Номер провадження: 22-ц/785/3196/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2014 року
м. Одеса

01 липня 2014 року

м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Мартинової
К.П.,

з участю секретаря судового засідання -
Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
заявою ОСОБА_2, заінтересована особа:
Державна міграційна служба України в
Одеській області, про встановлення
юридичного факту, за апеляційною
скаргою Головного управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області на рішення
Малиновського районного суду міста
Одеси від 29.11.2013 року -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про
встановлення факту постійного
проживання його та сім'ї, а саме:
дружини ОСОБА_4, сина ОСОБА_3, та сина
ОСОБА_6, в Україні з 1988 року по
теперішній час, включаючи період
станом на 24 серпня 1991 року і на 13
листопада 1991 року. Свої вимоги заявник
обґрунтовує тим, що він після
закінчення свого навчання в
загальноосвітній школі Республіки
Вірменія в 1982 році переїхав в Україну,
Одеську область до свого батька ОСОБА_8,
який проживав в Україні з 1979 року, та з
того часу постійно проживає на
території України. Після 1991 року
заявник виписався з с. Нерубайське та
переїхав у Вінницьку область, с.
Погребище у зв'язку з роботою, та був
там прописаний з 20 березня 1991 року по 23
листопада 2000 року. На початку 90-х,
заявник познайомився з його майбутньою
дружиною ОСОБА_4, яка проживала також у
Біляївському районі Одеської області,
с. Яськи з 14 жовтня 1991 року.
Пропрацювавши деякий час у Вінницькій
області, заробивши необхідну кількість
грошей, заявник разом з ОСОБА_4 у
пошуках кращого життя - переїхали до
ФРН у м. Бремен-Мітте, саме там вони
зареєстрували свій шлюб 18 листопада 1993
року, а також там народилися їх двоє
дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9. У
звязку з труднощами легалізації на
території ФРН, народження двох дітей
заявник з дружиною вирішили
повернутися знову на Україну, в Одеську
область Біляївський район де і
проживали до цього. На підставі того, що
в кінці 90-х на початку 2000 роках,
роботодавці в Україні більш
прискіпливіше звертали увагу на те, щоб
їх працівники мали паспорт громадянина
України з місцевою реєстрацією, а також
ідентифікаційний код платника
податків, заявнику стало потрібно
отримати паспорт громадянина України
та код, так як з паспортом радянського
зразка, який був у заявника, отримати
роботу було вже неможливо. Так як
заявник продовжував залишатися
прописаним у Вінницькій області, саме
тому, він змушений і поїхати у
Вінницьку область та подати документи
на обмін паспорту радянського зразка
для отримання паспорту громадянина
України. Отримавши свій НОМЕР_1
листопада 2000 року заявник одразу же
виписався та приїхав прописався у
Одеську область смт. Миколаївка, так як
він там працював на той час, а також
тому що він не міг залишати на довго
свою сім'ю. На початку листопада 2000 році
ОСОБА_10 звернувся вже з новим
паспортом громадянина України для
отримання нового паспорту для виїзду
за кордон, та отримав його 11 грудня 2000
року. В березні місяці 2001 року заявник
звернувся з тим же паспортом в ограни
ДАЇ для отримання водійського
посвідчення. Одразу після отримання
водійського посвідчення, близько
квітень-травень 2001 року, заявника
запросили до тодішньої міграційної
служби та попросили передати їм свій
громадянський паспорт для нібито
перевірки, після чого заявнику його не
повернули, сказавши що він незаконно
виданий, але при цьому йому не дали
ніяких письмових пояснень або ще
якийсь документ, де було б вказано, що
його паспорт громадянина України
неправомірно отриманий.

Також дивним виявився
той факт що паспорт для виїзду за
кордон в заявника ніхто не витребував,
хоча він був отриманий на підставі
громадянського паспорту, така ж
ситуація і з водійським посвідченням. З
2001 року по 2012 рік ОСОБА_11 так і
продовжував жити в Україні без
громадянського паспорту, а лише за
закордонним паспортом. У 2012 році строк
дії закордонного паспорту повністю
закінчився і фактично залишився в
Україні без жодного документу крім
водійського посвідчення. В зв'язку з
тим заявник вимушений був звернутися
до консульства Республіки Вірменії в
Україні, де отримав документ для
повернення у Вірменію. В травні 2013 року
заявник вимушений був повернутися у
Вірменію для отримання хоча б паспорту
громадянина Вірменії.

24 травня 2013 року ОСОБА_10
отримав паспорт громадянина Вірменії
та вже 31 травня 2013 року він вже
повернувся в Україну, Одеську область
до своєї родини. Дружина заявника
ОСОБА_4 постійно була прописана та
проживає на Україні весь час з 14 жовтня
1991 року та була прописана разом з
їхніми синами: ОСОБА_3 та ОСОБА_13 у
Біляївському районі у с. Яськи, а з 23
вересня 2009 року в АДРЕСА_1. ОСОБА_4 також
зареєстрована в Україні як фізична
особа підприємець (ФОП), вона сумлінно
сплачує всі податки. ОСОБА_2 також є
найманим працівником на СПД ФОП
«ОСОБА_4.» і за нього також щомісячно
сплачуються всі необхідні податки.
Діти заявника навчалися та закінчили
загальноосвітню школу № 275. ОСОБА_3 у 2010
році поступив та навчається у
Національному університеті «Одеська
юридична академія». ОСОБА_6 у 2013 році
закінчив навчання у ЗОШ № 275. З метою
захисту своїх прав заявник вимушений
звернутися з цією заявою до суду.
Рішенням Малиновського
районного суду міста Одеси від 29.11.2013
року заява ОСОБА_2 задоволена частково.
Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, на законних підставах
проживає на території України з 14
червня 1982 року по теперішній час,
зокрема в Одеській області,
Біляївського району с. Нерубайське,
включаючи період станом на 24 серпня 1991
року і на 13 листопада 1991 року.
Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, на законних підставах
проживає на території України з 14
червня 1982 року по теперішній час,
включаючи період станом на 24 серпня 1991
року і на 13 листопада 1991 року.
Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, на
законних підставах постійно
проживають на території України.
Встановлено порядок виконання рішення
суду, відповідно до якого після
набрання ним законної сили, це рішення
є підставою для Державної міграційної
служби України в Одеській області
прийняти від ОСОБА_2 до розгляду
необхідний пакет документів,
встановлений законодавством України,
та прийняти рішення про отримання
(поновлення) ОСОБА_2 громадянства
України, в строки, встановлені законом.

З вказаним
рішенням не погодилось Головне
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області. В
апеляційні скарзі з посиланням на
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
ставиться питання про скасування
рішення в частинні встановлення
порядку виконання рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 303 ЦПК України,
якщо поза увагою доводів апеляційної
скарги залишилась очевидна
незаконність і необґрунтованість
рішення суду першої інстанції у
справах окремого провадження,
апеляційний суд перевіряє справу в
повному обсязі.
Згідно ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.
Відповідно до ст.. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
(пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін впливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин. Зазначеним вимогам
судове рішення районного суду не
відповідає.
Відповідно до ч. 4 ст. 235 ЦПК України,
справи окремого провадження суд
розглядає за участю заявника і
заінтересованих осіб.

Вирішуючи заяву ОСОБА_3 про
встановлення юридичного факту
районний суд розглянув справу без
участі заінтересованої особи, вирішив
питання щодо встановлення юридичного
факту відносно осіб які взагалі не були
залученні до розгляду справи.
Окрім того питання
оформлення, набуття громадянства
України визначено Указом Президента
України від 27.03.2001 року №215 із змінами
«Питання організації виконання Закону
України «Про громадянство». Стаття 6
зазначеного закону визначає підстави
набуття громадянства України, а саме:
громадянство України набувається: 1) за
народженням; 2) за територіальним
походженням; 3) внаслідок прийняття до
громадянства; 4) внаслідок поновлення у
громадянстві; 5) внаслідок усиновлення;
6) внаслідок встановлення опіки чи
піклування, влаштування дитини в
дитячий заклад чи заклад охорони
здоров'я, в дитячий будинок сімейного
типу чи прийомну сім'ю або передачі на
виховання патронатного вихователя; 7)
внаслідок встановлення над особою,
визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у
зв'язку з перебуванням у громадянстві
України одного чи обох батьків дитини;
9) внаслідок визнання батьківства чи
материнства або встановлення факту
батьківства чи материнства; 10) за
іншими підставами, передбаченими
міжнародними договорами України.

Отже рішення суду про встановлення
юридичного факту не може бути
підставою для Головного управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області для прийняття від
ОСОБА_2 до розгляду необхідний пакет
документів, для прийняття відносно
нього рішення щодо можливості набуття
заявником громадянства України.
Крім того, матеріали
справи не містять доказів, які б надали
можливість суду зробити висновок про
законність проживання на території
України заявника та осіб які не брали
участь у справі.

Судом першої
інстанції не надано оцінки того факту,
що заявнику вже видавався паспорт
громадянина України, однак органами
міграційної служби його було вилучено.
Відповідно
до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення.

На підставі наведеного колегія
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні заяви ОСОБА_3

Керуючись ст. ст.209, 232, 303, 307, 308, 309, 313,
317 ЦПК України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу Головного
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області -
задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду
міста Одеси від 29.11.2013 року - скасувати
і ухвалити нове наступного змісту.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні
заяви про встановлення факту що має
юридичне значення.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Ю.І.Кравець

Судді

О.Г.Журавльов

К.П.Мартинова