АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 215/8364/13-ц 22-ц/774/1329/К/14
Справа № 215/8364/13-ц
Головуючий в 1 -й інстанції
Провадження 22-ц7741329К14
Категорія 50 (ІІІ )
Доповідач Турік В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.,

суддів: Братіщевої Л.А.,
Грищенко Н.М.,

при секретарі: Кузьміній Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі відповідно
до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації
судового засідання технічними
засобами, апеляційну скаргу ОСОБА_2
на рішення Тернівського районного
суду м.Кривого Рогу від 30 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про припинення
стягнення аліментів, звільнення від
сплати заборгованості по аліментам, -

В С Т А Н О В И Л
А:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
припинення стягнення аліментів,
звільнення від сплати заборгованості
по аліментам.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що він має на
утриманні чотирьох дітей - 2000, 2006, 2011 та
2012 р.р. народження, на утримання яких з
нього утримуються аліменти. Крім того з
нього стягнуто аліменти на утримання
ОСОБА_3 в розмірі 1/5 частини заробітної
плати та ОСОБА_4 в розмірі 1/10 частини
заробітної плати, до досягненням
дітьми 3-х річного віку. Загалом з нього
стягнуто аліментів 90% від доходу (
заробітку).

Після уточнення позовних вимог у
квітні 2014 року позивач ОСОБА_2 просив
суд: припинити стягнення аліментів
на утримання ОСОБА_3 до досягнення
сином ОСОБА_5 трьох років, що
встановлені рішенням Тернавського
районного суду м.Кривого Рогу від 15
червня 2012 року; припинити стягнення
аліментів на утримання ОСОБА_4 до
досягнення сином ОСОБА_6 трьох років,
що встановлені рішенням
Дзержинського районного суду
м.Кривого Рогу від 14 червня 2013 року;
відізвати виконавчі листи № 441/5127/12
від 15 червня 2012 року та № 2/210/101/13 від 14
червня 2013 року з Тернавського відділу
ДВС КМУЮ; звільнити його від сплати
заборгованості по аліментам на
утримання ОСОБА_3 до досягнення сином
ОСОБА_5 трьох років, що встановлені
рішенням Тернавського районного суду
м.Кривого Рогу від 15 червня 2012 року в
сумі 12 675,76 грн.; та звільнити його від
сплати заборгованості по аліментам
на утримання ОСОБА_4 до досягнення
сином ОСОБА_6 трьох років, що
встановлені рішенням Дзержинського
районного суду м.Кривого Рогу від 14
червня 2013 року в сумі 19210,0 грн.

Рішенням Тернівського районного суду
м.Кривого Рогу від 30 квітня 2014 року
ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні
позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Вважає, що суд не взяв до уваги, що
загальний розмір стягнутих аліментів
на утримання чотирьох дітей та ОСОБА_3
й ОСОБА_4, становить 90%, він не має
матеріальної можливості сплачувати
визначений судом розмір, у зв'язку із
чим, розмір заборгованості щомісяця
зростає.

Вважає, що суд не врахував його
сумлінне ставлення до обов'язку
сплачувати аліменти, однак заробітної
плати недостатньо, щоб погасити
заборгованість з аліментів на
утримання ОСОБА_3 й ОСОБА_4 Судом не
застосовано до спірних правовідносин
законодавство , яке підлягає
застосуванню.Суд не взяв до уваги
дохід, який отримують відповідачі, з
урахуванням стягнутих аліментів на
дітей та державної допомоги.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Неявка осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про час та
місце судового розгляду справи
являється їх волевиявленням, яке
свідчить про відмову від реалізації
свого права на безпосередню участь у
судовому розгляді справи та інших
процесуальних прав, тому не може бути
перешкодою для розгляду судом
апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК
України щодо неприпустимості
зловживання сторонами своїми
процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК
України щодо строку розгляду
апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо
строків процесуальних дій, а також
зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК
України, колегія суддів визнала неявку
сторін в судове засідання такою, що не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції керувався
ст.ст.195,197 СК України та виходив з
того, що вимоги про звільнення від
сплати аліментів та відкликання
виконавчих листів не відповідають
вимогам законодавства, а тяжке
матеріальне становище, як підстава для
звільнення від заборгованості по
аліментам позивачем не доведена.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції в
частині не доведення позивачем
тяжкого матеріального становища для
частині звільнення від сплати
заборгованості по аліментам, однак не
може погодитися із висновком суду,
щодо відсутності правового
регулювання для позовних вимог ОСОБА_2
про припинення стягнення аліментів,
з огляду на наступне.

Судом встановлено та сторонами не
заперечується, що ОСОБА_2 є батьком
чотирьох дітей.

За рішеннями судів з ОСОБА_2 стягнуто
аліменти на утримання дітей :

на користь ОСОБА_7 , на утримання доньки
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1- 1/10 частина, яка
зменшена з 1/5 до 1/10 рішенням
Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу від 31 травня 2013 року ( а.с.30),

на користь ОСОБА_4, на утримання сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 - 1/10 частина (
а.с.19-20),

на користь ОСОБА_3, на утримання сина
ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_3 - 1/10 частини на
утримання доньки ОСОБА_10 ,ІНФОРМАЦІЯ_4-
1/5 частини ( а.с.11,15).

Усього на утримання неповнолітніх
дітей з ОСОБА_8 стягнуто 510 частин.

Також з позивача з ОСОБА_2 за рішенням
суду 0 стягнуто аліменти : по
виконавчому листу від 15.06.2012 р. №441/5127/12
на утримання ОСОБА_3 до досягнення
сином ОСОБА_5 трьох років в розмірі 1/5
частини заробітку та по виконавчому
листу від 14.06.2013 р. №2/210/101/13 на утримання
ОСОБА_4 до досягнення сином ОСОБА_6
трьох років в розмірі 1/10 частини
заробітку. Аліменти на користь матерів
малолітніх дітей на їх утримання
становить 3/10 частини від заробітку
позивача.

Звертаючись до суду із позовом про
звільнення від заборгованості по
сплаті аліментів та припинення
стягнення, позивач ОСОБА_2 посилався на
те, що з нього стягується максимальний
розмір аліментів на утримання дітей,
тому щомісяця зростає заборгованість
по сплаті аліментів на утримання
дружини ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до вимог законодавства ч. 2
ст. 197 СК України, у якій зазначено, що за
позовом платника аліментів суд може
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості за
аліментами, якщо вона виникла у зв'язку
з його тяжкою хворобою або іншою
обставиною, що має істотне значення.

Повне звільнення від сплати
заборгованості за аліменти - це
звільнення платника від усієї
заборгованості, яка утворилась з
поважних причин і не з вини платника
аліментів.

Як убачається з довідки про доходи
позивач ОСОБА_2 працює водієм
автотранспортних засобів у кар'єрі
ПАТ «ПівнГЗК», щомісячно з нього
утримуються аліменти в розмірі 50% ,
середньомісячна заробітна плата
становить 8822,52 грн ( а.с.33).

Після утримання та стягнення в
примусовому порядку з позивача за
виконавчими листами аліментних
платежів, позивачу залишається 50%
заробітної плати, що становить близько
4000 грн.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції, та
приходить до висновку, що позивачем
не доведено, що заборгованість, яка
виникла за виконавчими листами №
441/5127/12 від 15 червня 2012 року та № 2/210/101/13
від 14 червня 2013 року по аліментам на
утримання ОСОБА_3 до досягнення сином
ОСОБА_5 трьох років, в сумі 12 675,76 грн.; та
по аліментам на утримання ОСОБА_4 до
досягнення сином ОСОБА_6 трьох років в
сумі 19210,0 грн. виникла з поважних причин
і не з вини позивача.

Позивач не позбавлений можливості
погашати заборгованість з аліментів
на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в
добровільному порядку, із залишку
заробітної плати, яка становить 50%
після примусового стягнення.

Посилання позивача, що з нього за
рішеннями судів стягнуто занадто
великий розмір аліментних платежів,
колегія суддів до уваги не приймає,
оскільки наявність чотирьох дітей,
а відповідно й обов'язок по їх
утриманню та утриманню їх матерів - це
свідоме рішення та вибір самого
позивача.

Однак, колегія суддів не погоджується
із висновком суду першої інстанції про
відсутність правового регулювання
питання позивача про припинення
стягнення аліментів, присуджених за
рішенням суду.

Частиною 3 ст.82 СК України передбачено,
що право одного з подружжя на
аліменти , які були присуджені за
рішенням суду, може бути припинене за
рішенням суду, якщо буде встановлено,
що одержувач аліментів перестав
потребувати матеріальної допомоги, та
( або) платник аліментів неспроможний
надати матеріальну допомогу.

З огляду на вимоги законодавства, для
припинення аліментних платежів, які
були стягнути за рішення суду
необхідно надати докази, що особа на
користь якої їх стягнуто перестала їх
потребувати.

Як убачається з довідки з
Дзержинського відділу соціального
захисту населення за № 185 від 21 січня 2014
року ОСОБА_4 перебуває на обліку, та
отримує допомогу, як одинока матір у
розмірі - 385,80 грн., щомісячно одноразову
допомогу при народженні дитини - 866,67
грн. , та допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею 3-х років - 130 грн., що
разом становить 1382,47 грн. на її
утримання та утримання малолітнього
ОСОБА_6 ( а.с.55). Крім того, згідно
розпорядження № 444243 від 08 листопада 2011
року ОСОБА_4 перебуває у відпустці по
догляду за дитиною до досягнення
трьох років до ІНФОРМАЦІЯ_7 року (
а.с.56).

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги позивача про
не дослідження матеріального
становища відповідача ОСОБА_4 та
отриманий нею дохід.

Що стосується доходу, який отримує
відповідач ОСОБА_3, в матеріалах справи
відсутні докази про їх розмір.

З урахуванням того, що на утримання
дружини ОСОБА_3 стягнуто 1/5 частина,
доньки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5 - 1/5 частина,
та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 - 110
частина, з позивача стягнуто сукупний
розмір аліментів 50% на користь ОСОБА_3,
він має право поставити питання
відповідно до вимог ст..192 СК України
про зміну розміру аліментів.

З огляду на матеріали справи, колегія
суддів не вбачає підстав,
передбачених ч. 3 ст.82 СК України для
припинення стягнення аліментів на
утримання ОСОБА_3 до досягнення сином
ОСОБА_5 трьох років та на утримання
ОСОБА_4 до досягнення сином ОСОБА_6
трьох років.

Оскільки позовні вимоги позивача
ОСОБА_2 про припинення права одного з
подружжя на утримання не підлягають
задоволенню, то похідні від них
вимоги, про відкликання виконавчих
листів також задоволенню не
підлягають.

На думку колегії суддів, висновки суду
першої інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2. до
ОСОБА_3,, ОСОБА_4 про припинення права
на аліменти не відповідають вимогам
законодавства, тому рішення
Тернівського районного суду м.Кривого
Рогу від 30 квітня 2014 року підлягає
зміні в частині мотивів відмови в
задоволенні позовних вимог, відповідно
до п .4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309,ст.ст.
314-316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернівського районного суду
м.Кривого Рогу від 30 квітня 2014 року
змінити в частині мотивів відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення
стягнення аліментів.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді