збереглись чеки на
придбання будівельних матеріалів на
суму 36 550 грн., а згідно її підрахунку
витрати на ремонт склали близько
100 тис. грн.

У зв'язку з цим позивачка просила суд
встановити факт проживання з
відповідачем однією сім'єю як чоловіка
та жінки без реєстрації шлюбу у період
часу з 2001 року по грудень 2011 року, та
стягнути Ѕ частину грошових коштів у
розмірі 126 350 грн., витрачених для
покращення житлових умов на ремонт і
будівництво будинку.

Рішенням Будьонівського районного
суду м. Донецька від 25 листопада
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 11 березня 2014 року, позов задоволено.
Встановлено факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як чоловіка та
жінки без шлюбу з 2001 року по
грудень 2011 року. Стягнуто зі ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 грошові кошти у
розмірі 126 350 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що позивачкою доведено
факт перебування її зі ОСОБА_4 у період
з 2001 року по 31 грудня 2011 року у
фактичних шлюбних відносинах і
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, а також ведення
спільного господарства та наявності
єдиного сімейного бюджету. Тому на
користь позивачки слід стягнути Ѕ
частину коштів, витрачених на ремонт та
будівництво будинку АДРЕСА_2, у розмірі
126 350 грн.

З цими висновками судів погодитись не
можна, оскільки такі не ґрунтуються на
матеріалах справи та суперечать нормам
матеріального та процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_4 на
підставі договору міни житла від
27 лютого 2004 року, посвідченого
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
за реєстровим № 878, передав 63/100 частини
житлового будинку АДРЕСА_3 та отримав у
власність житловий будинок АДРЕСА_2,
розташований на земельній ділянці
площею 1677 кв.м, на якій знаходяться: А-1
житловий будинок з шлакоблоку,
житловою площею 37,5 кв.м, загальною
площею 54,9 кв.м; Б, В, Г - сараї; Ф -
фундамент; № 1, 2 - паркани, брама.
Право власності на даний будинок
зареєстровано за ОСОБА_4 у КП «БТІ м.
Донецька» 26 листопада 2004 року (а. с. 22-23).

Згідно рішення виконавчого комітету
Будьоннівської районної у
м. Донецьку ради № 21/5 від 17 січня 2011
року погоджено прийняття в
експлуатацію реконструйованого
житлового будинку А-1 з житловою
прибудовою А'-І житловою площею 56,0 кв.м,
загальною площею 119,3 кв.м та зведеної
господарської будівлі: гаражу Е по
АДРЕСА_2, та рекомендовано ОСОБА_4
звернутись до інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області для одержання
сертифіката відповідності (а. с. 55).

Відповідно до ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою, майно набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою,
поширюються положення Глави 8 цього
Кодексу.

Як вбачається з матеріалі справи,
позивачка факт спільного проживання з
відповідачем з 2001 року по грудень 2011
року доводила поясненнями свідків,
фотокартками, актом обстеження
жилого-побутових і матеріальних умов
від 05 березня 2012 року, копією
ощадної книжки.

Суди, посилаючись на вказані докази,
дійшли висновку, що сторони з 2001
року проживали без реєстрації шлюбу,
проте не звернули уваги, що норми
ст. 74 СК України набрали чинності з 01
січня 2004 року, а КпШС України, який діяв
до 1 січня 2004 року, не містив норм, які
регулюють режим спільної сумісної
власності осіб, які не перебувають у
зареєстрованому шлюбі.

Крім того, згідно з п. 20 постанови
Пленуму Верховного суду «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, при
застосуванні ст. 74 СК України, що
регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам

необхідно враховувати, що правило
зазначеної норми поширюється на
випадки, коли чоловік та жінка не
перебувають у будь-якому іншому шлюбі і
між ними склалися усталені відносини,
що притаманні подружжю.

Позивачкою до матеріалів справи була
додана копія свідоцтва про розірвання
шлюбу її з ОСОБА_5 у 1990 році (а. с. 21).

Проте посилання суду на розірвання
відповідачем шлюбу з колишньою
дружиною у 1999 році не містить
документального підтвердження у
матеріалах справи.

Тобто суди, не з'ясували, які норми
матеріального права підлягають
застосуванню, не перевірили, чи не
перебував відповідач у іншому шлюбі та
чи відповідно не порушуються даним
рішенням права інших осіб та дійшли
передчасного висновку про
застосування положень ст. 74 СК України.

Крім того у висновку проведеної у даній
справі судово-будівельної експертизи
№ 1334/24 від 25 липня 2013 року зазначено про
те, що визначити стан та ринкову
вартість спірного домоволодіння на 2004
та 2011 роки не виявляється можливим. У
технічному паспорті за 2003 рік
зазначений план квартири з плащами
кімнат, однак відсутні зовнішні
розміри стін, що не дозволяє здійснити
співставлення з більш пізніми
технічними паспортами. Крім того
відсутня інформація про наявність
господарських споруд.

Згідно технічного паспорту за 2003 рік
опалення у досліджуваному жилому
будинку було пічним, згідно технічного
паспорту від 08 серпня 2007 року жила
прибудова літ. А-1 обладнана водяним
опаленням та газопостачанням. Вартість
вищенаведених будівельних і
ремонтно-будівельних робіт на момент
проведення експертизи складає 252 700 грн.
(а. с. 174).

Тобто судами фактично не було
встановлено, які саме та якої вартості
роботи були проведені у спірному
будинку, починаючи з 01 січня 2004 року.

Таким чином, суди у порушення вимог ст.
ст. 212-214, 315 ЦПК України не врахували
норми матеріального та процесуального
права, які регулюють спірні
правовідносини, не встановили
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи,
відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Будьонівського районного суду
м. Донецька від 25 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 11 березня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко