РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року

Київський районний суд м.
Харкова:

головуючий - суддя
Золотарьова Л.І.

за участю секретаря -
Бломберус С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Харківської міської Ради,
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у Харківській
області, 3-тя особа Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю в Харківській області про
встановлення факту, визнання майна
спільною сумісною власністю, визнання
права власності на нерухоме майно,

та зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, Харківської міської Ради,
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у Харківській
області, треті особи Восьма Харківська
державна нотаріальна контора,
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Харківській області про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом, -

ВСТАНОВИВ:

26.07.2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом, в якому з урахуванням
уточнених вимог, відмовившись від
вимог до відповідачів ХМР,
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у Харківській
області та третьої особи Інспекції
ДАБК, просила: встановити юридичний
факт, яким визнати, що з кінця лютого 1997
року по 24.06.2000 року вона з ОСОБА_4
проживали спільно, як чоловік та жінка
без реєстрації шлюбу з веденням
спільного господарства, побуту та
бюджету; визнати спільною сумісною
власністю її та ОСОБА_4 житловий
будинок з надвірними будівлями по
АДРЕСА_3, який був придбаний 18.11.1998 року
на підставі договору міни; визнати за
нею право власності на 1/2 частину
житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_3 без урахування
самовільного будівництва; судові
витрати розподілити відповідно до ЦПК
України.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що у 1994 році вона
познайомилась із ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.
Знайомство сталося через спільні
трудові відносини. Згодом, між нею та
ОСОБА_4 виникли почуття кохання,
взаємоповаги і з кінця лютого 1997 року,
почали проживати разом за адресою
АДРЕСА_1 однією сім'єю. Вони мали шлюбні
стосунки, спільний побут, бюджет, вели
спільне господарство. 25 лютого 1997 року
вона розірвала шлюб з її чоловіком
ОСОБА_5 Ними з колишнім чоловіком було
добровільно розподілене сумісно
нажите майно подружжя. За домовленістю
з колишнім чоловіком, при розподілі
вона отримала дванадцять тисяч
гривень. 18.11.1998 року, під час спільного
проживання з ОСОБА_4 за договором міни
вони обміняли з доплатою належну по
праву власності ОСОБА_4 144/400 частини
житлового будинку АДРЕСА_1 на житловий
будинок АДРЕСА_3. Міна була здійснена з
доплатою в 9460 грн. Вона разом з
чоловіком шукала варіанту обміну, була
присутня під час укладання угоди.
Оскільки вказаний житловий будинок з
надвірними будівлями був придбаний для
їх спільного з ОСОБА_4 проживання, за
домовленістю між ними, при укладанні
договору міни вона внесла повну суму
доплати у розмірі 9460 грн. із особисто
належних мені грошей, отриманих під час
розподілу майна з ОСОБА_5 Вказані гроші
вона безпосередньо віддала продавцю
будинку - ОСОБА_6, про що він надав
розписку. З часу придбання спірного
житлового будинку вона разом з ОСОБА_4
постійно проживала в ньому. 24.06.2000 року
вона з ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, та
вона прописалась в будинку у якості
члена родини. На підставі статті 17 ЗУ
«Про власність» спірне майно як
придбане нею та ОСОБА_4 внаслідок
спільної праці, з веденням спільного
господарства, побуту та бюджету. 18.11.2003
року шлюб між нею та ОСОБА_4 було
розірвано, нетривалий час вона з сином
мешкала у гуртожитку, а потім вони
поновити фактичні шлюбні стосунки,
ведення спільного господарства,
спільний побут, бюджет і проживали
разом, однією сім'єю до смерті чоловіка,
яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою:
АДРЕСА_3.

Ухвалою суду від 18.12.2012 року було
прийнято до розгляду зустрічний позов
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Харківської
міської Ради, третя особа Восьма
Харківська державна нотаріальна
контора, про визнання права власності в
порядку спадкування за законом, у якому
позивачі просять: визнати їх
спадкоємцями ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3; визнати за ними в рівних
частинах за кожним право власності в
порядку спадкування за законом після
смерті батька ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3, на житловий будинок з
надвірними будівлями, який
розташований по АДРЕСА_3; виселити
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, з житлового
будинку АДРЕСА_3 без надання іншого
жилого приміщення; зобов'язати ОСОБА_1
не чинити їм перешкоди у користуванні
спадщиною, після смерті свого батька
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3; судові
витрати розподілити відповідно до ЦПК
України.

В обґрунтування своїх вимог
посилаються на те, що згідно з
договором міни від 18.11.1998 року,
власником житлового будинку з
надвірними будівлями АДРЕСА_3 є ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивачі, як
спадкоємці першої черги за законом у
встановлений законом строк та порядок
звернулися до Восьмої державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті свого
батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.
Відповідач ОСОБА_1 чинить у перешкоди у
отримання свідоцтва про право на
спадщину, заявляючи що частина
спадкового майна належить їй на праві
спільної сумісної власності. ОСОБА_1
самовільно, без будь-яких на то
правових підстав захопила та вселилася
до спірного житлового будинку батька.
Своїми діями відповідач створює
перешкоди у користуванні спадковим
майном. Фактично своїми діями
відповідач ОСОБА_1 обмежує право
позивачів на користування спадщиною
тощо. Зазначені обставини проживання
відповідача в спадковому будинку
призводить до порушення прав
спадкоємців на спадкове майно і може
призвести до неможливості його
збереження та потребуватиме від
позивачів додаткових зусиль,
направлених на захист своїх прав під
час отримання свідоцтва про право
власності на спадщину.

Ухвалою суду від 23.01.2014 року прийнято до
спільного розгляду позов третьої
особи, яка заявляє самостійні вимоги
щодо предмету спору, - ОСОБА_7 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Харківська
міська рада, Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю
про визнання права власності. За
клопотанням третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмету спору,
- ОСОБА_7 справу на підставі ч. 2 ст. 34 ЦПК
України було розпочато спочатку.(т. 2
а.с. 41)

10.07.2014 року за клопотанням ОСОБА_7 про
залишення його позовної заяви без
розгляду, судом ухвалено позов
залишений без розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник уточнені позовні вимоги
підтримали в повному обсязі та
пояснили, що у 1994 році ОСОБА_1
познайомилась із ОСОБА_4 Їх знайомство
сталося через спільні трудові
відносини, між ними виникли почуття
кохання, взаємоповаги та з кінця лютого
1997 року вони почали проживати разом за
адресою АДРЕСА_1 однією сім'єю, мали
шлюбні стосунки, спільний побут,
бюджет, вели спільне господарство. 25
лютого 1997 року ОСОБА_1 розірвала шлюб з
ОСОБА_5. Ними з колишнім чоловіком було
добровільно розподілене сумісно
нажите майно подружжя. В це майно
входили також спільні гроші. За
домовленістю з колишнім чоловіком, при
розподілі вона отримала дванадцять
тисяч гривень. 18.11.1998 року, під час
спільного проживання з ОСОБА_4, за
договором міни, вони обміняли з
доплатою належну по праву власності
ОСОБА_4 144/400 частини житлового будинку
АДРЕСА_1 на житловий будинок АДРЕСА_3.

Як пояснила позивач за первісним
позовом, вказаний житловий будинок з
надвірними будівлями був придбаний для
їхнього спільного з ОСОБА_4 проживання,
за домовленістю між ними при обміні, за
її особисті кошти, отримані при
розподілі майна подружжя ОСОБА_1,
особисто внесла повну суму доплати у
розмірі 9460 грн. ОСОБА_6, який надав їй
розписку, в якій підтвердив факт
отримання від неї грошей. З часу
придбання спірного житлового будинку
вона разом з ОСОБА_4 постійно проживає в
ньому до теперішнього часу, з 24.06.2000
року була зареєстрована в спірному
будинку. За час проживання однією
сім`єю із ОСОБА_4 (як під час
зареєстрованого шлюбу так і фактично),
житловий будинок по АДРЕСА_3 зазнав
істотного поліпшення. Ними було
проведено капітальний ремонт та
добудову домоволодіння, виконано
внутрішні ремонті роботи, поміняно
вікна, систему каналізації,
електропостачання. Зустрічний позов
визнала частково, в частині визнання за
ОСОБА_2, ОСОБА_3 право власності по 1/4
частині за кожною житлового будинку
літ. «А-1» 1961 року забудови без
урахування самочинного будівництва та
самочинного переобладнання.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2,
представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3
зустрічний позов підтримали в повному
обсязі, посилаючись на те, що вони -
доньки померлого ОСОБА_4, є
спадкоємцями першої черги за законом,
спадщину прийняли належним чином, тому
вважають, що за ними повинно бути
визнано право власності по 1/2 частині
за кожною житлового будинку з
надвірними будівлями по АДРЕСА_3. Проти
уточненого первісного позову
заперечували в повному обсязі,
посилаючись на те, що ОСОБА_4 в 1996 року
купив будинок по АДРЕСА_1, спірний
будинок в 1998 році придбав для себе, не
проживаючи разом із ОСОБА_1, одразу
почав будівництво гаражу. Батько і
ОСОБА_1 проживали разом з 2000 по 2003 роки.
Після розірвання шлюбу в листопаді 2003
року і до своєї смерті батько з
позивачем за первісним позовом не жив
однією сім`єю, позивач в будинку не
мешкала, батько допоміг ОСОБА_1
отримати кімнату у гуртожитки, де вона
була зареєстрована.

Восьма Харківська державна
нотаріальна контора не з'явилася,
надала заяву про розгляд справи у його
відсутність, щодо вирішення справи
поклалася на розсуд суду.

Представник Реєстраційної служби ГУЮ в
Харківській області не з'явилася, в
минулих судових засідань проти
задоволення первісного та зустрічного
позовів заперечувала.

Представники Харківської міської Ради,
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Харківській області не з'явилися, про
час та місце судового розгляду
повідомлялися своєчасно та належним
чином.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
вважає, що первісний позов підлягаю
задоволенню та зустрічний позов
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

25 лютого 1997 року шлюб між позивачкою
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу (т. 2 а.с. 77).

24 червня 2000 року між позивачкою ОСОБА_1
та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб (т. 2
а.с. 76), який 18 листопада 2003 року було
розірвано (т. 2 а.с. 76 зворот). Після чого
зареєстрований в шлюбі не був.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 30.05.2012 року, яке залишене
без змін Ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 26.07.2012 року,
було встановлено факт проживання
однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 до часу смерті ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3. (т. 1 а.с. 8-13)

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 159).

Як вбачається з матеріалів справи, з
заявами про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_4 звернулись ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, які згідно вимог ст.1269 ЦК
України, вважаються такими, що прийняли
спадщину після смерті батька та яким,
як єдиним спадкоємцям першої черги,
належить по 1/2 частці спадкового майна
кожній (т. 1 а.с. 160)

Відповідно до ст. 1261 ЦК України
спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_4 є його дочки ОСОБА_2
та ОСОБА_3

Відповідно до довідки КП «Харківське
МБТІ» від 12.09.2012 року, право власності
на житловий будинок з надвірними
будівлями АДРЕСА_3, зареєстрованого за
ОСОБА_4 на підставі договору міни,
посвідченого 18.11.1998 року приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 №2-6029.(т. 1 а.с.22)

Після смерті ОСОБА_4 залишилось
спадкове майно - будинок АДРЕСА_3, який
належав ОСОБА_4 на підставі договору
міни від 18 листопада 1998 року.

Як убачається з технічного паспорту,
виготовленого станом на 23.08.1997 р.,
висновку судової будівельно-технічної
експертизи від 26.07.2013 року, на час
укладання договору міни житловий
будинок з надвірними будівлями по
АДРЕСА_3 складався з житлового будинку
літ. «А-1» житловою площею 58,1 кв.м,
надвірні споруди: сарай літ. «Б», льох
літ. «бп», вбиральня літ. «В», загорожа
№ 1,2,4(т. 1 а.с. 95-96)

Відповідно до довідки № 2204 від 16.09.2011
р., виданої Комунальним виробничим
підприємством по обслуговуванню
приватних домоволодінь Київського
району м. Харкова вбачається, що ОСОБА_1
та її син ОСОБА_7 проживають з 1997 року по
теперішній час за адресою: АДРЕСА_3.( т. 1
а.с. 191)

Відповідно до нотаріально
посвідченого договору міни від 18
листопада 1998 року, ОСОБА_4 поміняв
належні йому на праві власності 144/400
частки житлового будинку АДРЕСА_1 з
належною частиною надвірних споруд , що
знаходяться в АДРЕСА_3, житловою площею
58,1 кв.м., який належав ОСОБА_6, з доплатою
9460 грн. (т. 1 а.с. 190)

Відповідно до розписки від 18.11.1998 року,
оригінал якої був оглянутий судом,
ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_1 гроші у
розмірі 9460 грн. у якості доплати за
договором міни (т. 2 а.с. 85)

Допитаний в судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що 18.11.1998
року отримав гроші у розмірі 9460 грн.
особисто від ОСОБА_1 у якості доплати
при укладанні договору міни. Стосунки
між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були як у
чоловіка та дружини. ОСОБА_4 в його
присутності підтвердив, що ці гроші
належать особисто ОСОБА_1, отримані нею
при розподілі майна з колишнім
чоловіком. ОСОБА_4 також не заперечував
проти написання розписки. Свідку був
наданий оригінал розписки, який
підтвердив її дійсність. Хоча в
договорі міни і вказано, що доплата
була отримана ним від ОСОБА_4, однак
оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали як
одна сім'я, то йому було не принципово
від кого отримано гроші.

Допитана в судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_10 пояснила, що є дружиною
ОСОБА_6 18.11.1998 року вона була присутня
при тому, коли ОСОБА_1 передала гроші у
розмірі 9460 грн. її чоловікові у якості
доплати при укладанні договору міни.
Свідок підтвердила, що ОСОБА_6
власноручно написав ОСОБА_1 про це
розписку. Свідку достеменно відомо, що
ці гроші належали особисто ОСОБА_1,
оскільки це в її присутності
підтвердив ОСОБА_4, сказавши, що ці
гроші ОСОБА_1 отримала при розподілі
майна з колишнім чоловіком. Вони знали
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 1997 року, дружили з
цією родиною, часто бували у них в
гостях. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали
разом ще в будинку на АДРЕСА_1 з початку
1997 року однією сім`єю, також в 1997 році
вони переїхали в будинок на АДРЕСА_3.
Договір міни був укладений пізніше,
оскільки у ОСОБА_4 не було грошей на
доплату за договором.

Допитаний в судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_5 пояснив суду, що є
колишнім чоловіком ОСОБА_1, вони
розірвали шлюб в лютому 1997 року, а
припинили шлюбні стосунки раніше.
Деякий час не спілкувались, приблизно
через півтора після розірвання шлюбу
домовились та вирішили добровільно
поділити спільне майно. ОСОБА_1
отримала меблі та дванадцять тисяч
гривень, а він забрав собі автомобіль і
також частину грошей.

Допитана в судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_11, яка є сусідкою,
пояснила, що знайома з родиною ОСОБА_4 -
ОСОБА_1 з 1997 року, коли вони поселились в
будинку. Вона бачила, що з цього часу
вони проживали разом, вели спільне
господарства, в них був спільний побут,
були звичайною родиною, як чоловік та
дружина. Вони дружили, часто бували у
них в гостях. Після заселення,
поступово почали робити ремонт, в
червні 2000 року уклали шлюб. Свідку
відомо, що в 2003 році шлюб між ними був
розірваний, але це не вплинуло на
стосунки, ОСОБА_1 проживала разом із
ОСОБА_4 однією родиною в спірному
будинку до його смерті в липні 2011 року.
ОСОБА_1 разом із сином до теперішнього
часу живуть в будинку.

Свідку була надана для огляду
фотографія. Свідок пояснила, що це вона
робила цей знімок на свій день
народження ІНФОРМАЦІЯ_5 року. На
фотографії справа ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Допитаний в судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_12, який є рідним
братом ОСОБА_4, пояснив, що брат почав
проживати однією сім`єю, як чоловік та
дружина, разом з ОСОБА_1 з початку 1997
року. У них був спільний побут, бюджет,
вони разом працювали та купили
холодильник, телевізор, потім
перевезли ці речі у спірний будинок.
Вони жили спочатку на АДРЕСА_1. Влітку
1997 року разом із дітьми ОСОБА_3 та
ОСОБА_7 їздили відпочивати в Крим. Брат
з ОСОБА_1 вирішили для сумісного
проживання придбати будинок побільше.
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 спочатку почали жити в
будинку по АДРЕСА_3, а потім вже уклали
договір міни на цей будинок, оскільки у
брата не було грошей на доплату. Йому
відомо особисто від брата, що гроші за
будинок заплатила ОСОБА_1, якій ці
гроші, а також меблі дістались при
розподілі майна з чоловіком. Ці меблі
(стінка та м`які меблі) вона перевезла в
спірний будинок. В 2003 році вони
розірвали шлюб, але продовжували
проживати разом, ремонтували та
добудовували будинок. В 2003 році їхній з
братом матері зробили тяжку операцію,
вони забрали її до себе, за матір'ю
доглядала ОСОБА_1 Брат жив разом із
ОСОБА_1 однією сім`єю до своєї смерті.

Свідку була надана для огляду
фотографія. Свідок пояснив, що
фотографія зроблена у квартирі його
батьків ІНФОРМАЦІЯ_4 на день 70-річчя
батька. За столом сидять його батьки,
родичі, ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Допитаний в судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_13 пояснив, що є
сусідом сім`ї ОСОБА_4 - ОСОБА_1 Вони
оселились в будинку АДРЕСА_3 в 1997 році,
як родина. Він часто бував в будинку,
дружив з ОСОБА_4, між ними були близькі
дружні стосунки. Він підтверджує, що з
1997 року по 24.06.2000 року ОСОБА_1 з ОСОБА_4
проживали спільно, як чоловік та жінка,
вели спільне господарство, були
пов`язані спільним побутом. В червні 2000
року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстрували
шлюб. Йому відомо, що в 2003 році шлюб між
ними було розірвано, але вони
продовжували проживати разом до смерті
ОСОБА_4 в 2011 році.

Допитана в судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_14 пояснила, що знає ОСОБА_2
з 1997 року та вони є кумами. Батька
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 знає з березня 1998 року,
вона познайомилися з ним у ОСОБА_2 вдома
по АДРЕСА_4. В особистій бесіді в 1999 році
ОСОБА_4 скаржився їй на погані стосунки
з дружиною - мамою ОСОБА_2, тому хотів
покинути сім'ю. При зустрічі в 2000 році,
він не казав їй про те, що збирається
одружитися. Вона кілька разів була в
спірному будинку по АДРЕСА_3, але ОСОБА_1
там не бачила. Свідок також пояснила, що
про стосунки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в період
з 1997 по 2000 роки нічого сказати не може, з
приводу придбання спірного будинку їй
нічого невідомо.

Допитаний в судовому засіданні у
якості свідок ОСОБА_17 пояснив, що
знайомий з ОСОБА_4, вони разом
працювали, 1995-1996 роках був з ним в
дружніх стосунках. Йому відомо, що в 1996
році на АДРЕСА_1 ОСОБА_4 проживав з
якоюсь жінкою, яку звали ОСОБА_1 (що це
була саме ОСОБА_1, йому не відомо), разом
працювали, потім з нею переїхав на
АДРЕСА_3. ОСОБА_1 він ніколи не бачив.
Перший раз приїхав в будинок по АДРЕСА_3
в квітні 1998 року, нікого крім ОСОБА_4 там
не бачив. Останній раз був в будинку в
1999 році, в 2008 році, а потім вже на
похованні ОСОБА_4 Тобто був в будинку
три рази. Вони зустрічались по декілька
раз за рік з приводу роботи. Подробиці з
приводу покупки спірного будинку йому
невідомі.

Показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_17
суд до уваги не приймає, оскільки
свідки не були сусідами, «тісними»
друзями ОСОБА_4, свідки всього декілька
разів за весь час були у спірному
будинку, тому ці показання не можуть
відображати об'єктивну картину, що
склалася за вказаний час. Їхні
показання суперечать показанням інших
свідків та матеріалам справи.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в п. 12 постанови Пленуму ВСУ від 12.06.1998 р.
№16 «Про застосування судами деяких
норм Кодексу про шлюб та сім'ю України»
(у редакції, що була чинною на момент
спірних правовідносин), спори про поділ
майна осіб, які живуть однією сім'єю,
але не перебувають у зареєстрованому
шлюбі, мають вирішуватися згідно з п. 1
ст. 17 Закону «Про власність»,
відповідних норм ЦК УРСР та з
урахуванням п. 5 постанови Пленуму ВСУ
від 22.12.199 р. №20 «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності».

Так, згідно із ч. 1 ст. 17 Закону «Про
власність», що був чинним на час
виникнення спірних правовідносин,
майно, придбане внаслідок спільної
праці членів сім'ї, є їх спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною 2 ст. 112 ЦК УРСР визначено, що
сумісною власністю є спільна власність
без визначення часток.

За змістом п. 5 постанови Пленуму ВСУ
від 22.12.1995 р. №29 «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності» (у редакції, що
була чинною на час виникнення спірних
правовідносин), розглядаючи позови,
пов'язані зі спільною власністю
громадян, суди повинні виходити з того,
що відповідно до чинного законодавства
спільною сумісною власністю є не лише
майно, нажите подружжям за час шлюбу
(ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 КпШС
України), а й майно, придбане внаслідок
спільної праці членів сім'ї, або майно,
придбане внаслідок спільної праці
громадян, що об'єдналися для спільної
діяльності, якщо укладеною між ними
письмовою угодою визначено, що воно є
спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17,
ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України «Про
власність»), тощо.

Відповідно до п.1 ст. 256 ЦПК України у
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

На підставі наданих та досліджених в
судовому засіданні доказів, суд вважає
встановленим юридичний факт, що з кінця
лютого 1997 року по 24.06.2000 року, коли був
зареєстрований шлюб, ОСОБА_1 та ОСОБА_4
проживали спільно чоловік та жінка без
реєстрації шлюбу з веденням спільного
господарства, побуту та бюджету.

У зв'язку з цим, житловий будинок з
надвірними будівлями по АДРЕСА_3,
придбаний в цей час, є об`єктом їхньої
спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, у разі
виділу частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частка кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду.

Таким чином, оскільки спірний житловий
будинок з надвірними будівлями був
придбаний ОСОБА_1 з ОСОБА_4 у період
їхнього спільного проживання як
чоловік та жінка без реєстрації шлюбу,
ведення спільного господарства, побуту
та бюджету, внаслідок їхніх спільних та
індивідуальних трудових зусиль, які
були об`єднані для придбання спільної
сумісної власності, то відповідно до ч.2
ст. 370 ЦК України, за ОСОБА_1 повинно бути
визнано право власності на 1/2 частину
цього житлового будинку з надвірними
будівлями, а саме житлового будинку
літ. «А-1» 1961 року забудови з надвірними
будівлями, житловою площею 58,1 кв.м., по
АДРЕСА_3 без урахування самочинного
будівництва та перебудови.

На підставі викладеного, оцінюючи
належність, допустимість,
достовірність кожної обставини справи
окремо, а також достатність та їх
взаємний зв'язок в сукупності, суд
вважає, що первісний позов підлягає
задоволенню.

За час проживання однією сім`єю ОСОБА_4
та ОСОБА_1 (як під час зареєстрованого
шлюбу так і фактично), житловий будинок
по АДРЕСА_3 зазнав істотного
поліпшення: було проведено
капітальний ремонт та добудову
домоволодіння, виконано внутрішні
ремонті роботи, поміняно вікна, систему
каналізації, електропостачання.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи №
1246/5614 від 26.07.2013 року, у результаті
натурного обстеження житлового
будинку літ. «А-1» по АДРЕСА_3
встановлені поліпшення, що зазнало
домоволодіння: демонтовані дерев`яні
перегородки та улаштовані цегляні; на
дошки улаштована підлога із ламінату
по ДСП; замінені дерев`яні віконні
прорізи на металопластикові; замінені
дерев`яні дверні блоки; в приміщеннях
стеля підшита гіпсокартоном;
перегородки оштукатурені; стіни та
стелі оклеєні шпалерами. Веранда літ.
«а» та ганок літ. «а1» - демонтовані, до
житлового будинку прибудовані
прибудова літ. «А1-1», веранда літ. «а».
Побудований гараж-сарай літ. «Г».
Загальна площа приміщень житлового
будинку збільшилась на 24,10 кв.м,
збільшення відбулося за рахунок
прибудови літ. «А1-1»; загальна житлова
площа приміщень житлового будинку
збільшилась на 4,60 кв.м, збільшення
загальної площі житлового будинку
відбулося за рахунок демонтажу
перегородки між приміщеннями 1-4 та 1-5;
демонтажу пічного приладу в приміщенні
1-3 та зміни призначення приміщень:з
кухні в житлову кімнату ( 1-3), з житлової
кімнати в коридор ( 1-8). (т. 1 а.с. 96)

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до ст. 1261 ЦК України єдиними
спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3, є його дочки ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, які прийняли спадщину після
смерті батька.

Відповідно до свідоцтво про право на
спадщину за законом, видане державним
нотаріусом Восьмої Харківської ДНК
11.12.2012 року, на підставі ст. 1261 ЦК
України спадкоємцями майна ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, є його дочка
ОСОБА_2, в 1/2 частці та його дочка ОСОБА_3-
в 1/2 частці. (т. 1 а.с. 160)

Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК
України спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, у
першу чергу право на спадкування за
законом мають право діти спадкодавця.

Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у
спадщині кожного із спадкоємців за
законом є рівними.

Таким чином, позивачки ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 є спадкоємицями після смерті
батька відповідно до вказаних норм
Цивільного кодексу України, у зв'язку з
цим підстави для визнання їх
спадкоємицями після смерті батька на
підставі рішення суду є безпідставним,
тому вимоги в цій частині задоволенню
не підлягають. Відповідно до ст. 15 ЦК
України, захисту підлягає лише права
особи у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Як вбачається із технічного паспорту,
виготовлено станом на 19.03.2014 року, в
спірному житловому будинку на
теперішній час є самовільно
побудованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Сторони після завершення будівництва
не звертались до відповідних державних
органів з приводу прийняття
новоствореного нерухомого майна до
експлуатації та його державної
реєстрації. Таким чином, правові
підстави для визнання в цілому права
власності в порядку спадкування на
спірний житловий будинок з урахуванням
самочинного будівництва та перебудови
- на даний час відсутні.

На підставі викладеного, враховуючи
визнання за ОСОБА_1 права власності на
1/2 частину спірного житлового будинку з
надвірними будівлями без урахування
самочинного будівництва та перебудови,
беручи до уваги, що частки у спадщині
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рівними, то суд
вважає необхідним зустрічні позовні
вимоги про визнання права власності
задовольнити частково та визнати за
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності за
кожною по 1/4 частині спірного житлового
будинку літ. «А-1» житловою площею 58,1
кв.м., з надвірними будівлями без
урахування самочинного будівництва та
перебудови.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Оскільки ОСОБА_1 належить на праві
власності 1/2 частина спірного
житлового будинку, то безпідставними є
вимоги про виселення її з житлового
будинку АДРЕСА_3 без надання іншого
жилого приміщення, тому задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 своїми
діями створює перешкоди у користуванні
спадковим майном, позивачі за
зустрічним позовом просять зобов'язати
ОСОБА_1 не чинити такі дії.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила,
що не перешкоджає позивачкам у доступі
до житлового будинку.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що позивачками не доведено
належними та допустимими доказами про
створення відповідачкою ОСОБА_1
перешкод у користуванні спадщиною, то
зустрічні позовні вимоги про усунення
перешкод відповідачкою у користуванні
спадщиною задоволенню не підлягають.

Суд постановляє рішення в межах
заявлених ними вимог і на підставі
наданих сторонами доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
26.07.2013 року, ринкова вартість
домоволодіння по АДРЕСА_3 без
урахування поліпшень домоволодіння (у
вигляді в якому домоволодіння
передавалось за договором міни від
18.11.1998 року), складає 795 232 грн. (т. 1 а.с.
102)

Станом на час звернення сторін до суду
(2012 рік) максимальна ставка судового
збору складала 3219 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги за
первісним та зустрічними позовами
задоволені на користь сторін в частині
визнання права власності на спірний
житловий будинок - за ОСОБА_1 на 1/2
частину будинку, а за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
по 1/4 частині будинку за кожною, тобто
пропорційно вартості задоволених
вимог щодо спірного майна, то судовий
збір зі сторін на їх користь стягненню
не підлягає.

Разом з тим, враховуючи, що при поданні
первісного та зустрічного позовів
вартість спірного майна не була
визначена, а ОСОБА_1 було сплачено
судовий збір лише у розмірі 214 грн. 60
коп. (т. 1 а.с.1), а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - 290 грн.
00 коп. (т. 1 а.с. 69), то суд вважає
необхідним стягнути зі сторін на
користь держави недоплачений судовий
збір - з ОСОБА_1 у розмірі 1394 грн. 90 коп.
(3219 / 2 - 214,60 = 1394,90 грн.), з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 у рівних частках з кожної по 659
грн. 75 коп. (3219 / 2 - 290 = 1319,50 / 2 = 659,75 грн.)

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 60, 80, 88, 209, 212, 214-215, 256 ЦПК України,
ст. 17 Закону «Про власність» (у
редакції, що була чинною на час
виникнення спірних правовідносин), ст.
ст. 15, 319, 331, 370, 391, 1216-1220, 1261, 1267 ЦК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити юридичний факт, яким
визнати, що з кінця лютого 1997 року по
24.06.2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали
спільно, як чоловік та жінка без
реєстрації шлюбу з веденням спільного
господарства, побуту та бюджету.

Визнати спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 житловий будинок з
надвірними будівлями по АДРЕСА_3, який
був придбаний 18.11.1998 року на підставі
договору міни, посвідченому приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_9

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину житлового будинку літ. «А-1» 1961
року забудови з надвірними будівлями,
житловою площею 58,1 кв.м., по АДРЕСА_3
без урахування самочинного
будівництва та перебудови.

Зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право
власності за кожною по 1/4 частині
житлового будинку літ. «А-1» 1961 року
забудови житловою площею 58,1 кв.м., з
надвірними будівлями по АДРЕСА_3 без
урахування самочинного будівництва та
перебудови.

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Держави
недоплачений судовий збір у розмірі 1394
(одна тисяча триста дев'яносто чотири)
грн. 90 коп.

Стягнути у рівних частках з ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на користь Держави недоплачений
судовий збір по 659 (шістсот п'ятдесят
дев'ять) грн. 75 коп. з кожної.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Головуючий -