Справа № 442/43/11
Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/2688/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса
В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика
Я.А.,

секретаря: Глинського
О.А.,

з участю: позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3 та її представника
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 13 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про реальний поділ будинку та
господарських будівель, -

встановила:

рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 13 лютого 2014
року, з урахуванням додаткового
рішення цього ж суду від 15 травня 2014
року, вищевказаний позов ОСОБА_2
задоволено. Виділено ОСОБА_2 жилу
кімнату позначену під літ.1-4 та літню
кухню позначену під літ.»Б», сарай
позначений під літ. «В», огорожу в
будинковолодінні АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_3 житлову кімнату
позначену літ. 1-3, кухню позначену пі
літ. 1-2, коридор - літ. 1-1, горище. Підвал
та замощення в будинковолодінні
АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 14 284
грн. грошової компенсації за
відхилення від ідеальних часток.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 782
грн. 50 коп. понесених ним судових втрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3, просить
його скасувати й ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволені вимог
ОСОБА_2, посилаючись на те, що рішення є
незаконним, не обґрунтованим, судом не
повно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи. Так, апелянт
зокрема, зазначає, що у справі
проведено дві судові
будівельно-технічні експертизи і
відповідно до висновків першої
експертизи розподіл спірного
житлового будинку провести не можливо,
а відповідно до другої - виділення
позивачу житлової кімнати не буде
відповідати вимогам ДБН. Однак,
всупереч зазначеному суд провів
реальний поділ будинку між сторонами.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу на підтримання апеляційної
скарги, вивчивши матеріали та
обставини справи, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та позовних вимог,
колегія суддів приходить до висновку
про задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Задовольняючи вимоги позивача
міськрайонний суд виходив з того, що
будинковолодіння є об'єктом спільної
часткової власності сторін. А відтак, у
відповідності до ст.364 ЦК України,
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Однак повністю з таким висновком
міськрайонного суду колегія суддів
погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема,
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити.

Зазначеним вимогам закону рішення
районного суду не відповідає.

Встановлено, що не заперечують сторони,
вони є співвласниками
будинковолодіння АДРЕСА_1. Позивачу
належить на праві власності 1/3 ідеальна
частка, а відповідачу - 2/3 частин.

Звертаючись до суду позивач просив
реально поділити житловий будинок та
господарські будівлі між ним та
відповідачкою відповідно до вказаних
вище частин.

Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України
неподільною є річ, яку не можна
поділити без втрати її цільового
призначення.

Річ, яку можна поділити без втрати її
цільового призначення, є подільною (ч. 1
ст. 183).

Згідно ч.3 ст.358 ЦК України кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Статтею 364 ЦК України передбачено, що
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (частина друга
статті 183 цього Кодексу), співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної
часткової власності у співвласника,
який отримав таку компенсацію,
припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі
частки із спільного майна для
співвласника, який здійснив такий
виділ, право спільної часткової
власності на це майно припиняється.
Така особа набуває право власності на
виділене майно, і у випадку,
встановленому законом, таке право
підлягає державній реєстрації.

Стаття 379 цього ж Кодексу встановлює, що
житлом фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
призначені та придатні для постійного
проживання в них.

Житловим будинком є будівля
капітального типу, споруджена з
дотриманням вимог, встановлених
законом, іншими нормативно-правовими
актами, і призначена для постійного у
ній проживання (ст.380 ЦК України).

У відповідності до ст.382 ЦК України
квартирою є ізольоване помешкання в
житловому будинку, призначене та
придатне для постійного у ньому
проживання.

Власникам квартири у дво- або
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опорні конструкції
будинку, механічне, електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або всередині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб усіх власників
квартир, а також власників нежитлових
приміщень, які розташовані у житловому
будинку.

Таким чином, виходячи з аналізу змісту
наведених вище норм слід дійти
висновку, що виділ часток (поділ) жилого
будинку, що перебуває у спільній
частковій власності, є можливим, якщо
кожній зі сторін може бути виділено
відокремлену частину будинку із
самостійним виходом (квартиру) або у
разі, коли є технічна можливість
переобладнання будинку в ізольовані
квартири, які за розміром відповідають
розміру часток співвласників у праві
власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий,
але з відхиленням від розміру
ідеальних часток співвласників з
урахуванням конкретних обставин поділ
(виділ) може бути проведений зі зміною
ідеальних часток і присудженням
грошової компенсації співвласнику,
частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки
або поділу будинку в натурі, який
перебуває у спільній частковій
власності, є не порядок користування
будинком, а розмір часток
співвласників та технічна можливість
виділу частки або поділу будинку
відповідно до часток співвласників.

Як встановлено, що підтверджується
інвентаризаційною справою на будинок
АДРЕСА_1, будинковолодіння складається
із житлового будинку, літньої кухні,
сараю, замощення та огорожі (а.с.7-10).

В свою чергу житловий будинок
складається з коридору, кухні, двох
житлових кімнат (а.с.10).

У відповідності до висновку № 252/10
судової будівельно-технічної
експертизи від 14 липня 2010 року, яка була
проведена на підставі ухвали суду, з
урахуванням внутрішнього планування
жилого будинку розподіл будинку
провести не можливо (а.с.33-38).

Згідно висновку № 370/13 судової
будівельно-технічної експертизи від 19
грудня 2013 року, яка була проведена у
відповідності до ухвали суду, слідує,
що в окреме користування відповідачці
ОСОБА_3 можливо виділити приміщення
житлової кімнати літ.1-3, кухні літ.1-2,
коридору літ 1-1, що буде утворювати
однокімнатну квартиру з житловою
кімнатою та підсобними приміщеннями,
однак необхідно провести перед
вхідними дверима добудову тамбура.
Інша кімната, яка пропонується
виділити позивачу, не буде відповідати
вимогам ДБН через відсутність інших
приміщень, які мають бути у складі
однокімнатної квартири, а відтак її
неможливо використовувати як квартиру
за призначенням (а.с.52-92).

Оскільки визначальним для виділу
частки або поділу будинку в натурі,
який перебуває у спільній частковій
власності, є не порядок користування
будинком, а розмір часток
співвласників та технічна можливість
виділу частки або поділу будинку
відповідно до часток співвласників,
учасники спільної часткової власності
мають рівні права стосовно спільного
майна пропорційно своїй частці в ньому
і здійснюючи поділ майна в натурі
(виділ частки), необхідно передати
співвласнику частки жилого будинку та
нежилих будівель, яка відповідає
розміру й вартості його частки, а
аналіз наведеного вказує на те, що
провести реальний поділ будинку із
виділенням сторонам їх часток за
наведених вище обставин неможливо.

За таких обставин, з урахуванням
викладеного колегія суддів приходить
до висновку про скасування рішення
міськрайонного суду з ухваленням
нового - про відмову у задоволенні
вимог.

У зв'язку з скасуванням основного
рішення до скасування підлягає і
додаткове рішення міськрайонного суду.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 4 ч.1
ст.309, ст.ст.313, 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 13 лютого 2014
року та додаткове рішення цього ж суду
від 15 травня 2014 року скасувати й
ухвалити нове рішення, яким у
задоволені вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.