Справа № 459/5990/13
Головуючий у 1 інстанції: Жураковський
Провадження № 22-ц/783/4053/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський ОА.,

з участю позивача ОСОБА_2, представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області на
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 17 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області про
стягнення моральної шкоди, спричиненої
внаслідок трудового каліцтва, -

в с т а н о
в и л а:

рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 17 квітня 2014
року позов задоволено частково.
Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області в користь ОСОБА_2 20000
грн. заподіяної моральної шкоди. В
решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку
оскаржив відповідач.

В скарзі просять рішення суду
скасувати та ухвалити нове про відмову
у позові повністю. Вважають рішення
таким, що прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначають, що судом не було враховано
те, що позивачем не було доведено факту
завдання моральної шкоди та не було
обґрунтовано з чого він виходив при
оцінці розміру заподіяної шкоди. Також,
не було долучено жодного належного
доказу, зокрема, медичного висновку про
наявність факту спричинення йому
моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням
здоров'я на виробництві. Судом також не
взято до уваги те, що у даному нещасному
випадку є вина самого позивача, що
підтверджується п.10 Акту про нещасний
випадок, пов'язаний з виробництвом від
04.10.2004р. №37. Зазначають, що оскільки у
позивача встановлена часткова втрата
професійної працездатності та йому
протипоказана робота на висоті з
рухомим транспортом, у інших
відповідно може працювати. Крім цього,
позивач отримує щомісячні страхові
виплати у зв'язку з частковою втратою
професійної працездатності, а також
було виплачено одноразову страхову
виплату у зв'язку з встановленням
вперше стійкої втрати професійної
працездатності у зв'язку з нещасним
випадком та здійснюється виплата
пенсії по інвалідності у зв'язку з
трудовим каліцтвом.

В судове засідання представник
відповідача не з'явився, однак суд
вважав за можливе проводити розгляд
справи у його відсутності, зважаючи на
те, що відповідач належним чином
повідомлявся про час та місце розгляду
справи, клопотань про відкладення
розгляду справи від них не надходило,
доказів поважності причин неявки їх
представника суду представлено не
було, а також зважаючи на вимоги ст. 305
ч.2 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та його представника в
заперечення скарги, дослідивши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає та підстав для
скасування оскаржуваного рішення суду
- немає.

Із оскаржуваного рішення та матеріалів
справи вбачається, що позивач з 1.06.2004
року працював у відокремленому
підрозділі «Шахта «Великомостівська»
державного підприємства
«Львіввугілля» гірником очисного
вибою та 21.02.2005 року був звільнений
згідно п.2 ст.40 КЗпП України (за станом
здоров'я) (трудова книжка (а.с.7).

Згідно акту №37 про нещасний випадок
пов'язаний з виробництвом від 04.10.2004
року, - 30.09.2004 року в другу зміну (з 14 год.
по 20 год.) позивач був важко травмований
в ліве око та отримав проникаюче
поранення склери лівого ока (а.с. 10-11),
внаслідок розриву з'єднувального
кільця на зірочці приводної головки
лавного конвеєра, внаслідок чого
утворились уламки заліза, що і
спричинили поранення.

З довідок обласної офтальмологічної
МСЕК №003438 Серія 2-18 АЖ від 28.01.2005 року,
№270794 Серія ЛВА-1 від 03.02.2006р., №028791 Серія
ЛВА-2 від 23.09.2011р. (а.с. 8,9,46), вбачається,
що позивачу 28.01.2005 року актом № 95/4
вперше було встановлено 45% втрати
професійної працездатності у зв'язку з
каліцтвом до 28.01.2006 року, в подальшому
актом №132/2 від 03.02.2006 року позивачу
встановлено ІІІ групу інвалідності
безтерміново з протипоказаннями
роботи на висоті, з рухомим
транспортом. Актом №1970/7 від 23.09.2011 року
позивачу підтверджено ІІІ групу
інвалідності та встановлено 50% втрати
професійної працездатності
безтерміново.

Вказане свідчить про те, що право на
відшкодування моральної шкоди у
зв'язку із втратою 45% професійної
працездатності у зв'язку з трудовим
каліцтвом вперше виникло у позивача в
2005 році, а згодом відсоток втрати
професійної працездатності збільшився
до 50%.

В період з 30.09.2004 року по 01.10.2004 року
позивач перебував на стаціонарному
лікуванні з діагнозом рвана рана
завдовжки 15мм., у 2мм. від нижньої повіки
лівого ока, важка контузія лівого ока,
проникаюче поранення склери,
гемофтальм (масивний крововилив), що
підтверджується відповідними
документами (а.с.13). Після цього позивач
неодноразово перебував на
стаціонарному лікуванні, а 18.05.2011 року
на лівому оці йому проведена операція:
енуклеація (видалення ока), імплантація
консервованого хряща (а.с. 13-21).

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України - Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абзацом 5 ст.4 Основ
законодавства України «По
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» - є
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності .

Пунктом 27 ст. 77 Закону України від
20.12.2005 р. «Про державний бюджет України
на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України
«Про державний бюджет України на 2007
рік» зупинено дію абзацу 4 ст.1,
підпункту «є» п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.28 та ч.3
ст.34 Закону України від 23.09.1999 р. "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності", якими обов'язок
відшкодування моральної шкоди
покладено на Фонд соцстраху.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п.п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 березня 1992 року № 6
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» (зі змінами),
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням його здоров'я
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання,
провадиться згідно із законодавством
про страхування від нещасного випадку.
Це законодавство складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, Закону України
від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Закону від 14 жовтня 1992
року № 2694-XII «Про охорону праці» (у
редакції Закону від 21 листопада 2002 року
№ 229-IV, КЗпП України, а також
законодавчих та інших
нормативно-правових актів. Спори про
відшкодування шкоди повинні
вирішуватися за законодавством, яке
було чинним на момент виникнення у
потерпілого права на відшкодування
шкоди. Право на відшкодування шкоди
настає з дня встановлення потерпілому
МСЕК стійкої втрати професійної
працездатності.

Як вбачається з п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27.03.1997 р.
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» право на
отримання потерпілим страхових
виплат настає з дня встановлення йому
МСЕК стійкої втрати працездатності.

Пунктом 4.1 мотивувальної частини
рішення Конституційного Суду України
№1-рп/2004 від 27.01.2004 р. передбачено, що
ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати працездатності, спричиняють
йому моральні та фізичні страждання.

Крім того, Законом України від 23.02.2007 р.
№717-У «Про внесення змін до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», що
набрав чинності 30.03.2007 р., виключено
частину третю ст. 34 Закону №1105 -ХІУ, яка
передбачала право потерпілого на
відшкодування моральної шкоди.

Саме з цього часу, застраховані
громадяни, які потерпіли на
виробництві від нещасного випадку або
професійного захворювання, позбавлені
права на відшкодування моральної шкоди
за рахунок Фонду соціального
страхування, яке вони мали відповідно
до положень первинної редакції цього
Закону.

Рішенням Конституційного Суду України
від 08.10.2008 р. у справі №1-32/2008 зазначені
зміни до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
визнано такими, що відповідають
Конституції України (є
конституційними) з огляду на те, що
право цих громадян на відшкодування
моральної шкоди не порушено, оскільки
ст. 1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України їм
надано право відшкодовувати моральну
шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця).

Таким чином, потерпілі мають право на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду соціального страхування,
якщо стійку втрату працездатності у
зв'язку з травмою на виробництві або
професійним захворюванням вперше
встановлено у період з 1 квітня 2001 р. по
31 грудня 2005 року, тобто, під час дії
законодавчих актів, які надавали
потерпілим таке право. Відтак
потерпілі не мають права на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок нещасного випадку
на виробництві та професійного
захворювання, за рахунок Фонду
соцстраху не підлягають задоволенню їх
вимоги про відшкодування моральної
шкоди у разі, якщо встановлення МСЕК
стійкої втрати працездатності
потерпілому мало місце після 1 січня 2006
року.

Відповідно до змісту ст.ст.1, 21, 23, 28, 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» в редакції Закону, що
був чинний на час виникнення спірних
правовідносин - січень 2005 р. за трудовим
каліцтвом, на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництв та професійних захворювань
України покладено обов'язок
відшкодувати застрахованим особам
моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, заподіяну умовами
виробництва.

Вважаючи необґрунтованими доводи
апеляційної скарги про недоведеність
позивачем факту заподіяння йому
моральної шкоди належними доказами,
зокрема, і медичним висновком, а також
не обґрунтування судом розміру шкоди,
що підлягає стягненню колегія суддів
враховує, що відсутність у матеріалах
справи висновку МСЕК з цього питання не
спростовує правильних висновків суду
про те, що ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків, а саме
проникаюче поранення склери лівого
ока, що в подальшому призвело до
видалення ока незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання.

Відповідно ж до роз'яснень, що
містяться у п.9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (із відповідними
змінами), розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням у
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховуються характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
наслідки тілесних ушкоджень,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди з відповідача, суд навів у
рішенні відповідні, вже згадані мотиви,
а саме, - характер заподіяної позивачу
шкоди (вказавши про ті вже згадані вище
негативні наслідки, з яких така
складається), глибину фізичних та
душевних страждань та інші доводи та
докази, надані позивачем на
підтвердження перенесених ним
страждань, а відтак, визначив розмір
моральної шкоди, що підлягає
частковому відшкодуванню, враховуючи
також засади розумності та
справедливості.

Щодо доводів скарги про вину
відповідача у нещасному випадку, що з
ним трапився, спричинив трудове
каліцтво та відповідні наслідки, то на
думку колегії суддів, місцевим судом
при винесенні рішення дано відповідну
оцінку цій обставині та, як згадувалось
вище, враховано таку поряд і з іншими
обставинами, зокрема, і іншими
причинами нещасного випадку (порушення
технологічного процесу, незадовільний
стан засобів виробництва, невиконання
посадових обов'язків, що є первинними)
при визначенні розміру моральної
шкоди, що підлягає стягненню.

Доводи скарги відповідача про те, що
позивач може і надалі працювати у
безпечних умовах праці та у нього
встановлена лише часткова втрата
працездатності жодним чином не
свідчить про не заподіяння йому
моральної шкоди та відсутність у нього
підстав для звернення до суду про її
відшкодування, що завдана внаслідок
ушкодження здоров'я та втрати
професійної працездатності
безтерміново при виконанні трудових
обов'язків, про які йшлось вище.

Щодо тверджень у скарзі відповідача
про те, що позивач отримував та отримує
страхові виплати та пенсію по
інвалідності, як підстави для відмови в
позові, то такі колегія знову ж вважає
безпідставними, оскільки такі
стягнення, зокрема, і страхові виплати
є відшкодуванням майнової шкоди
заподіяної позивачу та моральної шкоди
не стосуються, оскільки така
стягується незалежно від стягнення
майнової та інших виплат.

Враховуючи наведене судом правильно
встановлено фактичні обставини справи,
правильно застосовано матеріальний
закон та дотримана процедура розгляду
справи, а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, то за
таких обставин підстав для задоволення
апеляційної скарги - немає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області -
відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 17 квітня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді:
В.Я.
Бакус

Т.А. Гірник