Справа № 1023/1993/12-ц Головуючий у І
інстанції Теремецька Н.Ф.Провадження №
22-ц/780/4605/14 Доповідач у 2
інстанції Воробйова Н.С.Категорія 1
УХВАЛА

Іменем України

18 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Мережко М.В.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на рішення Славутицького
міського суду Київської області від 23
червня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа без самостійних
вимог - Автогаражний кооператив
"Ластівка" про розподіл майна подружжя,
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа без самостійних
вимог - Автогаражний кооператив
"Ластівка" про розподіл майна подружжя,
за позовом третьої особи з
самостійними позовними вимогами
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання
права власності на 1/3 частину майна, що
є спільній сумісній власності членів
сім"ї,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2
звернувся до суду з вказаним позовом.

В порядку поділу спільного майна
подружжя просив: - визнати незакінчений
будівництвом житловий будинок,
розташований на земельній ділянці за
адресою АДРЕСА_1, у вигляді будівельних
матеріалів і конструктивних елементів
будинку, вкладених у його будівництво,
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя;

провести поділ спільного майна
подружжя та виділити йому у
користування:

- транспортний засіб марки "OPEL MERIVA", 2006
року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, придбаний
на підставі довідки-рахунку 11 вересня
2006 року, вартістю 97413 грн.;

- садовий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_2, вартістю 92470 грн.
право власності на який зареєстроване
на нього на підставі Свідоцтва про
право власності на нерухоме майно від
19.05.2010 року, виданого на підставі
рішення виконкому Неданчицької
сільської ради Ріпкинського району
Чернігівської області за № 14 від 21.01.2010
року;

- земельну ділянку площею 0,12 га, яка
розташована за адресою:
АДРЕСА_2, вартістю 3931 грн., право
власності на яку зареєстроване на
нього на підставі Державного акту на
право приватної власності на землю
серії ІІІ -ЧН № 034054, виданого на
підставі рішення Неданчицької
сільської ради Ріпкинського району
Чернігівської області № 28 від 29 травня
1995 року.

Всього майна загальною вартістю 193814
грн.

Просив виділити ОСОБА_3:

- капітальний гараж АДРЕСА_3, вартістю
37316 грн.;

- незакінчений будівництвом житловий
будинок, розташований на земельній
ділянці за адресою: АДРЕСА_1, у вигляді
будівельних матеріалів і
конструктивних елементів будинку,
вкладених у його будівництво, вартістю
235685 грн. 65 коп.

Всього майна загальною вартістю 273001
гривня 65 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на його користь
грошову компенсацію різниці у вартості
поділеного між ними спільного майна
подружжя з врахуванням рівності часток
кожної сторони в сумі 39 593 грн. 82 коп.,
судові витрати по оплаті судового
збору в сумі 1587 грн. 21 коп., судові
витрати, пов'язані із залученням
спеціалістів по оцінці майна в сумі 1350
грн. та проведенням судової
будівельно-технічної експертизи в сумі
5086 грн. 20 коп., витрати на правову
допомогу в сумі 6000 грн.

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася із
зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя, в якому
просила:

- визнати садовий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_2,
вартістю 92470 грн., об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_2 та ОСОБА_3;

- визнати транспортний засіб марки "OPEL
MERIVA", 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1,
вартістю 97 413 грн., об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Провести розподіл майна подружжя
та визнати за ОСОБА_3:

-право приватної власності на садовий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_2, право власності на який
зареєстроване на ОСОБА_2 на підставі
Свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 19.05.2010 року, виданого
на підставі рішення виконкому
Неданчицької сільської ради
Ріпкинського району Чернігівської
області за № 14 від 21.01.2010 року вартістю
92470 грн.;

- на приватизовану земельну ділянку для
ведення садівництва площею 0,12 га за
оціночною вартістю 3931 гривня, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_2, право
власності на яку зареєстроване на
ОСОБА_2 на підставі Державного акту на
право приватної власності на землю
серії ІІІ -ЧН № 034054, виданого на
підставі рішення Неданчицької
сільської ради Ріпкинського району
Чернігівської області № 28 від 29 травня
1995 року.

А всього майна на загальну суму 96401 грн.

Крім того просила :

- залишити ОСОБА_2 у власності
транспортний засіб марки "OPEL MERIVA", 2006
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, номер шасі/кузова, рами/ VIN WOLOXCE
НОМЕР_2, вартістю 97 413 грн. ;

- визнати об'єктом права спільної
сумісної власності сім"ї ОСОБА_3, ОСОБА_2
та ОСОБА_4 будівельні матеріали та
конструктивні елементи, обладнання,
використані на будівництві
незакінченого будівництвом житлового
будинку за адресою АДРЕСА_1 вартістю
235685,65 грн.

- визнати право власності ОСОБА_3 на 1/3
частину спільної сумісної власності
сім'ї, а саме на будівельні матеріали і
конструктивних елементів, обладнання
використаних на будівництві
незакінченого будівництвом житлового
будинку за адресою АДРЕСА_1 вартістю
78561,88 грн.

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь
понесені судові витрати.

У липні 2013 року до суду надійшла
зустрічна позовна заява третьої особи
з самостійними вимогами ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права
власності на частку в праві спільної
сумісної власності членів сім»ї.

Позивач просив визнати право
власності на частку в праві спільної
сумісної власності членів сім'ї на
незакінчений будівництвом житловий
будинок, в якій він з урахуванням
доповнень та уточнень просив визнати
його право власності на 1/3 частину
спільної сумісної власності сім'ї -
будівельних матеріалів і
конструктивних елементів, обладнання,
використаних на будівництві
незакінченого будівництвом житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Славутицького міського
суду Київської області 23 червня 2014 року
первісний та зустрічний позов
задоволено частково.

Визнано об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 наступне майно:

- садовий будинок з
господарськими спорудами та будівлями,
розташований за адресою: АДРЕСА_2,
вартістю 92470 гривень;

- транспортний засіб марки
"OPEL MERIVA", 2006 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, вартістю 97413
гривень;

- будівельні матеріали і
конструктивні елементи, використані
при будівництві житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1
вартістю 235685 гривень 65 копійок.

В порядку поділу спільного
майна подружжя визнано право власності
ОСОБА_2 на одну другу частину:

- садового будинку з
господарськими спорудами та будівлями,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2,
вартістю 46235 гривень;

- транспортного засобу марки
"OPEL MERIVA", 2006 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, вартістю 48 706
гривень 50 копійок;

- будівельних матеріалів і
конструктивних елементів,
використаних при будівництві
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 вартістю 117842 гривні
82 копійки.

В порядку поділу спільного майна
подружжя визнано право власності
ОСОБА_3 на одну другу частину:

- садового будинку з
господарськими спорудами та будівлями,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2,
вартістю 46235 гривень;

- транспортного засобу марки
"OPEL MERIVA", 2006 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, вартістю 48 706
гривень 50 копійок;

- будівельних матеріалів і
конструктивних елементів,
використаних при будівництві
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 вартістю 117842 гривні
82 копійки.

В іншій частині позовних
вимог первісного позову та зустрічного
позову відмовлено.

В задоволенні позову
третьої особи з самостійними позовними
вимогами відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 судові витрати по оплаті
судового збору в сумі 793 гривні 50
копійок, витрати, пов'язані з
проведенням судової експертизи, в сумі
1881 гривня 60 копійок, витрати на правову
допомогу в сумі 3000 гривень, в загальній
сумі 5675 гривень 10 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 судові витрати по
оплаті судового збору в сумі 874
гривні 95 копійок.

Повернено ОСОБА_3 1459 гривень
50 копійок, сплачених нею на депозитний
рахунок Славутицького міського суду
Київської області згідно квитанцій №
20/20 від 10.01.2013 року та квитанції 5955.69.1
від 23.06.2014 року.

Не погоджуючись з даним рішенням
суду першої інстанції ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати рішення суду з підстав
невідповідності його вимогам закону та
обставинам справи та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги відповідно до варіанту
поділу майна, заявленого у позові,
відмовивши у задоволенні зустрічного
позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просила скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
її зустрічного позову щодо її варіанту
поділу спільного майна подружжя та
відмовити у задоволенні основного
позову.

Третя особа ОСОБА_6 в апеляційній
скарзі просив скасувати рішення суду в
частині відмови йому у задоволенні
позову та ухвалити нове рішення про
задоволення його позовних вимог,
відповідно до яких

визнати об»єктом права спільної
сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 незакінчений будівництвом
житловий будинок, розташований на
земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1,
у вигляді будівельних матеріалів і
конструктивних елементів будинку,
вкладених у його будівництво, вартістю
235685 грн. 65 коп.

Дослідивши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційних скарг
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 Сімейного
кодексу України (далі СК України) майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Статтею 71 СК України передбачено, що
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

Згідно з роз»ясненням Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2997 року
№11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановити обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з»ясувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст..60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦК України),
відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть
бути будь-які види майна, за винятком
тих, які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені із цивільного
обороту) , незалежно від того, на ім.»я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до положень п. 24
зазначеної постанови Пленуму не
належить до спільної сумісної
власності майно одного з подружжя,
набуте особою до шлюбу; набуте за час
шлюбу на підставі договору дарування
або в порядку спадкування; набуте за
час шлюбу, але за кошти, які належали
одному з подружжя особисто, речі
індивідуального користування, у т.ч.
коштовності, навіть якщо вони були
придбані за кошти подружжя . . .

Згідно п. 30 постанови рівність прав
кожного із подружжя на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності (якщо інше не
встановлено домовленістю між ними) та
необхідність взаємної згоди подружжя
на розпорядження майном, що є об»єктом
права його спільної сумісної
власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст. 65
СК України.

У випадку, коли при розгляді вимоги
про поділ спільного сумісного майна
подружжя буде встановлено, що одним із
них здійснено його відчуження чи

використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім»ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації. До
завершення (створення майна) особа
вважається власником матеріалів,
обладнання тощо, які були використані в
процесі будівництва (створення майна).

Згідно з Постановою Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», суди при вирішенні спорів
мають враховувати, що право власності
на збудований громадянином будинок на
відведеній йому в установленому
порядку земельній ділянці і прийнятий
в експлуатацію, виникає з часу його
реєстрації у виконкомі місцевої ради.

По справі встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 18
червня 1977 року по 18 червня 2002 року та з 18
червня 2005 року по 29 березня 2013 року.

Від шлюбу мають дітей: сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

В період шлюбу сторін, відповідно до
рішенням Славутицької міської ради
Київської області від 17.02.2012 року №
567-16-VI «Про затвердження технічної
документації із землеустрою та
передачу земельної ділянки в оренду
ОСОБА_3 була передана в оренду на два
роки земельна ділянка загальною площею
0, 0424 га за адресою АДРЕСА_1 та надана для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка)
(т.1 а.с. 18). В подальшому, на підставі
зазначеного рішення між ОСОБА_3 та
Славутицькою міською радою Київської
області було укладено договір оренди
земельної ділянки від 29 лютого 2012 року.
Відповідно до п.1.1 цього договору
земельна ділянка передана в строкове
платне користування для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
додаткову угоди до договору оренди (т.3
а.с. 134-143).

Згідно висновку додаткової
судової будівельно-технічної
експертизи № 2375/2377/13 від 25.03.2014 року та
додатку до нього станом на день
проведення експертизи будівельна
готовність будинку, розташованого за
адресою АДРЕСА_1, у відсотковому
відношенні становить 47,69 %. Під час
зведення данного будинку використані
будівельні матеріали і конструктивні
елементи на суму 235 685, 65 грн.

Під час шлюбу сторонами також було
придбано транспортний засіб марки "OPEL
MERIVA", 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1,
вартість якого згідно звіту про оцінку
майна становить 97413 грн. та капітальний
гараж АДРЕСА_3. Оціночна вартість
даного гаражного боксу відповідно до
проведеної оцінки становить 37316,00 грн.
(т.1 а.с. 85-114).

В період шлюбу ОСОБА_2 на підставі
рішення Неданчицької сільської ради
№28 від 29.05.1995 року отримано у власність
шляхом приватизації земельну ділянку
площею 0, 12 га, розташовану за адресою
с.Неданчичі Ріпкинського району
Чернігівської області, для ведення
садівництва. Згідно експертно-грошовій
оцінці ринкова вартість земельної
ділянки становить 3931 грню (т.1 а.с.115-141).
На цій земельній ділянці подружжям
побудовано садовий будинок. Оціночна
вартість садового будинку складає 92470
грн. (т.1 а.с. 21-22, т.1. а.с. 173-185).

Згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 19.05.2010 року,
виданого виконавчим комітетом
Неланчицької сільської ради та
зареєстрованому в електронному
реєстрі прав власності на нерухоме
майно 19.05.2010 року, садовий будинок разом
з господарськими спорудами та
будівлями за адресою АДРЕСА_2 належить
на праві власності ОСОБА_2 ( т.1 а.с.21-22).

Вартість всього майна подружжя
складає суму 466815,65 грн. .

Задоврольняючи позовні вимоги за
основним позовом та позовні вимоги за
зустрічним позовом частково, суд
виходив з рівності часток подружжя у
спільному сумісному майні та дійшов
висновку, що об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_2, є
наступне майно:

- садовий будинок з
господарськими спорудами та будівлями,
розташований за адресою: АДРЕСА_2,
вартістю 92470 гривень;

- транспортний засіб марки
"OPEL MERIVA", 2006 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, вартістю 97413
гривень;

- будівельні матеріали і
конструктивні елементи, використані
при будівництві житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1
вартістю 235685 гривень 65 копійок. та
дійшов висновку, що наступний поділ
спільного майна подружжя є найбільш
доцільним, а саме:

в порядку поділу спільного
майна подружжя визнано право власності
ОСОБА_2 на одну другу частину:

- садового будинку з
господарськими спорудами та будівлями,
розташованого за адресою АДРЕСА_2,
вартістю 46235 гривень;

- транспортного засобу марки
"OPEL MERIVA", 2006 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, вартістю 48 706
гривень 50 копійок;

- будівельних матеріалів і
конструктивних елементів,
використаних при будівництві
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 вартістю 117842 гривні
82 копійки.

В порядку поділу спільного майна
подружжя визнано право власності
ОСОБА_3 на одну другу частину:

- садового будинку з
господарськими спорудами та будівлями,
розташованого за адресою АДРЕСА_2,
вартістю 46235 гривень;

- транспортного засобу марки
"OPEL MERIVA", 2006 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, вартістю 48 706
гривень 50 копійок;

- будівельних матеріалів і
конструктивних елементів,
використаних при будівництві
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 вартістю 117842 гривні
82 копійки.

При цьому, судом було враховано, що
сторони наполягали на передачі їм
майна саме відповідно до варіантів
зазначених ними в позовних заявах та
категорично заперечували проти
припинення їх прав власності на
належну частку у тому майні, яке має
бути передано іншій стороні та на
виплаті відповідної компенсації за
нього. Зокрема, кожен з подружжя
заперечував проти виділення садового
будинку одному з подружжя, а наполягали
на передачі майна саме йому, вносити
грошову компенсацію за належну частку
у майні відмовлялися. Пропозиція
позивачки за зустрічним позовом щодо
передачі садового будинку в
с.Неданчичі їй, а чоловіку
транспортного засобу судом визнано
неприйнятною, т.я. дане майно за
призначенням різне та є нерівноцінним.
Судом також взято до уваги, що
відповідно до висновків судової
будівельно-технічної експертизи від 29
травня 2013 року, враховуючи фактичне
розміщення будівель та споруд на
земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2
надати варіант окремого користування
кожній із сторін по ? частині земельної
ділянки, на яких вони розташовані
(першій стороні-садового будинку,
гаражу та сараю, а другій - бані та
туалету) не представляється можливим.

На думку колегії, суд обґрунтовано
дійшов висновку про те, що за
відсутності згоди сторін, присудження
грошової компенсації може мати місце
на підставах, передбачених ст..365 ЦК
України, за умови звернення подружжя до
суду з таким позовом, а оскільки жоден з
подружжя не вчинив таких дій, а спільне
майно (неподільні речі) не може бути
реально поділено між ними відповідно
до їх часток без застосування грошової
компенсації і припинення права
власності одного із подружжя на його
частку в такому майні, а тому, необхідно
визнати ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального поділу,
залишивши майно у їх спільній
частковій власності.

Суд першої інстанції також дійшов
правильного висновку про те, що
земельна ділянка площею 0, 12 га,
розташована за адресою с. Неданчичі,
Ріпкинського району, Чернігівської
області, передана ОСОБА_2 в 1995 році
(державний акт від 03.10.1995 рокук,
зареєстрований за №724) у власність
шляхом приватизації для ведення
садівництва є об'єктом права особистої
приватної власності набувача, тобто
ОСОБА_2, оскільки одержана громадянином
як частку із земельного фонду.

Крім того, суд першої інстанції вірно
зазначив, що до спільного майна
подружжя не відноситься побудований
капітальний гараж АДРЕСА_3 Передача
нерухомого майна у вигляді гаражу у
власність члену АГК передбачена
пунктом 5.5 Статуту Обслуговуючого
кооперативу «Автогаражний кооператив
«Ласточка», зареєстрованого 03.02.2011
року, відповідно до якого передання
нерухомого майна у власність члену АГК
здійснюється у відповідності до вимог
закону на підставі рішення загальних
зборів (зборів уповноважених
представників боксів). Член АГК набуває
право власності на гараж після
оформлення свідоцтва про право
власності на гараж, державної
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомого майна та оформлення і
підписання акту приймання-передачі
гаражу між членом кооперативу та АГК
«Ласточка»(т.1 а.с.217-244). На час розгляду
справи ОСОБА_3 є членом АГК «Ластівка»
та користується гаражем АДРЕСА_3 цього
автогаражного кооперативу, проте право
власності у відповідності до
встановленого порядку на гараж не
оформила, правовстановлюючий
документу на спірний гараж відсутній.

Доводи ОСОБА_3 про те, що
незавершений будівництвом будинок за
адресою АДРЕСА_1 є спільною власністю
їх сім»ї, у т.ч. подружжя та їх сина
ОСОБА_4 , а тому кожен з них має право на
1/3 частку в цьому майні обґрунтовано
відхилено судом.

З матеріалів справи вбачається, що
на земельній ділянці загальною площею
0, 0424 га, розташованій за адресою:
АДРЕСА_1 та наданій в оренду ОСОБА_3 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, розпочато
будівництво житлового будинку. Як
зазначено у висновку додаткової
судової будівельно-технічної
експертизи № 2375/2377/13 від 25.03.2014 року та
додатку до нього станом на день
проведення експертизи будівельна
готовність будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, у відсотковому
відношенні становить 47,69 %. В будинку
відсутнє оздоблення, не підведені
інженерні комунікації. Він не введений
в експлуатацію, відсутня реєстрація та
технічний паспорт МБТІ. Під час
будівництва житлового будинку
використані будівельні матеріали і
конструктивні елементи (які
підтверджені видатковими накладними)
на суму 235 685,65 грн. Оскільки будівництво
житлового будинку, розташованого за
адресою Київська область,
АДРЕСА_1 не завершено, згідно висновку
судової будівельно-технічної
експертизи ступінь готовності у
відсотковому відношенні становить 47,69
%, то об'єктом права власності є
будівельні матеріали, обладнання, які
були використані в процесі цього
будівництва. Будь-які докази тому, що
між членами сім»ї укладалась угода про
створення спільної власності сторони
не надали, а спільне проживання з
батьками не створює для ОСОБА_4, як для
нього, так і для батьків взаємних прав
та обов»язків.

У зв»язку із зазначеним, суд
обґрунтовано відхилив також позовні
вимоги третьої особи ОСОБА_4 про
визнання права власності на 1/3 частину
майна, що є власністю членів сім»ї.

Посилання останнього на розписку
ОСОБА_8 про отримання в борг грошових
коштів в сумі 200000 грн. для будівництва
будинку (т.3 а.с.224) та інші документи
(квитанції про сплату ним орендної
плати, накладні, рахунки-фактури із
зазначенням його прізвища як
одержувача доставлених будівельних
матеріалів (т.3 а.с. 201-216), а також на
договір про надання будівельних послуг
від 15.10.2009 року ( т.4 а.с.88-101) не
спростовують висновки суду.

Крім того, допитана в судовому
засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що
вона вказані документи не підписувала,
кому належить підпис їй невідомо, а з
копії трудової книжки ОСОБА_9
вбачається, що на посаду директора ТОВ
«Спецтехнологія -СЛ» вона була
прийнята лише 16.06.2010 року ( т.

4 а.с. 194).

Згідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін , якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам
закону. Підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду при апеляційному розгляді
справи не встановлено.

В апеляційних скаргах не приведено
доводів, які б спростували висновки
суду, викладені в рішенні.

Керуючись ст..ст.307, 308 ЦПК
України, колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги відхилити.

Рішення Славутицького міського
суду Київської області від 23 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: