Справа № 645/9499/13-ц
Провадження №
15 липня 2014 року Фрунзенський
районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого судді Сілантьєвої Е.Є.
При секретарі судових засідань
розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, десятої
Харківської державної нотаріальної
контори, треті особи - ОСОБА_5, державний
нотаріус десятої Харківської
державної нотаріальної контори
Кривенець Алла Анатоліївна, приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу Харківської
області - ОСОБА_7 про визнання
недійсними договору купівлі-продажу,
довіреності та заповіту, -
Позивач звернувся до суду з позовом
просить суд визнати недійсною
довіреність від імені ОСОБА_8, видану на
ім'я ОСОБА_4 на дії щодо розпорядження
майном ОСОБА_8, посвідчену державним
нотаріусом Десятої Харківської
державної нотаріальної контори
Кривенець А.А. 26 лютого 2013 року за
реєстровим №4-66; визнати недійсним
заповіт, складений ОСОБА_8, на користь
ОСОБА_4, посвідчений державним
нотаріусом Десятої Харківської
державної нотаріальної контори
Кривенець А.А. 26 лютого 2013 року за
реєстровим №4-65; визнати недійсним
договір купівлі-продажу, укладений між
ОСОБА_8 як продавцем та ОСОБА_3 як
покупцем, посвідчений 22 серпня 2013 року
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7,
зареєстрований в реєстрі за № 907;
повернути сторони договору
купівлі-продажу від 22 серпня 2013 року у
первісний стан, скасувавши державну
реєстрацію права власності на квартиру
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 та відновивши
державну реєстрацію права власності на
квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_8. В
обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на наступне: позивач з 13
січня 1995 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_8, та постійно з ним проживала у
АДРЕСА_1. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.
За життя ОСОБА_8 хворів, перебував на
обліку та лікувався у Харківської
обласній психіатричній лікарні № 3.
Останні два роки його хвороба
прогресувала, останні місяці він не
вставав з ліжка, не міг сам себе
обслуговувати, не розумів оточуючої
обстановки. У січні 2013 року до
позивачки звернулась ОСОБА_4, дружина
померлого сина ОСОБА_8 та запропонувала
позивачу допомогу в оформленні
документів на квартиру, відновлення
втраченого паспорту, на що позивач
віддала їй документи. Після смерті
ОСОБА_8, позивачу стало відомо, що
власником квартири є ОСОБА_3, який купив
квартиру у померлого ОСОБА_8 на
підставі доручення від 26 лютого 2013
року, на ім'я ОСОБА_4 Також в день
оформлення доручення був складений
заповіт на ім'я ОСОБА_4 Позивач
зазначає, що зв'язку з тяжкою психічною
хворобою ОСОБА_8, на момент посвідчення
довіреності та заповіту, 26 лютого 2013
року, останній не міг усвідомлювати
значення своїх дій та не міг керувати
ними. Крім того, договір
купівлі-продажу квартири від 22 серпня
2013 року має ознаки фіктивності,
оскільки новий власник ОСОБА_3 ніколи
не був у вказаній квартирі, купив її без
огляду, без обговорення умов, після
укладення договору ніколи не намагався
вселитися та здійснювати свої права
власника. Зазначені обставини змусили
позивача звернутись до суду.
У судовому засіданні позивач та його
представник підтримали заявлені
вимоги та просили задовольнити позов.
Також, ОСОБА_2 у судовому засіданні
зазначила, що вона перебувала у шлюбі з
ОСОБА_8 з 1962 року, потім вони
розлучались, а у 1995 році знову уклали
шлюб, та мешкали разом до смерті ОСОБА_8
В останній час ОСОБА_8 дуже хворів,
постійно лікувався у психіатрів,
уходив з дому, та у 2013 році вже на міг
сам себе обслуговувати, зривав з себе
весь одяг, находився постійно голим, не
міг користуватися туалетом. Позивач
зазначив, що дійсно, у неї з чоловіком
були відсутні документи на квартиру та
паспорта, які ОСОБА_8 розірвав під час
чергового уходу з дому. Колишня
невістка ОСОБА_8, запропонувала свою
допомогу у оформленні документів, та
разом зі своїм співмешканцем почала
оформляти документи, та пропонувала
ОСОБА_2 та ОСОБА_8 переїхати жити за
місто та продати квартиру. Позивач була
згодна на продаж квартири, щоб на
виручені гроші купити будинок, мешкати
за містом, де було б зручніше доглядати
за хворим, та на різницю у сумі мати
можливість купувати їжу та ліки. 26
лютого 2013 року у квартиру, де мешкала
позивач, прийшли люди, та почали щось
оформлювати, при цьому ОСОБА_4
пояснювала, що проходить оформлення
втрачених документів. Також позивачка
зазначила, що після смерті ОСОБА_8 до її
квартири прибули якісь особи та стали
вимагати від неї виселитися з квартири,
пояснюючи свої вимоги тим, що вона
взагалі не має ніякого відношення до
квартири, що власником квартири є
ОСОБА_3, який купив квартиру у ОСОБА_8,
уклавши з останнім договір купівлі -
продажу 22 серпня 2013 року. Від імені
ОСОБА_8 діяла ОСОБА_4 на підставі
довіреності на розпорядження майном,
яка була посвідчена 26 лютого 2013 року.
Також 26 лютого 2013 року був посвідчений
нотаріально заповіт від імені ОСОБА_8,
яким він все своє майно заповів ОСОБА_4
Позивачка відмовилась виконувати явно
незаконні вимоги вказаних вище осіб,
які пішли, погрожуючи фізичною
розправою та обіцяючи повернутися з
нарядом міліції та викинути позивачку
з квартири силою. Ні ОСОБА_8, ні
позивачка не знали, що квартира
продана, ніяких грошей від продажу
квартири вони від ОСОБА_4 не отримували.
Вказаними діями ОСОБА_4 та нотаріус,
який посвідчив довіреність та заповіт,
позбавили позивачку її майна, яке вона
повинна отримати у спадщину, як
спадкоємець першої черги (дружина)
після смерті ОСОБА_8 Померлий чоловік
позивачки ОСОБА_8 у зв'язку з тяжкою
психічною хворобою на момент
посвідчення довіреності та заповіту - 26
лютого 2013 року - не міг усвідомлювати
значення своїх дій та не міг керувати
Відповідач ОСОБА_4 судовому засіданні
заперечувала проти позовних вимог,
просила відмовити у їх задоволенні. У
обґрунтування своїх заперечень
зазначила, що вона перебувала у шлюбі з
сином ОСОБА_8 з 1997 року по 2000 рік.
Відповідачу відомо, що позивач мешкала
разом з ОСОБА_8 з 60-х років, вони то
реєстрували шлюб, то розривали його.
Останнім часом ОСОБА_8 став скаржитися
на позивача, і благати щоб ОСОБА_4
забрала його до себе, і тому
відповідачка стала шукати квартиру для
ОСОБА_2 Оскільки документи і паспорти
позивачка і покійний ОСОБА_2 втратили,
відповідачка стала їх відновлювати.
Після того, як вона поновила документи,
вона оформила доручення від імені
ОСОБА_8 на себе та заповіт. Відповідачка
зазначила, що вона оформлювала
доручення та продала квартиру, а гроші
залишила собі, для того, щоб
здійснювати догляд за ОСОБА_8 Вона мала
намір у майбутньому купити квартиру
ОСОБА_2, але не встигла. Відповідачці
відомо про психічні хвороби ОСОБА_8
тільки зі слів ОСОБА_2 Також
відповідачка зазначила, що вона
продала квартиру ОСОБА_3, але останній
особисто її не бачив, у квартирі не був,
а здійснив покупку тільки після
прогляду фотографій у квартирі, та
йому було відомо про те, що у квартирі
мешкають люди, але для нього це не було
Відповідач ОСОБА_3 до судового
засіданні не з'явився, про день та час
слухання справи повідомлявся
своєчасно та належним чином. У судовому
засіданні представник ОСОБА_3
заперечував проти задоволення
позовних вимог, просив відмовити у
Представник відповідача 10-ї ХДНК до
судового засіданні не з'явився, про
день та час слухання справи
повідомлялись своєчасно та належним
чином. Через канцелярію суду
представник 10 ХДНК надала заяву з
проханням слухати справу за їх
Третя особа ОСОБА_5 до судового
засіданні не з'явився, про день та час
розгляду повідомлявся своєчасно та
належним чином, причини неявки суду не
повідомив, заперечення не надав.
Третя особа - Державний нотаріус 10 ХДНК
Кривенець А. А. до судового засіданні не
з'явилась, про день та час слухання
справи повідомлялись своєчасно та
належним чином. Через канцелярію суду
представник 10 ХДНК надала заяву з
проханням слухати справу за його
Третя особа - приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу Харківської області - ОСОБА_7 до
судового засіданні не з'явилась, про
день та час слухання справи
повідомлялись своєчасно та належним
У судовому засіданні були допитані
Так, свідок ОСОБА_11 у судовому
засіданні зазначив, що він працює
лікарем психіатром у комунальному
закладі охорони здоров'я обласної
психіатричної лікарні № 1 у с.
Стрілечне, у 6 відділенні. Приблизно у
травні 2012 року, до лікарні був
доставлений невідомий чоловік, якій не
міг нічого сказати про себе. На другий
день свідок оглянув, але він нічого не
міг сказати про себе. З супровідних
документів було відомо , що його
знайшли у Дергачівському районі, де
швидку допомогу викликали люди, до яких
він намагався потрапити до квартири.
При себе мав порваний на мілкі частини
паспорт, з якого нічого не вбачалось.
Вів себе неадекватно. На тілі чоловіка
була татуїровка - птиця з крилами, про
що свідок повідомив в Липецьке
відділення міліції, та на наступний
день до лікарні приїхала ОСОБА_2, яка
впізнала чоловіка. На наступний день,
коли ОСОБА_2, приїхала та показала свої
документи, робітники лікарні віддали
їй чоловіка, якій оказався ОСОБА_8
Через деякий час, 6-8 місяців, свідку
телефонувала ОСОБА_2, для з'ясування, чи
не перебуває знову у них ОСОБА_8, але
невідомих осіб на той час не було. Вона
пояснила, що її чоловік знову пішов з
будинку та невідомо де знаходиться.
У судовому засіданні, на виконання
ухвалу суду про витребування
документів, свідком надана для огляду
медична картка ОСОБА_8 з лікарні
Стрілеччя, з якої вбачаються обставини,
Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні
зазначив, що він працює
оперуповноваженим Фрунзенського РВ
ХГУ УМВДУ. Свідок вказав, що 18 червня 2012
року до Фрунзенського РВ звернулась
ОСОБА_8 з заявою, що пропав її чоловік.
Під час здійснення розшуку, ОСОБА_8 був
знайдений у психіатричної лікарні у с.
Стрілеччі. 17 липня 2012 року знову від
ОСОБА_2 надійшла заява про розшук
чоловіка ОСОБА_8, якій був знайдений в 15
психічної лікарні. Свідок намагався
його опросити - де він був, але він був
непродуктивний контакту, на питання не
Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні
зазначила, що вона працювала медичною
сестрою в урологічному відділенні
Харківської обласної лікарні. До
свідка у 2013 році звернулась ОСОБА_2 з
проханням оказати медичну допомогу
ОСОБА_8, робити йому уколи. Свідок
приходила до дому, робила ОСОБА_8 уколи,
вимірювала тиск. Свідок зазначила, що
ОСОБА_8 останнім часом був вже
неадекватною людиною, нікого не
впізнавав, він не знав ні дату, ні місце
де знаходиться. Повний догляд за ним
здійснювала його дружина, постійно
було чисто та доглянуто. Свідок також
зазначила, що знає ОСОБА_8 та ОСОБА_2 з
1994 року, коли ОСОБА_8 ще був викладачем,
підтримували приятельські відносини.
Свідок ОСОБА_14, у судовому засіданні
зазначила, що вона працює хірургічною
медичною сестрою у КЗОЗ Харківська
міська поліклініка № 3. Приходила до
квартири ОСОБА_8 з серпня 2013 року для
перев'язок ран на правій поверхні
стегна та куприку ОСОБА_8, який був у
неадекватному стані. ОСОБА_8 не
спілкувався зі свідком, нічого не
розумів, просто лежав та тремтів.
Останній раз бачила у день смерті. Йому
було дуже погано та він помирав. Ходила
практично кожний день за проханням
Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні
зазначив, що він знає родину ОСОБА_2 з
1993 року, дружили сім'ями. Приблизно у 2010
року ОСОБА_8 захворів, та ОСОБА_2 за ним
доглядала як за дитиною, мила, кормила
та інше. У 2013 році він взагалі нічого не
розумів, не впізнавав свідка, не міг
назвати дату, не розумів де
Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні
зазначив, що ОСОБА_2 знає давно, вони є
сусідами по дому. У 2010 році ОСОБА_2
просила допомогти зібрати ОСОБА_8 з м.
Лозова Харківської області з лінейного
відділу, але там його не було, та свідок
його знайшов на вокзалі. Після цього
ОСОБА_2 неодноразово зверталась до
свідка з проханням допомогти його
розшукати. Останнім часом ОСОБА_8 вже
був непродуктивний контакту. Свідок
отримував, за проханням ОСОБА_2, пенсію
за ОСОБА_8 тому кожним місяць він
приходив до них до дому. Останнім часом
він вже не реагував на свідка, не
впізнавав його, міг бігати по квартирі
Суд, вислухавши пояснення та доводи
сторін, дослідивши надані сторонами
докази у їх сукупності, вважає що
позовні вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.
Частина 1 ст. 60 ЦПК України передбачає,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_8,
який постійно проживав і був
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.
26 лютого 2013 року державним нотаріусом
Десятої Харківської державної
нотаріальної контори Кривенець А.А.
була посвідчена довіреність від імені
ОСОБА_8, видана на ім'я ОСОБА_4 на дії
щодо розпорядження будь-яким майном
ОСОБА_8. В цей же день і цим же
нотаріусом був посвідчений заповіт,
складений ОСОБА_8, яким він все своє
майно заповідає ОСОБА_4.
22 серпня 2013 року, приватним нотаріусом
ХМНО ОСОБА_7 був посвідчений договір
купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_8
як продавцем, від імені якого згідно
довіреності діяла ОСОБА_4, та ОСОБА_3 як
покупцем, згідно якого право власності
на квартиру АДРЕСА_1 перейшло від
продавця до покупця.
Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_8 останнім часом хворів.
Відповідно відповіді Харківської
обласної клінічної психіатричної
лікарні № 3 від 19.06.2013 року ОСОБА_8
знаходився на стаціонарному лікуванні
в 13 відділенні ХОКПЛ № 3 з 08.02.2012 року по
13.02.2012 року; з 02.07.2012 року по 09.07.2012 року; з
18.07.2012 року по 24.07.2012 року; з 13.09.2012 року
по 04.10.2012 року з діагнозом: деменеція
при хворобі Альцгеймера з пізнім
Згідно відповіді КЗОЗ «Центра
екстреної медичної допомоги та
медицини катастроф» за період 2013 року
службою екстреної медичної допомоги
здійснено дев'ять викликів швидкої
допомоги до громадянина ОСОБА_8, у 2012
році - вісім викликів. (а.с. 132)
По справі була проведена
судово-психіатрична посмертна
експертиза № 222 від 13 березня 2014 року,
відповідно висновків якої ОСОБА_8 за
життя мав ознаки стійкого хронічного
психічного розладу в формі деменції
при хворобі Альцгеймера з пізнім
початком, в періоди часу, які
відносяться до моменту посвідчення від
його імені довіреності та заповіту від
26.02.2013 року та договору купівлі-продажу
від 22.08.2013 року, ОСОБА_8 за своїм
психічним станом не був здатний
усвідомлювати значення своїх дій та
Згідно ч.1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.
Як вбачається з матеріалів справи
позивач ОСОБА_2 є дружиною померлого
ОСОБА_8 що підтверджується свідоцтвом
про шлюб. (а.с. 60).
Відповідно до правових позицій ,
викладений у п.16 Постанови Пленуму ВСУ
№9 від 6 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
правила статті 225 ЦК поширюються на ті
випадки, коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо). При
розгляді справ за позовами про
визнання недійсними заповітів на
підставі статті 225, частини другої
статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145
ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі
сторін зобов'язаний призначити
посмертну судово-психіатричну
експертизу. Висновок такої експертизи
має стосуватися стану особи саме на
момент вчинення правочину. При цьому,
за змістом п.1 правових позицій,
викладених у листі Вищого
Спеціалізованого Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів із
зобов'язань, що виникають із договорів
та інших правочинів» № 10-1390/0/4-12 від
27.09.2012 р., висновок про тимчасову
недієздатність учасника правочину
(який оспорюється за ст. 225 ЦК України)
слід робити, перш за все, на основі
доказів, які свідчать про внутрішній,
психічний стан особи в момент вчинення
правочину. Хоча висновок експертизи в
такій справі є лише одним із доказів і
йому слід надавати належну оцінку в
сукупності з іншими доказами (ст. 212 ЦПК
України), будь-які зовнішні обставини
(показання свідків про поведінку особи
тощо) мають лише побічне значення для
встановлення того, чи була здатною
особа в конкретний момент вчинення
правочину розуміти значення своїх дій
та (або) керувати ними. Відповідно до
вказаного роз'яснення Вищого
Спеціалізованого Суду України
підставою для визнання правочину
недійсним за ст. 225 ЦК України може бути
лише абсолютна неспроможність особи в
момент вчинення правочину розуміти
значення своїх дій та (або) керувати
ними і в основу рішення суду про
недійсність правочину не може
покладатися висновок експертизи, який
ґрунтується на припущеннях.
Враховуючи вказаний вище
висновок експертизи, пояснення свідків
та позивача по справі, суд зазначає, що
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на
момент посвідчення довіреності та
заповіту - 26 лютого 2013 року, а також на
момент посвідчення договору
купівлі-продажу - 22 серпня 2013 року - не
усвідомлював у повному обсязі
значення своїх дій та не міг керувати
ними. Тому вказані довіреність та
заповіт є недійсними з моменту їх
посвідчення. Крім того, договір
купівлі-продажу, укладений від імені
ОСОБА_8, який знаходився у такому стані,
не відображає справжньої волі ОСОБА_8
щодо правових наслідків укладеного
договору, а також той факт, що при
укладенні договору купівлі-продажу
спірної квартири ОСОБА_4 діяла від
імені продавця - власника квартири
ОСОБА_8, на підставі довіреності, яка є
недійсною з моменту посвідчення, то суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог та визнає договір
купівлі-продажу квартири - недійсним.
Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин). Відповідно до
ст. 216 ЦК України у разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК
України, абз. 2 п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України» № 14 від 18
грудня 2009 року «Про судове рішення у
цивільній справі» правом на звернення
до суду наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів. У п. 5
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» відповідно до статей 215 та
216 ЦК України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено правочином.
Оскільки в результаті укладення
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, який є недійсним, право
власності перейшло від ОСОБА_8 до
ОСОБА_3, і, відповідно, відбулася
державна реєстрація цього переходу
права власності у відповідному
державному реєстрі, суд вважає за
можливе застосувати наслідки
недійсності правочину - договору
купівлі-продажу, повернути сторони
договору купівлі-продажу від 22 серпня
2013 року у первісний стан, скасувавши
державну реєстрацію права власності на
вказану квартиру на ім'я ОСОБА_3 та
відновити державну реєстрацію права
власності на вказану квартиру на ім'я
Питання про розподіл судових витрат
суд вирішує відповідно до положень ст..
Керуючись ст. ст. 203, 224 ЦК України,
ст.ст. 4, 10, 11, 60, 209, 213-215, 218 ЦПК України,
суд, -
Позовну заяву - задовольнити.
Визнати недійсною довіреність від
імені ОСОБА_8, видану на ім'я ОСОБА_4,
посвідчену державним нотаріусом
Десятої Харківської державної
нотаріальної контори Кривенець А.А. 26
лютого 2013 року за реєстровим №4-66.
Визнати недійсним заповіт, складений
ОСОБА_8, на користь ОСОБА_4, посвідчений
державним нотаріусом Десятої
Харківської державної нотаріальної
контори Кривенець А.А. 26 лютого 2013 року
за реєстровим №4-65.
Визнати недійсним договір
купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_8
як продавцем та ОСОБА_3 як покупцем,
посвідчений 22 серпня 2013 року приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_7, зареєстрований
в реєстрі за №907.
Повернути сторони договору
купівлі-продажу від 22 серпня 2013 року у
первісний стан, скасувавши державну
реєстрацію права власності на квартиру
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 та відновивши
державну реєстрацію права власності на
квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_8.
Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Харківської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги. Особами, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення може
бути подана апеляційна скарга протягом
10 днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо воно
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ -