22-ц/772/2489/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Вохмінова О. С.Категорія:
27Доповідач: Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Панасюка О.С., Зайцева А.Ю.,

при секретарі Пантелеймоновій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці, в залі судових
засідань апеляційного суду Вінницької
області цивільну справу за позовом

товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» до
ОСОБА_2 за участю третіх осіб, які не
заявляють

самостійних вимог щодо
предмета спору, на стороні відповідача

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6-

дії Володимирівни про
визнання іпотекодержателем нерухомого
май-

на, звернення стягнення на
предмет іпотеки,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
публічного ак-ціонерного товариства
«УкрСиббанк», товариства з обмеженою
відповідаль-ністю «Кей-Колект», за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні позивача ОСОБА_4 про
визнання договорів частково
недійсними,

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_7 на рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 01
липня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л
А:

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 01 липня 2014 року
позов товариства з обмеженою
відповідальністю ( далі - ТОВ )
«Кей-Колект» задоволений частково.
Визнано ТОВ «Кей-Колект»
іпотеко-держателем нерухомого майна, а
саме нежитлового реконструйованого
приміщення АДРЕСА_1 що належить на
праві власності відповідачеві ОСОБА_2

В рахунок погашення боргу ОСОБА_4 перед
ТОВ «Кей-Колект» по кре-дитному
договору від 27 вересня 2007 року № 0
у розмірі 138102, 56 долари США, що станом на
24 жовтня 2013 року еквівалентно 1103853,76
гривням, звернуто стягнення на предмет
іпотеки - нежитлове приміщення АДРЕСА_1
що належить на праві власності ОСОБА_2

В решті позову відмовлено.

Стянуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ
«Кей-Колект» судовий збір в сумі 1618,00
гривень.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ
«УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Ко-лект» за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо пред-мета спору,
на стороні позивача ОСОБА_4 про
визнання договорів частково
недійсними відмовлено ( т. 3, а. с. 89-93 ).

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7
оскаржує його в апеляційному порядку,
просить рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 01 липня 2014
року скасувати, ухвалити нове рішення
про відмову у позові ТОВ «Кей-Колект»,
задоволити зустрічний позов ОСОБА_2
Апелянт вважає висновки суду першої
інстанції такими, що не відповідають
дійсним обставинам справи, а обставини
справи, які за законом повинні бути
доведеними, не підтвердженими засобами
доказування, тому, на думку апелянта,
оскаржуване рішення ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права ( т. 3, а. с. 96-101 ).

Ухвалою судді апеляційного суду
Вінницької області від 31 липня 2014 року
адвокатові ОСОБА_7 поновлено строк на
апеляційне оскарження рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 01 липня 2014 року ( т. 3, а. с. 105
).

Всі особи, які беруть участь у даній
цивільній справі, в установленому
по-рядку завчасно повідомлені про день,
час та місце розгляду справи, про що
свідчать долучені до матеріалів справи
рекомендовані повідомлення про вру-
чення судових повісток. 20 серпня 2014
року до апеляційного суду
представ-никами ОСОБА_2 ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 подана заява з кло-потанням про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
їхнім відрядженням за межі області.

Колегія суддів апеляційного суду у
відповідності з нормами ст. 305 ЦПК
України ухвалила розглянути дану
справу за апеляційною скаргою у відсут-

ності апелянта,
інших осіб, які беруть участь у справі,
оскільки поважних причин неявки в
судове засідання ніким з них не
наведено, будь-яких заяв від інших
учасників процесу до суду не надійшло.

Заслухавши cуддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
проаналізу-вавши в їх сукупності
наявні в ній докази, перевіривши
законність і обґрун-тованість
оскаржуваного судового рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення суду повинно бу-ти законним
і обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце об- ставини,
якими обгрунтовувалися вимоги і
заперечення, якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження,
які правовідносини випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин тощо.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочин-ства,
вирішив справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відовідає зазначеним вимогам.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеці-алізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 червня 2013 року ( т.
1, а. с. 226-228 ) скасовано рішення
Вінницького місько-го суду Вінницької
області від 15 січня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Вінницької області
від 19 березня 2013 року, якими було
відмовлено у позові ПАТ «УкрСиббанк»
до ОСОБА_2 за участю третіх осіб ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання банку
іпотекодержателем нерухомого майна,
звернення стягнення на це майно; справа
передана на новий розгляд до суду
першої інстанції. Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ звернув
увагу місцевих судів на необхідність
при вирі-шенні цього спору
додержуватися норм статті 23 Закону
України «Про іпотеку», статей 179, 184, 331,
332 ЦК України, використовувати
роз'яснення постанови Пленуму від 30
березня 2012 року № 5 «Про практику
застосування судами за-конодавства при
вирішення спорів, що виникають з
кредитних правовідносин», зокрема,
викладені у пункті 36 постанови. Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ
підкреслив, що стягнення з ОСОБА_4 та її
поручителів у солідарному порядку
заборгованості за кредитним договором
від 27 вересня 2007 року у розмірі 837264,79
гривні, не виключає права банку на
застосування такого способу судового
захисту як звернення стягнення на
предмет іпотеки, оскільки кредитна
заборгованість не погашена. ОСОБА_2
згідно договору купівлі-продажу від 06
лютого 2012 року є власником іпотеч-ного
майна, тому у разі невиконання або
неналежного виконання ОСОБА_4
основного зобов'язання несе
відповідальність в межах вартості
іпотечного майна.

Частиною 4 статті 338 ЦПК України
передбачено, що висновки і мотиви, з
яких скасовані рішення, є обов'язковими
для суду першої чи апеляційної
інс-танції при новому розгляді справи.

Задовольняючи позов ТОВ «Кей-Колект»
до ОСОБА_2 про визнання
іпотекодержателем нерухомого майна,
звернення стягнення на предмет
іпо-теки, суд першої інстанції виходив
з того, що в результаті укладеного 13
лю-того 2012 року між АТ «УкрСиббанк» та
ТОВ «Кей-Колект» договору факто-рингу
№ 2 до нового кредитора перейшли права
за договором про надання споживчого
кредиту від 27 вересня 2007 року № 0,
укладеного з ОСОБА_4 У цей же день між
банком та ТОВ «Кей-Колект» був
укладений договір відступлення прав
вимоги за договорами іпотек. Ухвалою
Вінницького міського суду Вінницької
області від 17 жовтня 2013 року у даній
справі замінено сторону та залучено
правонаступника ПАТ «УкрСибанк» - ТОВ
«Кей-Колект» ( т. 2, а. с. 174-175 ).

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що між сторонами у справі
виникли зобов'язальні правовідносини,
що регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК
України, спеціальними нормами глав 71, 73
цього Кодексу, Законом України «Про
іпотеку». При вирішенні спору суд
обґрунтовано керувався нормами статей
215, 203, 514, 515, 526, 629, 1054, 1077 ЦК України.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 11 березня 2014
року замінено сторону у виконавчому
провадженні з примусового виконання
рішення Староміського районного суду
м. Вінниці від 22 липня 2011 року про
стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 суми боргу за кредитним
договором від 27 вересня 2007 року у
розмірі 837264, 79 гривні з ПАТ
«УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект». Крім
цього, суд встановив, що згідно наданих
дійсних документів договори від 13
лютого 2012 року факто-рингу та
відступлення прав вимоги за договорами
іпотек від 13 лютого 2012 року складені у
відповідності з вимогами статей 514,
1077-1086 ЦК України, статті 24 Закону
України «Про іпотеку». Суд не встановив
порушення цими договорами законних
прав та інтересів відповідача-позивача
ОСОБА_2, не знайшов підстав для визнання
вказаних договорів недійсними.

Правильним та незаперечним є й той
висновок суду першої інстанції, що
відомості про обтяження іпотекою
реконструйованого об'єкта нерухомого
майна, а саме нежитлового
реконструйованого приміщення № 62
салону-пе-рукарні по вул. Воїнів
Інтернаціоналістів, 12 в м. Вінниці, що
належить на праві власності ОСОБА_2,
підлягають внесенню до Державного
реєстру іпотек, до Державного реєстру
обтяжень нерухомого майна та Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна.

Стосовно позову щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки, то суд у
відповідності з роз'ясненнями,
викладеними у постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішення спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»
врахував розмір кредитної
заборгованості ОСОБА_4, що становить
1103853,76 гривні, та право
іпотекодержателя на вибір способу
судового захисту, передбаченого
договором або законом. Суд врахував, що
одночасне заявлення вимог про
стягнення з позичальника
заборгованості з вимогою про звернення
стягнення на предмет іпотеки, належний
іпотекодавцю, який не є позичальником,
є пре-рогативою стягувача.

Суд першої інстанції дав вірну,
ґрунтовну і вмотивовану оцінку
заявленим як ТОВ «Кей-Колект», так і
ОСОБА_2 позовним вимогам, правильно
виз-начився у правовідносинах, які
склалися між сторонами у справі,
застосував ті норми матеріального
права, що регулюють дані
правовідносини.

Мотиви апеляційної скарги
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 є
безпідставними та надуманими.

Так, доводи скарги щодо ненаведення
судом мотивів відхилення позовної
вимоги ТОВ «Кей-Колект» про внесення
змін до реєстру іпотек не відповіда-ють
дійсності. Суд у своєму рішенні вказав,
що дана вимога є передчасною,
необгрунтованою. Крім цього, апелянт не
бере до уваги ту обставину, що рі-шення
суду першої інстанції ТОВ «Кей-Колект»
не оскаржує.

Мотиви скарги щодо недоведеності
отримання ОСОБА_4 кредитних кош-тів у
сумі 105 тисяч доларів США
спростовуються дійсністю по даний час
са-мого кредитного договору,
відсутності заперечень щодо цього у
самої ОСОБА_11, яка є учасником даного
провадження. Незгода апелянта з
договором факторингу є суб'єктивною,
спрямованою на захист інтересів
довірителя навіть всупереч
об'єктивним, достовірним, практично
беззаперечним фактичним обставинам
справи.

Щодо недотримання судом роз'яснень,
викладених у пункті 42 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кри-мінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішення
спорів, що виникають з кредитних
пра-вовідносин», то колегія суддів
вважає можливим виправлення такого
недоліку судового рішення шляхом
використання норм статей 220, 221 ЦПК
України. Такий недолік не є підставою в
розумінні ст. 309 ЦПК України для
скасування чи зміни оскаржуваного
судового рішення.

Колегія суддів апеляційного суду
приходить до переконання, що
оскаржу-ване рішення суду першої
інстанції є вірним, обгрунтованим,
вмотивованим та справедливим.
Ухвалюючи 01 липня 2014 року рішення у
даній цивільній справі, суд не
помилився у визначенні правовідносин,
що склалися між сто-ронами у справі,
застосував норми матеріального права,
що регулюють дані правовідносини,
повно та всебічно дослідив і оцінив
фактичні обставини у справі, подані
сторонами докази. Суд ухвалив рішення,
виходячи з доводів і заперечень сторін,
з врахуванням принципу їх змагальності
та диспозитивності цивільного
судочинства, з врахуванням висновків
та вказівок вищестоящої судової
інстанції. Відповідно до положень ст. 212
ЦПК України судове рішення належним
чином мотивоване, тому підстав для
задоволення апеляційної скарги судова
колегія не знаходить.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ух-валив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319,
324, 325 ЦПК Укра-їни, колегія cуддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 01 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголо-шення, однак вона може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:

Судді: