інстанції Шовкопляс О.П.Провадження №
22-ц/780/3262/14 Доповідач у 2
інстанції СержанюкКатегорія 53
УХВАЛА

Іменем України

28 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі головуючого судді - Сержанюка
А.С., членів колегії - суддів Фінагєєва
В.О., Суханової Є.М., із участю секретаря
Токар Т.Ю., розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Києві
матеріали цивільної справи за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Оріон» на
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 19 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оріон», третя особа:
ОСОБА_2 про визнання розпоряджень №№1, 2
від 18 листопада 2013 року недійсними,
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

26 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом про визнання
розпоряджень №№1, 2 від 18 листопада 2013
року, видане ОСОБА_2, відповідно, про
його звільнення з посади директора та
призначення тимчасово виконуючого
обов'язки директора - ОСОБА_3,
недійсними, поновлення на роботі на
посаді директора Товариства з
обмеженою відповідальністю «Оріон»,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу в розмірі 1 147 грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що
зазначені розпорядження порушують
його права, грубо суперечать вимогам
трудового законодавства України,
оскільки винесені одноособово головою
товариства, а не зборами учасників, до
компетенції яких віднесено вирішення
цього питання, тобто не органом,
правомочним застосовувати
дисциплінарні стягнення, за
відсутності посилань на обставини
порушення трудової дисципліни
позивачем, які стали підставою для
застосування до нього дисциплінарного
стягнення, без посилань на норми
трудового законодавства, як підстав
для припинення трудового договору.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 19 лютого 2014 року позов ОСОБА_1
задоволено і визнано розпорядження №1,
№2 від 18 листопада 2013 року, видані
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Оріон", в особі
голови ОСОБА_2, недійсними.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора
товариства з обмеженою
відповідальністю "Оріон".

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Оріон" на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 1 147 грн.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Оріон" подало
апеляційну скаргу, посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення матеріального та
процесуального права при його
ухваленні.

Просить рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 19 лютого 2014 року скасувати та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовити.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши
їх доказами у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вислухавши
учасників процесу у судових дебатах,
вважає за необхідне відхилити
апеляційну скаргу, керуючись
наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що
підтверджується і матеріалами справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оріон»
зареєстровано 21 квітня 1993 року ( а.с. 7-8,
9-10, 48 ).

Рішенням загальних зборів учасників
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Оріон" від 18 травня
2011 року ОСОБА_1 було обрано директором
вказаного товариства, терміном на 5
років, а ОСОБА_2 - головою товариства,
таким же строком ( а.с. 5-6 ).

ОСОБА_2, у порушення положень статуту
товариства та чинного трудового
законодавства, інтересів позивача,
своїми розпорядженнями №№1, 2 від 18
листопада 2013 року, відповідно,
звільнила з посади директора
товариства ОСОБА_1 та призначила
тимчасово виконуючим його обов'язки
ОСОБА_3.

При цьому, звільнення з посади позивача
обґрунтовано необхідністю, яка
виникла, грубим порушенням трудових
обов'язків, невиконанням вимог статуту,
а призначення ОСОБА_3 на цю посаду - в
зв'язку з виниклою необхідністю ( а.с. 12,
151, 152 ).

Окрім цього, розпорядження, назване
першим, не містить правової підстави
звільнення позивача з посади, назви
статті КЗпП України, конкретизації
порушення трудових обов'язків,
невиконання вимог статуту та переліку
доказів на їх підтвердження.

А підстави звільнення позивача із
посади, зазначені в розпорядженні №1,
не узгоджуються із правовими нормами
трудового кодексу.

Положення статуту товариства ( п. 8.15 )
щодо вирішення одноосібно головою
питань, віднесених до компетенції
загальних зборів Товариства з
обмеженою відповідальністю "Оріон",
серед іншого, визнані недійсними
рішенням господарського суду
Київської області від 08 квітня 2014 року (
а.с. 142-150 ).

Відповідно, до позивача застосовано
дисциплінарне стягнення з порушенням
положень ст. 147-1 Кодексу законів про
працю України, згідно якої
дисциплінарні стягнення
застосовуються органом, якому надано
право прийняття на роботу ( обрання,
затвердження і призначення на посаду )
даного працівника.

На працівників, які несуть
дисциплінарну відповідальність за
статутами, положеннями та іншими
актами законодавства про дисципліну,
дисциплінарні стягнення можуть
накладатися також органами,
вищестоящими щодо органів, вказаних у
частині першій цієї статті.

Працівники, які займають виборні
посади, можуть бути звільнені тільки за
рішенням органу, який їх обрав, і лише з
підстав, передбачених законодавством.

ОСОБА_1, при звільненні, не видана
трудова книжка та не проведено повний
розрахунок з ним усупереч положень
ст.ст. 47, 48, 116 Кодексу законів про працю
України.

У зв'язку із цим, суд першої інстанції
правомірно прийшов до висновку про
звільнення позивача із посади та
призначення іншої особи без додержання
норм матеріального права та
необхідності стягнення на його користь
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, який визначений у розмірі 1 147
грн., на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 235 Кодексу
законів про працю України.

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку про
необхідність задоволення позову з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, зокрема, ст.ст.
147-1, 231, 235 Кодексу законів про працю
України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 212-213 ЦПК
України.

При цьому, ним надана
належна оцінка доказів по справі у
відповідності до вимог ст. 212 ЦПК
України.

Доводи Товариства з Обмеженою
відповідальністю "Оріон" про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення матеріального та
процесуального права при його
ухваленні, на переконання апеляційного
суду, не знайшли свого підтвердження
при розгляді справи і повністю
спростовуються належними та
допустимими доказами, дослідженими
судом першої інстанції.

Інші доводи апеляції, зокрема, про
відмову ОСОБА_1 надати голові
товариства документи
господарсько-фінансової діяльності,
віднесення цього порушення трудової
дисципліни до числа грубих, понесення
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Оріон" фінансових
збитків, відсутність в розпорядженні
№1 посилання на ч. 1 ст. 41 Кодексу
законів про працю України, що є
лексико-граматичною помилкою, на
переконання апеляційного суду, не
спростовують, у силу викладеного,
висновків місцевого суду про
обґрунтованість заявлених позовних
вимог.

Відтак, зазначені у апеляції доводи суд
відносить до числа формальних, а тому
вони не можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення суду
першої інстанції згідно положень ст. 308
ЦПК України.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК
України порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо
порушення призвело до неправильного
вирішення справи, чого судом не
виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Оріон»
відхилити. Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду від 19 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оріон», третя особа:
ОСОБА_2 про визнання розпоряджень №№1, 2
від 18 листопада 2013 року недійсними,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий

А.С. Сержанюк

Судді:

В.О. Фінагєєв

Є.М. Суханова