Провадження № 2/755/4618/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2014 р.
Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді
Галагана В.І.,

при секретарі
Дмитрієвій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів на дитину, -

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2
та просить стягнути з відповідача
ОСОБА_2 аліменти на її користь на
утримання неповнолітнього сина,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 800,00 грн.
щомісячно, але не менше 30% прожиткового
мінімуму встановленого законом для
дитини відповідного віку, починаючи
від дня пред'явлення позову до суду і до
досягнення дитиною повноліття,
мотивуючи свої вимоги тим, що 24 вересня
2011 року Лівобережним відділом
державної реєстрації шлюбів м. Києва з
державним Центром розвитку сім'ї між
сторонами зареєстровано шлюб, від
якого мають неповнолітнього сина,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, спільне життя з
відповідачем у подальшому не склалось,
позивачка та відповідач зрозуміли, що
вони зовсім різні люди, і не тільки за
характерами, але й за інтересами та
поглядами на життя, практично не
розуміють один одного. Відповідач
припинив надавати матеріальну
допомогу на утримання дитини, фактично
ухиляється від виконання батьківських
обов'язків. Позивачка вважає спільне
сімейне життя з відповідачем
неможливим, що є підставою її звернення
до суду з позовом про розірвання шлюбу
та стягнення аліментів на утримання
дитини.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явилась, про день, час та місце
судового розгляду справи повідомлена
належним чином, однак надала до суду
заяву, відповідно до якої позовні
вимоги підтримує, просить провести
розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про день, час та місце
судового розгляду справи повідомлений
належним чином, однак надав до суду
заяву, відповідно до якої позовні
вимоги визнає в повному обсязі, просить
провести розгляд справи за його
відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд приходить до
наступного.

Згідно з положенням ст. 112 Сімейного
кодексу України, суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 24 вересня 2011 року
зареєстрували шлюб у Лівобережному
відділі державної реєстрації шлюбів м.
Києва з державним Центром розвитку
сім'ї, про що у книзі реєстрації
зроблено відповідний актовий запис за
№ 2100. (а.с. 7)

Сторони від шлюбу мають
неповнолітнього сина, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження, виданим
Відділом реєстрації актів цивільного
стану Дарницького районного
управління юстиції у м. Києві, актовий
запис № 4251. (а.с. 12)

За даними Довідки, виданої Житловою
ремонтно-експлуатаційною організацією
№ 404 від 13.06.2014 року, неповнолітній
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно проживає
разом із матір'ю ОСОБА_1 за адресою:
АДРЕСА_2. (а.с. 15)

Згідно Довідки, виданої ТОВ „Торговий
Дім „Респект" від 07.07.2014 року № 93,
ОСОБА_1 дійсно працює у ТОВ „Торговий
Дім „Респект" з 01.12.2006 року на посаді
адміністратора, вийшла з відпустки по
догляду за дитиною та стала до роботи
02.01.2014 року, загальна сума сукупного
доходу за період з січня 2014 року по
червень 2014 року становить 8 922,74 грн. (а.с.
22)

Згідно Довідки, виданої ТОВ „Аграрна
індустріальна компанія" від 07.07.2014 року
№ 90, ОСОБА_2 дійсно працює у ТОВ
„Аграрна індустріальна компанія" на
посаді менеджера з оптової торгівлі,
загальна сума доходу за період з січня
2014 року по червень 2014 року становить 23
460,00 грн. (а.с. 23)

Згідно положення частини 2 статті 36 та
статті 51 Сімейного кодексу України,
шлюб не може бути підставою для надання
особі пільг чи переваг, а також для
обмеження її прав та свобод, які
встановлені Конституцією України.
Дружина та чоловік мають рівне право на
повагу до своєї індивідуальності,
своїх звичок та уподобань.

Судом достовірно встановлено, що
сторони від шлюбу мають неповнолітню
дитину, сімейне життя позивачки та
відповідача не склалось у зв'язку з тим,
що вони мають різні погляди на життя, не
в змозі дійти до єдиної думки при
вирішенні сімейних та побутових
проблем, проживають окремо, не
підтримують шлюбних стосунків та не
ведуть спільного господарства, шлюб
між позивачкою та відповідачем носить
лише формальний характер, за даних
обставин поновлювати сімейно-шлюбні
відносини сторони бажання не мають.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№ 11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. Із цією метою суди
повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу.

Суд прийшов до висновку, що сім'я
розпалась остаточно і поновити шлюбні
відносини між позивачкою та
відповідачем неможливо. Подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечило б інтересам одного з
них.

Позивачка займає категоричну позицію
щодо розірвання шлюбу, заперечує
будь-яку можливість для примирення з
відповідачем.

Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України,
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Сторони проживають окремо за
обопільною згодою, що не пов'язана з
навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми чи інших поважних причин. При
таких обставинах сім'я фактично
розпалась і поновити сімейні відносини
неможливо.

Згідно ч. 1 ст. 21 Сімейного Кодексу
України, шлюб є сімейним союзом
чоловіка та жінки.

Як убачається із змісту позовної заяви,
сторони не проживають однією сім'єю і
шлюбні стосунки між ними відсутні, цей
союз існує лише формально.

Відповідно до частини третьої ст.212
Цивільного процесуального кодексу
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що причини, з яких позивачка
наполягає на розірванні шлюбу є
обґрунтованими, подальше спільне життя
подружжя і збереження сім'ї стали
неможливими, оскільки тривалий час
сторони не підтримують сімейно-шлюбних
стосунків, спільного господарства не
ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні
відносини наміру не мають, фактично
живуть окремим один від одного життям,
тому суд вважає, що формальне існування
даного шлюбу суперечить моральним
засадам суспільства, тому позов ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу
України, батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного
кодексу України, за рішенням суду кошти
на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу
України, при визначенні розміру
аліментів суд враховує: стан здоров'я
та матеріальне становище дитини; стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; інші обставини, що
мають істотне значення. Мінімальний
розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу
України, аліменти присуджуються за
рішенням суду від дня подання позовної
заяви.

Судом встановлено, що на даний час
дитина проживає разом із матір'ю за
місцем її проживання, перебуває на
повному матеріальному забезпеченні
позивачки, відповідач має офіційне
місце роботи та можливість регулярного
надання матеріальної допомоги на
утримання дитини, не заперечує проти
утримання сина, ураховуючи визнання
позовних вимог відповідачем згідно
письмової заяви, долученої до
матеріалів справи.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов
висновку, що за обставин, що склалися,
позов ОСОБА_1, поданий в інтересах
неповнолітньої дитини, про стягнення
аліментів підлягає до задоволення, суд,
діючи в межах заявлених позовних вимог,
присуджує відповідачу до сплати
аліменти на користь позивачки на
утримання неповнолітньої дитини в
розмірі 800,00 грн. щомісячно, але не менше
30% прожиткового мінімуму встановленого
законом для дитини відповідного віку
щомісячно, починаючи з дня пред'явлення
позову до суду і до повноліття дитини,
при цьому суд бере до уваги, що
відповідач є особою працездатного
віку, офіційно працевлаштований, в
матеріалах справи відсутні докази про
наявність у відповідача інших
утриманців та соціальних зобов'язань,
також відповідач визнав позов в
повному обсязі, тому у відповідності до
положення ч. 4 ст. 174 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
визнання відповідачем позову, суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
допускає негайне виконання рішення
суду у справах про стягнення аліментів
у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
присуджує до стягнення з відповідача
на користь держави судовий збір в
розмірі 243, 60 грн.

Керуючись ст. ст. 36, 51, 79, 111, 112, 141, 150, 180-184
Сімейного кодексу України, Постановою
Пленуму Верховного суду України від
21.12.2007 року № 11 „Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя", ст.ст. ст.ст. 10, 58, 88, 174, 208, 209,
212-215, 294 Цивільного процесуального
кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу та стягнення аліментів на дитину
- задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований
Лівобережним відділом державної
реєстрації шлюбів м. Києва з державним
Центром розвитку сім'ї від 24 вересня 2011
року (актовий запис № 2100) - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
уродженця м. Києва, працюючого
менеджером з оптової торгівлі ТОВ
„Аграрна індустріальна компанія",
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
аліменти на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою:
АДРЕСА_2, на утримання неповнолітньої
дитини - сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
розмірі 800,00 грн. щомісячно, але не менше
30% прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, починаючи з 20 червня
2014 року і до досягнення дитиною
повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три)
грн. 60 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів
у межах суми платежу за один місяць
допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

С у д д я: