Справа №493/1203/14-ц
Провадження № 2/493/383/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.08.2014 року Балтський районний
суд Одеської області в складі:
ГОЛОВУЮЧОГО - СУДДІ
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Балта
цивільну справу за позовом ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення
28.05.2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості.
Як зазначено в позовній заяві, 22.08.2006
року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1
укладено кредитний договір № ODP0RX01050279
строком дії з 22.08.2006 року по 22.08.2007 року,
за умовами якого банк надав
позичальнику кредит в сумі 1540,00 грн., зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, а
вона зобов'язалася вчасно сплачувати
грошові кошти (щомісячний платіж) для
погашення заборгованості за кредитом,
яка складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, а також інші
витрати згідно умов Договору.
Однак відповідачка неналежним чином
виконувала умови Договору, в зв'язку з
чим, станом на 08.05.2014 року має
заборгованість за кредитом - 769,06 грн.,
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 8443,19 грн., пеня
за несвоєчасність виконання
також штрафи відповідно до п.5.3 Умов та
правил надання банківських послуг:
штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф
(процентна складова) - 1050,13 грн.
Згідно судового наказу від 14.07.2009 року з
відповідачки стягнуто заборгованість
у розмірі 5635,05 грн., тому від загальної
сума 5635,05 грн., яка стягнута відповідно
до судового наказу, і до стягнення з
відповідача підлягає борг у розмірі
В добровільному порядку відповідачка
не погашає борг, тому позивач просить
стягнути з неї вказану суму та понесені
судові витрати.
Представник позивача ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» в судове засідання не
з'явився, але надав заяву в якій просить
справу розглядати у його відсутності,
позовні вимоги підтримує та просить
суд задовольнити позов в повному
обсязі, проти заочного рішення не
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явилася, про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином та у
встановленому законом порядку. Згідно
даних Балтського районного сектору
Головного Управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області, вона зареєстрована в АДРЕСА_1
про те за місцем реєстрації не
проживає. Відповідно до п.5 ч.5 ст. 74 ЦПК
України, відповідач вважається
повідомленим про розгляд справи.
Згідно зі ст. 224 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
повідомлення про причини неявки або
якщо зазначені ним причини визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Оскільки представник позивача
не заперечував проти заочного розгляду
справи, суд ухвалив розглянути дану
справу заочно.

Вивчивши матеріали справи,
оцінивши докази, що є у справі, суд
дійшов висновку, що позов задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

22.08.2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та
ОСОБА_1 укладено кредитний договір №
ODP0RX01050279 строком дії з 22.08.2006 року до
22.08.2007 року, за умовами якого банк надав
позичальнику кредит в сумі 1540,00 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, а
він зобов'язався вчасно сплачувати
грошові кошти (щомісячний платіж) для
погашення заборгованості за кредитом,
яка складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, а також інші
витрати згідно умов Договору.

Станом на 08.05.2014 року у ОСОБА_1
утворилась заборгованість в загальній
сумі 22552,75 грн., що підтверджується
розрахунком, який викладений в позові.

Згідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 ч. 5 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Стаття 259 ЦК України передбачає
можливість збільшення за домовленістю
сторін строку позовної давності, про це
має бути укладено письмовий договір.
Однак в матеріалах справи такий
договір відсутній. Посилання банку на
«Умови споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») («Стандарт») (далі
Умови), в яких зазначено строк позовної
давності - 5 років, і з яким ОСОБА_1 було
ознайомлено, про що свідчить графа в
договорі де він ознайомлений (підпис),
суд до уваги не бере, оскільки вказані
Умови підписані тільки головою
правління банку, крім того, Умови не
містять числа, місяця, року, що не
виключає можливості виготовлення їх
після заключення договору № ODP0RX01050279
від 22.08.2006 року.

Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Враховуючи, що позовну заяву подано
тільки 28.05.2014 року, то позивачем
пропущено загальну позовну давність на
звернення до суду з даним позовом, а
саме зі спливом строку виконання
зобов'язання, тобто з 22.08.2007 року
пройшло понад три роки.

З матеріалів справи вбачається, що
договір діє до повного виконання
зобовязання сторонами, відповідно п.п.
5.5 Умов, що за домовленістю банку з
позичальником строк позовної давності
встановлено 5 років, однак він є
неспроможним, оскільки, згідно з
договором сторони уклали строковий
кредитний договір і визначили кінцеву
дату виконання - 22.08.2007 року, а тому,
підстав вважати його безстроковим -
немає.

Крім того, Згідно п. 31 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року №
5 зі змінами та доповненнями від 07.02.2014
року, враховуючи положення п. 7 ч. 11 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. Оскільки зі спливом
строків позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» та вимоги
ЦК щодо позовної давності
застосовуються й до додаткових вимог
банку (іншої фінансової установи).

Отже, позовна заява подана до суду
після закінчення трирічного строку, - є
підставою для відмови у позові.

Згідно ст. 88 ЦПК України вимоги
позивача щодо відшкодування судових
витрат задоволенню не підлягають,
оскільки позивачу в позові відмовлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 257, 261, 267 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 74,
88, 209, 212, 214-215, 224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
протягом десяти днів.

Відповідач має право подати до
Балтського районного суду письмову
заяву про перегляд заочного рішення
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

СУДДЯ: