З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/1006/14-ц
Богородчанський районний суд
Івано-Франківської області
в складі : головуючого-судді Шишка
секретаря Сіщук Г.Б.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в селищі Богородчани
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу,
Позивач звернувся в суд з позовом до
відповідача про стягнення боргу.
Позовні вимоги мотивує тим, що в травні
2013 року він двічі позичав відповідачу
гроші на загальну суму 5000 гривень, що
підтверджується розпискою. В розписці
відповідач зобов'язувався повернути
гроші до 01.02.2014 року, однак в
обумовлений строк грошей так і не
повернув. Оскільки на його
неодноразові усні і вимоги про
повернення боргу відповідач не реагує,
просить позов задовольнити.
В судовому засіданні позивач вимоги
позову підтримав та пояснив, що у
травні 2013 року він позичив відповідачу
3000 грн., про що останній написав
розписку та зобов'язвся повернути їх до
15 червня 2013 року. Через тиждень
відповідач знову позичив 2000 грн., які
обіцяв невдовзі повернути. Після
неодноразових звернень з вимогою
повернути борг, відповідач написав
розписку про позику 5000 тис. гривень, які
зобов'язався повернути до 01.02.2014 року.
Однак, до цього часу вказані кошти не
повернув, тому просить позов
Відповідач, який повідомлявся про дату,
час та місце розгляду справи у
встановленому законом порядку, в
судове засідання не з'явився у зв'язку з
чим ухвалено провести заочний розгляд
справи.
Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позов підлягає
Згідно з положеннями ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
Статтею 1047 цього ж кодексу передбачено,
що договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.
Судом встановлено, що між позивачем та
відповідачем 17.12.2013 року був укладений
договір позики за яким позичальник
зобов'язався повернути до 01.02.2014 року
отримані від позикодавця кошти в
розмірі 5000 грн. До цього часу зазначені
кошти відповідач не повернув.
Статтями 526, 527, 530 ЦК України
передбачено, що зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.
Виходячи з вищевказаних норм закону,
змісту позовних вимог, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими та
такими, що підлягають до задоволення.
Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК
України слід покласти на відповідача.
На підставі наведеного, ст.ст., 625, 1046, 1047,
1049, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст.213-215
ЦПК України, суд,
Позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 5000 грн. боргу та 243,60
грн. судового збору.
Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання