У х в а л а

іменем україни

30 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Дем'яносова М.В.,

Кафідової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення аліментів на утримання
дитини та дружини до досягнення
дитиною трирічного віку за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду м. Києва від 29 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що вона проживала із ОСОБА_4 однією
сім'єю без реєстрації шлюбу.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син -
ОСОБА_5. У подальшому вони розірвали
стосунки. Посилаючись на те, що
відповідач не надає їй матеріальну
допомогу на утримання сина та на її
утримання, позивачка просила стягнути
з нього аліменти на утримання сина у
розмірі 1/3 частини від усіх видів його
доходу, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
а також стягнути з відповідача
аліменти на її утримання у розмірі ј
частини його доходу до досягнення
дитиною трирічного віку.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 12 березня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на
утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
розмірі ј частини всіх видів заробітку
(доходів), але не менше 30 % прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку,
щомісячно, починаючи з 05 лютого 2014 року
і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
аліменти у розмірі ј частини всіх видів
заробітку (доходів) щомісячно до
досягнення дитиною - сином ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_2. В іншій частині позову
відмовлено. Розподілено судові
витрати.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
29 травня 2014 року рішення районного суду
про стягнення аліментів на утримання
дружини до досягнення дитиною
трирічного віку скасовано та
відмовлено у задоволенні позову в цій
частині. В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
й залишити рішення суду першої
інстанції в силі.

Судові рішення в частині стягнення
аліментів на утримання малолітньої
дитини не оскаржені, а тому в
касаційному порядку не переглядаються
(ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із
матеріального стану відповідача та
того, що після народження дитини він
проживав із позивачкою однією сім'єю
без реєстрації шлюбу, тобто
знаходились у фактичних шлюбних
відносинах, що є підставою для
стягнення із нього аліментів на
утримання дружини до досягнення
дитиною трирічного віку.

Скасовуючи рішення районного суду в
частині стягнення аліментів на
утримання дружини та відмовляючи у цій
частині в позові, апеляційний суд
виходив із того, що позивачка не
заявляла вимоги про встановлення факту
проживання з відповідачем однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, а,
встановивши цей факт, суд першої
інстанції вийшов за межі позовних
вимог та безпідставно стягнув аліменти
на утримання позивачки до досягнення
дитиною трирічного віку.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3 та ОСОБА_4
народився син - ОСОБА_5, після чого вони
сім місяців проживали однією сім'єю без
реєстрації шлюбу.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась
на те, що відповідач не надає
матеріальну допомогу на її утримання
до досягнення дитиною трирічного віку.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка
та чоловік, які не перебувають у шлюбі
між собою, мають право на утримання в
разі проживання з нею, ним їхньої
дитини, відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 та ст.
ст. 86, 88 СК України.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України
дружина, з якою проживає дитина, має
право на утримання від чоловіка -
батька дитини до досягнення дитиною
трьох років. Право на утримання вагітна
дружина, а також дружина, з якою
проживає дитина, має незалежно від того
чи вона працює та незалежно від її
матеріального становища, за умови, що
чоловік може надавати матеріальну
допомогу.

Суд апеляційної інстанції дійшов до
помилкового висновку, що для стягнення
аліментів на утримання позивачки до
досягнення дитиною трирічного віку
відповідно до наведених норм сімейного
права необхідно за окремою позовною
вимогою встановити факт її проживання
з відповідачем однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, оскільки однією з
підстав позову є факт проживання
сторін однією сім'єю без реєстрації
шлюбу, встановлення якого можливо в
межах позовного провадження про
стягнення аліментів. Саме ці обставини
районний суд встановив, дослідивши
докази та давши їм належну оцінку.

При цьому апеляційний суд не врахував
того, що відповідач у запереченні на
позов визнав, що після народження
дитини певний час проживав із ОСОБА_3
однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а,
відтак, в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України
даний факт доведенню не підлягає.

Задовольняючи позов про стягнення з
відповідача аліментів на утримання
позивачки до досягнення їхньою дитиною
трирічного віку, районний суд
правильно оцінив надані сторонами
докази (ст. 212 ЦПК України), визначив
розмір аліментів виходячи із
матеріального стану сторін та
можливості відповідача сплачувати
аліменти.

Отже, суд першої інстанції правильно
встановив фактичні обставини справи та
вирішив спір у відповідності до закону,
який підлягав застосуванню. Однак,
вказані обставини не були враховані
апеляційним судом при ухваленні
оскаржуваного рішення, що призвело до
неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
29 травня 2014 року скасувати, рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 12 березня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська