У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

23 липня 2014 року
м. Київ Колегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
поділ в натурі домоволодіння за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Київської області
від 10 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що з 14 жовтня 1962 року по 12 жовтня
2010 року він перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4
Перебуваючи у шлюбі вони на підставі
договору купівлі-продажу 27 вересня 1974
року придбали будинок АДРЕСА_1, який
було оформлено на ім'я ОСОБА_4 Рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 08 липня 2011 року
за ними визнано право власності по Ѕ
частині зазначеного житлового будинку.
Зазначав, що між ними з 1985 року склався
певний порядок користування цим
будинком.

У зв'язку з цим, уточнивши позовні
вимоги, позивач просив суд поділити
вказаний житловий будинок з
урахуванням першого варіанту висновку
судової будівельно-технічної
експертизи від 25 вересня 2012 року.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 28
січня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Виділено в натурі ОСОБА_3 Ѕ частину
житлового будинку та надвірних
будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1.
Всього по домоволодінню площею 66,9 кв. м
вартістю 96 020 грн 5 коп. Виділено
в натурі ОСОБА_4 Ѕ частину житлового
будинку та надвірних будівель і споруд
за адресою: АДРЕСА_1. Всього по
домоволодінню площею 56,8 кв.м вартістю 88
430 грн 50 коп. Переобладнання по
житловому будинку покладено на сторони
в рівних частках. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 3 795 грн різниці в
ідеальних частках. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 10 квітня 2014 року рішення
районного суду в частині поділу
будинку, стягнення компенсації та
зобов'язання провести роботи по
переобладнанню в будинку скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення.
Розділено домоволодіння АДРЕСА_1 в
натурі, визнано за ОСОБА_3 право
власності на Ѕ частину указаного
домоволодіння, з виділенням йому у
власність приміщень будинку згідно
варіанту № 1 висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 25
вересня 2012 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ
частину зазначеного домоволодіння, з
виділенням їй у власність приміщень
будинку згідно варіанту № 1 висновку
судової будівельно-технічної
експертизи від 25 вересня 2012 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 39 702
грн 50 коп. компенсації за перевищення
частки у виділеному майні.

Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 провести
наступні роботи по переобладнанню
приміщень в житловому будинку:
влаштувати дверний проріз між
приміщеннями 2-3 і 1-4 та закласти дверний
проріз між приміщеннями 1-4 і 1-3 згідно
варіанту 1 висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 25
вересня 2012 року. В іншій частині
рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що на
підставі ст. ст. 358, 364 ЦК України та
згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 17
квітня 2012 року поділ у натурі спірного
житлового будинку на дві частини
відповідно до ідеальних часток
технічно можливий, та вважав за
доцільне стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 3 795 грн різниці в ідеальних
частках.

З висновком районного суду частково
погодився й апеляційний суд, проте,
скасовуючи рішення в частині поділу
майна, стягнення компенсації та
зобов'язання провести роботи по
переобладнанню будинку, зазначив, що
обраним районним судом варіант поділу
будинку порушує права позивача, так як
відповідно до цього варіанту
відповідачу виділені обидва входи до
будинку і обидві кухні з усіма
комунікаціями в будинку. Крім того, він
передбачає найбільшу кількість
переобладнань в будинку, які необхідно
буде зробити сторонам в подальшому.

Проте повністю погодитись із такими
висновками суду апеляційної інстанції
не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що з 14 жовтня 1962 року
по 12 жовтня 2010 року ОСОБА_3 перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

На підставі договору купівлі-продажу 27
вересня 1974 року сторони придбали
будинок АДРЕСА_1, який було оформлено на
ім'я ОСОБА_4

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 08
липня 2011 року за кожним з них визнано
право власності по Ѕ частині
зазначеного житлового будинку (а. с.
18-22).

Статтею 152 ЖК УРСР передбачено, що
переобладнання та перепланування
жилого будинку (квартири), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, провадиться з дозволу
виконавчого комітету місцевої ради.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 4 жовтня 1991 року № 7
«Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» судам розґяснено, що в спорах
про поділ будинку в натурі учасникам
спільної часткової власності на
будинок може бути виділено
відокремлену частину будинку, яка
відповідає розміру їх часток у праві
власності. У тих випадках, коли для
поділу необхідне переобладнання та
перепланування будинку, він
проводиться при наявності дозволу на
це виконкому місцевої ради (ст. 152 ЖК
УРСР).

Задовольняючи позов, апеляційний суд
на вказані вимоги закону уваги не
звернули; пославшись на вказаний
пункт постанови Пленуму
Верховного Суду України, не врахував,
що при поділі житлового будинку в
натурі у разі необхідності його
переобладнання та перепланування,
необхідний дозвіл виконкому місцевої
ради, який має бути отриманий до
винесення судом рішення, що є
обов'язковою умовою згідно з вимогами
ст. 152 ЖК УРСР.

Крім того, до ухвалення рішення в
матеріалах справи повинні бути надані
відповідні висновки: технічний
висновок про відповідність
перепланування будівельним нормам і
правилам, висновок про відповідність
перепланування
санітарно-епідеміологічним вимогам,
пропонованим до будинків і приміщень, і
правилам пожежної безпеки. Залежно від
обставин справи підлягають поданню
висновки й інших служб, зокрема
погодження для встановлення
відокремленого газо-, водо- та
енергопостачання.

Разом з тим, у порушення вимог ст. ст. 213 -
215, 316 ЦПК України апеляційний суд
вказав, що такі висновки повинні бути
отримані після ухвалення рішення суду,
що є неправильним, так як саме ці
висновки, на час ухвалення рішення
суду, повинні давати можливість суду
поділити житловий будинок у натурі.

Також апеляційний суд не звернув уваги
на те, що згідно характеристики
житлового будинку (а. с. 15) частини
житлового будинку, що виділені у
власність сторонам, мають різні роки
побудови, а саме: ОСОБА_3 виділено
частину будинку, яка побудована у 1977
році, а частина будинку, яку виділено
ОСОБА_4 побудована у 1900 році. При цьому,
в її частині відсутні ванна кімната та
туалет, а переобладнань не заплановано.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
судове рішення апеляційного суду не
відповідає вимогам ст. ст. 213, 316 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 10 квітня 2014 року скасувати
та передати справу на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко