Справа № 152/1173/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2014 року Шаргородський
районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої судді
Соколовської Т.О.

при секретарі судового засідання
Рошак К.В.

з участю:

позивачки
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

третя особа без самостійних

вимог на стороні відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Шаргороді в залі суду
справу за позовом ОСОБА_1 до
Сапіжанської сільської ради
Шаргородського району Вінницької
області (треті особи без самостійних
вимог на стороні відповідача
Реєстраційна служба Шаргородського
РУЮ, ОСОБА_3) про встановлення
юридичного факту та визнання права
власності на нерухоме майно у порядку
спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

07.07.2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Сапіжанської
сільської ради Шаргородського району
Вінницької області (треті особи без
самостійних вимог на стороні
відповідача Реєстраційна служба
Шаргородського РУЮ, ОСОБА_3) про
встановлення юридичного факту та
визнання права власності на нерухоме
майно у порядку спадкування за законом.

В обгрунтування позовних вимог
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її
батько ОСОБА_6, який по день смерті
постійно проживав та був
зареєстрований в с. Сапіжанка
Шаргородського району Вінницької
області. Після смерті батька
відкрилась спадщина на майно, яке
складається в тому числі із житлового
будинку з господарськими будівлями по
АДРЕСА_1, спадкоємцем по закону якого є
вона - ОСОБА_1

Спадщину після смерті батька
вона прийняла, оскільки вступила у
фактичне управління і володіння
майном, похоронила батька та
розпорядилась його майном, і весь цей
час доглядає за будинком.

В ході підготовки матеріалів для
оформлення спадщини на житловий
будинок та господарські будівлі
встановлено відсутність
правовстановлюючого документу на
будинок - свідоцтва про право
власності, яке не отримане ще
спадкодавцем.

Сільська рада відмовляється
видати свідоцтво про право власності
на ім'я батька, у зв'язку з його смертю, а
державний нотаріус 17.01.2014 року винесла
постанову про відмову у вчиненні
нотаріальної дії, у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючого
документу на нерухоме майно
спадкодавця і роз'яснила право
звернення до суду.

Просить встановити факт
належності спадкодавцеві ОСОБА_6, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_4 житлового будинку з
господарськими будівлями,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та
визнати за нею право власності в
порядку спадкування за законом на
спадкове майно ОСОБА_6, яке складається
із житлового будинку під літерою "А",
веранди під літерою "а", сараїв під
літерами "Б","В", літньої кухні під
літерою "Д", погребу під літерою "Г",
літньої кухні, позначеної в плані
літерою "Є", та огорожі "1-3", які
знаходяться по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2
підтримали заявлені вимоги,
посилаючись на ті ж самі обставини, що
і в позовній заяві.

Представник відповідача
Сапіжанської сільської ради
Шаргородського району Вінницької
області в судове засідання не з'явився,
від сільського голови ОСОБА_13
поступила заява про розгляд справи у
відсутності представника
територіальної громади, не заперечує
щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Представник третьої особи без
самостійних вимог на стороні
відповідача Реєстраційної служби
Шаргородського РУЮ в судове засідання
не з'явився. Від начальника
реєстраційної служби Шаргородського
РУЮ Залокоцької В.Д. надійшла заява про
розгляд справи у відсутності
представника Служби, щодо задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує.

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача ОСОБА_3 не
заперечував щодо задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 Суду пояснив, що позивачка
є його сестрою, а спадкодавець ОСОБА_6 -
батьком. Спадщини після смерті батька
він не приймав і на неї не претендує.

Судом встановлено наступні факти
та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Сапіжанка
Шаргородського району Вінницької
області помер ОСОБА_6 (а.с.28).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась
спадщина на майно, яке складається, в
тому числі із житлового будинку з
господарськими спорудами,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.15-22).

ОСОБА_6 по день смерті, що сталася
ІНФОРМАЦІЯ_4, постійно проживав та був
зареєстрований в АДРЕСА_1, що
підтверджується довідкою Сапіжанської
сільської ради за №51 від 17.01.2014 року
(а.с.30).

Спадкоємцем за законом ОСОБА_6 є
його дочка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Факт родинних відносин
спадкодавця з спадкоємницею
підтверджується свідоцтвом про
народження позивачки серії НОМЕР_1,
виданим Джуринською сільською радою
Шаргородського району Вінницької
області 10 вересня 1962 року (а.с.9) та
свідоцтвом про її одруження з ОСОБА_9
серії НОМЕР_2, виданим Калитинською
сільською радою Шаргородського району
Вінницької області 03 лютого 1980 року
(а.с.10).

Син спадкодавця ОСОБА_6 - ОСОБА_3,
відповідно до цивільного
законодавства України, що було чинним
на час виникнення даних правовідносин,
спадщини не прийняв і на неї не
претендує.

Позивачка ОСОБА_1 вступила у
фактичне володіння спадщиною, виходячи
із вимог ст. 549 ЦК України 1963 року, який
діяв на час відкриття спадщини -
похоронила батька та розпорядились
його майном, доглядала і доглядає до
даного часу за будинком, що
підтверджується довідкою Сапіжанської
сільської ради Шаргородського району
Вінницької області від 17.06.2004 року за №
153 (а.с.49).

В ході підготовки матеріалів для
оформлення спадщини зґясувалося, що
спадкодавцем при житті не були
отримані правовстановлюючі документи
на житловий будинок з господарськими
будівлями, у зв'язку з чим позивачка
ОСОБА_1 не може отримати свідоцтво про
право на спадщину за законом.

Згідно довідки виконкому
Сапіжанської сільської ради
Шаргородського району Вінницької
області № 439 від 19.05.2014 року свідоцтво
про право власності на домоволодіння
номер АДРЕСА_1 не видавалося (а.с. 34 )

Як вбачається із довідки
Сапіжанської сільської ради
Шаргородського району Вінницької
області №67 від 20.01.2014 року будинок
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі рішення
Шаргородської районної ради
Вінницької області №244 від 22.10.1987 року(
а.с.14).

Із оглянутого в судовому
засіданні технічного паспорту на
домоволодіння по АДРЕСА_1 вбачається,
що свідоцтво про право власності на
вказане домоволодіння чи, належним
чином, засвідчений дублікат вказаного
правовстановлюючого документу в
матеріалах технічного паспорту
відсутні (а.с.17-22).

Як вбачається із довідки КП
"Могилів - Подільське МБТІ" від 16.01.2014
року за №7, право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 не
реєструвалося ( а.с.22).

Із довідки КП "Могилів -
Подільське МБТІ" від 23.01.2013 року про
технічний стан та оцінку будинку за
АДРЕСА_1 вбачається, що спадкове
домоволодіння складається з житлового
будинку кам'яного, 1960 року забудови
загальною площею 52,89 м.кв, в тому числі
житловою площею - 34,91 м.кв. з надвірними
будівлями та спорудами, зокрема
веранди, двох літніх кухонь, двох
сараїв, погребу, огорожі. Загальний
стан будівлі задовільний, підлягає
експлуатації, має 45 % зносу. Загальна
вартість вказаного нерухомого майна
становить 105507 грн. ( а.с. 21).

Державним нотаріусом
Шаргородської державної нотаріальної
контори Масилюк Р.М. 17.01.2014 року
винесено постанову про відмову у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на житловий будинок з
господарськими спорудами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1 через
відсутність правовстановлюючого
документу на вказане спадкове майно
(а.с.32).

При вирішенні даного спору суд
враховує норми цивільного
законодавства, які діяли на час
виникнення права у спадкодавця ОСОБА_6
на нерухоме майно, зокрема зміну
редакції ч.4 ст.331 і ч.4 ст.334 ЦК України та
інших норм цивільного законодавства,
положення ЦК України 1963 року, Законом
України " Про власність", ЗУ від 07.12.1990
року " Про місцеві Ради народних
депутатів та місцеве і регіональне
самоврядування" ЗУ від 25.12.1974 року "Про
державний нотаріат", постановою Ради
Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 " Про
порядок обліку житлового фонду в
Українські РСР", Вказівками по
веденню погосподарського обліку в
сільських Радах народних депутатів,
затвердженими ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №
112/5, Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5 -
24.

За змістом зазначених
нормативних актів питання узаконення
будівель та внесення записів про право
власності на будинки за громадянами у
погосподарські книги відносилось до
компетенції місцевих рад, а виникнення
права власності на житлові будинки не
залежало від державної реєстрації
цього права.

Відповідно до п. 62 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
державними нотаріальними конторами
Української РСР, затвердженої наказом
МЮ Української РСР від 31.10.1975 року за №
45/5, підтвердженням приналежності
будинку, який знаходиться в сільському
населеному пункті, можуть бути
відповідні довідки виконавчого
комітету сільської Ради депутатів
трудящих, які видавалися в тому числі і
на підставі записів у погосподарських
книгах.

Погосподарські книги є особливою
формою статистичного обліку, що
здійснюється в Україні (УРСР) із 1979
року, і записи в них визнавалися в
якості актів органів влади (публічних
актів), що підтверджують право
приватної власності на нерухому та
рухоме майно.

Згідно з Інструкцією про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах, селищах міського типу УРСР,
затвердженої заступником Міністра
комунального господарства УРСР 31.01.1966
року, погодженої з заступником Голови
Верховного Суду УРСР 15.01.1966 року, яка
втратила чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995
року за № 56 вбачається, що державній
реєстрації підлягали лише будинки та
домоволодіння в межах міст і селищ
міського типу. Будинки та
домоволодіння в селах державній
реєстрації не підлягали.

На виконання постанови Ради
Міністрів УРСР від 11.03. 1985 року № 105 у 1985
- 1988 роках сільськими, селищними,
районними радами народних депутатів
ухвалювалося рішення щодо оформлення
права власності та реєстрації будинків
у бюро технічної інвентаризації за
даними погосподарських книг сільських,
селищних Рад із додатками списків
громадян, яким ці будинки належали.

Рішенням виконавчого комітету
Шаргородської районної ради народних
депутатів Вінницької області від 22.10.1987
року № 244 "Про забезпечення державного
обліку житлового фонду в селах району"
та рішення виконавчого комітету
Шаргородської районної ради народних
депутатів Вінницької області від 20.06.1991
року № 102 " Про доповнення до рішення
райвиконкому № 244 від 22.10.1987 року
зобов'язано виконкоми сільських рад
забезпечити проведення первинного
обліку житлового фонду громадян, що
мають житлові будинки на праві
особистої власності в селах району.

На час проведення інвентаризації
житлового фонду в селах Шаргородського
району Вінницької області ОСОБА_6 був
головою колгоспного двору (особовий
рахунок № 1167), що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 і до складу якого
входить житловий будинок 1960 року
забудови з господарськими прибудовами,
що підтверджується даними
погосподарської книги за 1986 -1990 рр.
(а.с.23-25).

Він же залишався головою
вказаного двору і власником будинку
на час відкриття спадщини -
ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується даними
погосподарського обліку (а.с.23-25).

Відповідно до довідки
Сапіжанської сільської ради № 51 від
17.01.2014 року та погосподарських книг,
оглянутих в судовому засіданні у
спадковому будинку АДРЕСА_1 постійно, з
дня забудови будинку (1960 року) і до дня
смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 проживав і був
зареєстрований ОСОБА_6.(а.с.30).

Із даних погосподарських книг
вбачається, що в користуванні ОСОБА_6
перебувала земельна ділянка площею 0,25
га, що підтверджується записами в
розділі п'ятому земельнокадастрової
книги Сапіжанської сільської ради,
оглянутої в судовому засіданні та
рішенням 2 сесії 21 скликання
Сапіжанської сільської ради
Шаргородського району Вінницької
області від 18.12.1993 року "Про передачу
у приватну власність присадибних
земельних ділянок жителям села згідно
поданих заяв"

На підтвердження обґрунтованості
позовної заяви ОСОБА_1 посилалася на
показання свідків. З цього приводу суд
допитав свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які
кожен окремо суду пояснили, що
проживають по сусідству з позивачкою,
добре знають її сім'ю, є ровесниками її
покійних батьків, які побудували
будинок по АДРЕСА_1 приблизно в 1960
роках, і все своє життя проживали в
ньому. Батько позивачки був головою
господарського двору і власником
будинку. Інших власників цього
будинку ніколи не було.

Суд визнає достовірність цих
показів з урахуванням того, що їх
покази відповідають і не суперечать
іншим, вказаним вище доказам,
дослідженим і перевіреним судом.

Таким чином, факт належності
спадкодавцю ОСОБА_6 на праві власності
житлового будинку з господарськими
будівлями по АДРЕСА_1 Шаргородського
району Вінницької області
підтверджений вище зазначеними
письмовими доказами, дослідженими
судом і має для позивачки ОСОБА_1
юридичне значення, від його
встановлення залежить реалізація її
права на отримання спадщини після
смерті батька ОСОБА_6, яка сталася
ІНФОРМАЦІЯ_4 і іншого порядку його
встановлення не має.

Позивачкою ОСОБА_1 надані суду
докази про відсутність можливості
одержання чи відновлення
правовстановлюючого документу на
спадкове майно, зокрема відмову
сільської ради у видачі свідоцтва про
право власності, відмову нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, технічний
паспорт на спадкове домоволодіння.

Встановленим судом фактам
відповідають цивільні правовідносини,
які регламентують порядок набуття
права власності на спадкове майно і
регулюються Конституцією України,
ЦК УРСР, ЦК України та ЦПК України.

Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції
України, право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом. Права людини і громадянина
захищаються судом. Кожен має право
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи
від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Першого Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод встановлено, що
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений свого
майна, інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом або загальними принципами
міжнародного права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9
Конституції України, ратифікована
Законом від 17.07.1997 року «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів №2,4,7
та 11 Конвенції» і є частиною
національного законодавства України,
встановлено, що кожен при вирішенні
питання щодо його цивільних прав та
обов'язків... має право на справедливий
і відкритий розгляд упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

З огляду на те, що спадщина після смерті
ОСОБА_6 відкрилася та була прийнята до 01
січня 2004 року, то правовідносини, що
виникли, регулюються нормами
Цивільного кодексу Української РСР 1963
року.

Зазначене відповідає пункту 4
Прикінцевих та перехідних положень
Цивільного кодексу України 2003 року,
роз'ясненням, що містяться в абз.3 п.1
Постанови Пленуму Верховного Суду
України за №7 від 30.05.2008 року "Про судову
практику у справах про спадкування", а
також позиції Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, висловленій у п.1
Інформаційного листа "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування" за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013
року.

Відповідно до зазначених
нормативних актів та роз'яснень,
Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності,
тобто, якщо спадщина відкрилася не
раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття
спадщини до зазначеної дати
застосовується чинне на той час
законодавство, зокрема, відповідні
правила Цивільного кодексу
Української РСР, у тому числі щодо
прийняття спадщини, кола спадкоємців
за законом. При вирішенні спорів про
спадкування, спадщина по яких
відкрилася і була прийнята до 01 січня
2004 року, не допускається застосування
судами норм ЦК України 2003 року, а
застосуванню підлягають норми
законодавства, чинного на час
відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Так, відповідно до ч.1 ст.6 ЦК УРСР
встановлено перелік способів захисту
цивільних прав шляхом: визнання цих
прав; відновлення становища, яке
існувало до порушення права, і
припинення дій, які порушують право;
присудження до виконання обов'язку в
натурі; компенсації моральної шкоди;
припинення або зміни правовідношення;
стягнення з особи, яка порушила право,
завданих збитків, а у випадках,
передбачених законом або договором, -
неустойки (штрафу, пені), а також іншими
засобами, передбаченими законом.

Тобто, за змістом ст.6 ЦК УРСР кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу,
зокрема, з позовом про визнання права.

За загальними положеннями про
спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема
згідно з ч.ч.1,2 ст. 524 ЦК УРСР,
спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом. Спадкоємство за законом
має місце, коли і оскільки воно не
змінено заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається
день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР).

Місцем відкиття спадщини визнається
останнє постійне місце проживання
спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР).

Частиною першою статті 529 ЦК УРСР
встановлено, що при спадкоємстві за
законом спадкоємцями першої черги є, в
рівних частках, діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається,
що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; 2) якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

За приписами ч.2 ст.256 ЦПК України у
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

Таким чином, аналіз перевірених і
оцінених в судовому засіданні доказів
переконують суд, що право ОСОБА_1 на
набуття права власності на спадкове
майно порушено і підлягає судовому
захисту шляхом задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 212-215, 218, 223, 256
ЦПК України, на підставі ст.ст. 41, 55
Конституції України; ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ратифікованої
Україною 17.07.1997 року, ст.ст. 16, 392 ЦК
України, ст.ст.524, 525, 526, 529, 548, 549 ЦК УРСР,
суд, -

в и р і ш и
в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до
Сапіжанської сільської ради
Шаргородського району Вінницької
області (треті особи без самостійних
вимог на стороні відповідача
Реєстраційна служба Шаргородського
РУЮ, ОСОБА_3) про встановлення
юридичного факту та визнання права
власності на нерухоме майно у порядку
спадкування за законом - задовольнити.

Встановити юридичний факт, що
житловий будинок з господарськими
будівлями по АДРЕСА_1 належав на праві
власності спадкодавцеві ОСОБА_6, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в селі Сапіжанка
Шаргородського району Вінницької
області.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
українкою, громадянкою України,
жителькою АДРЕСА_2 право власності в
порядку спадкування за законом на
спадкове майно ОСОБА_6, яке складається
із житлового будинку, позначеного в
плані під літерою "А", веранди під
літерою "а", сараїв під літерами "Б","В",
літньої кухні під літерою "Д", погребу
під літерою "Г", літньої кухні,
позначеної в плані літерою "Є", та
огорожі "1-3", які знаходяться по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене у
апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через
Шаргородський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ:
Соколовська Т.О.