АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8976/2014
Головуючий в 1 інстанції - Камбулова Д.Г.
Доповідач - Шиманський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Борисової О.В., Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення
Оболонського районного суду міста
Києва від 26 травня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та кредит»
до ОСОБА_3, ОСОБА_2, малолітнього ОСОБА_4,
в інтересах якого діють законні
представники ОСОБА_3, ОСОБА_2, треті
особи: приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
служба у справах дітей Оболонської
районної в м. Києві державної
адміністрації, Реєстраційна служба
Головного управління юстиції у м.
Києві, Оболонський районний відділ
Державної міграційної служби України у
м. Києві про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся у листопаді 2013 року.

Зазначав, що 18.07.2005 р. між ним та
відповідачем ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір №18-05-И/03 на суму 82 000.00
доларів США. В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
банком та ОСОБА_3 був укладений
іпотечний договір, відповідно до умов
якого банк прийняв в іпотеку нерухоме
майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка
належить відповідачу на праві
власності.

Також, в забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за кредитним
договором між позивачем та ОСОБА_2 було
укладено договір поруки № 18-05-П1/03 від
18.07.2005 року.

У зв'язку з неналежним виконанням
позичальником умов кредитного
договору утворилась заборгованість,
яка станом на 24.09.2013 року складала 1 862
326,03 грн. Відповідно до Закону України
«Про іпотеку» відповідачам
надсилалась вимога про усунення
порушень умов кредитного договору з
зазначенням розміру заборгованості та
переліку наслідків, що настануть у разі
подальшого ухилення від виконання
взятих на себе зобов'язань, проте
відповідачами в добровільному порядку
дана вимога виконана не була.

У зв'язку з невиконанням відповідачами
взятих на себе обов'язків за кредитним
договором та невиконанням вимог
викладених банком у листі, з
урахуванням уточнених позовним вимог,
позивач просив суд в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№18-05-И/03 від 18.07.2005 року в сумі 1 862 326,03
грн. звернути стягнення на предмет
іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 шляхом
визнання права власності на зазначене
майно за ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»
за ціною, визначеною на підставі оцінки
майна суб'єктом оціночної діяльності
на момент проведення державної
реєстрації права власності на
зазначене майно, на рівні не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна. Також
позивач просив виселити відповідачів,
а також всіх проживаючих мешканців з
житлового приміщення та зняти даних
осіб з реєстраційного обліку.

Рішенням Оболонського районного суду
міста Києва від 26 травня 2014 року позов
задоволено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та ухваленні нового про відмову в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що 18.07.2005 року
між Банк «Фінанси та кредит» ТОВ,
правонаступником якого є ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит», та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір №18-054-И/03,
відповідно до умов якого банк надає
позичальнику кредитні кошти в розмірі
82 000,00 доларів США, строком користування
до 18.07.2020 року, з процентною ставкою 11 %
річних.

Кредитні ресурси отримані
позичальником використовуються для
придбання 3-х кімнатної квартири
АДРЕСА_1.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним
договором №18-05-И/03, в той же день було
укладено іпотечний договір,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, за реєстраційним №1070,
згідно якого ОСОБА_3 передав банку в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка
належить йому на праві власності на
основі договору купівлі-продажу.

Також в забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним
договором №18-05-И/03, 18.07.2005 року між Банк
«Фінанси та кредит» та ОСОБА_2 був
укладений договір поруки №18-05-П1/03,
відповідно до якого поручитель
зобов'язується відповідати у повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
боржником зобов'язань за вказаним
кредитним договором.

16.04.2009 року між банком та позичальником
було укладено Додаткову угоду №1 до
кредитного договору №18-05-И/03 від 18.07.2005
року, якою сторони погодили викласти п.
4.7 кредитного договору у новій
редакції, вказавши що позичальник
щомісячно в строк до 10 числа кожного
місяця сплачує в складі щомісячного
платежу комісійну винагороду за
надання кредитних ресурсів в розмірі
837,57 грн.

У зв'язку з невиконання позичальником
свої зобов'язань за кредитним
договором станом на 24.09.2013 року
утворилась заборгованість в розмірі 1
862 326,03 грн., яка складається з строкової
заборгованості по кредиту у розмірі 56
069, 22 доларів США, яка в еквіваленті за
офіційним курсом НБУ станом на 24.09.2013
року становить 448 161, 28 грн., суми
простроченої заборгованості по
кредиту у розмірі 14 008, 98 доларів США,
яка в еквіваленті за офіційним курсом
НБУ станом на 24.09.2013 року становить 111 973,
78 грн., суми строкової заборгованості
по процентам у розмірі 492, 49 доларів США,
яка в еквіваленті офіційним за курсом
НБУ станом на 24.09.2013 року становить 3 936,
47 грн., суми простроченої
заборгованості по процентам у розмірі
26 090, 82 доларів США, яка в еквіваленті за
офіційним курсом НБУ станом на 24.09.2013
року становить 208 543,92 грн., суми
простроченої заборгованості по
нарахованій щомісячній комісії у
розмірі 22 475, 01 грн., заборгованості по
пені за несвоєчасне погашення кредиту,
відсотків за користування кредитними
коштами та комісії в сумі 1 067 235,57 грн.

23.09.2013 року відповідачам ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 була направлена банком вимога
про усунення порушень умов кредитного
договору в порядку ст. 35,36,40 Закону
України «Про іпотеку», ст. 109 Житлового
кодексу України , в якому банк вимагав
погасити заборгованість за кредитним
зобов'язаням на протязі тридцяти днів з
дня отримання вимоги та попередив, що у
разі невиконання взятих на себе
позичальником зобов'язань банк матиме
право звернути стягнення на предмет
іпотеки відповідно до умов іпотечного
договору.

Як вбачається з рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення дана вимога була отримана
відповідачами 07.10.2014 року (а.с. 29,30).

В той же день, 23.09.2014 року відповідачам
була направлена вимога про виселення в
порядку ст. 40 закону України «Про
іпотеку» та ст. 109 Житлового кодексу
України, відповідно до якої банк
вимагав добровільно звільнити
квартиру АДРЕСА_1, передану в іпотеку
Банку на протязі тридцяти днів з дня
отримання вимоги. Дана вимога була
отримана відповідачами 02.10.2014 року
(а.с. 33,34).

У зв'язку з невиконанням відповідачами
вищевказаних вимог позивач звернувся
до суду з позовом про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зообов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і відповідно до умов
договору.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Таким чином, у разі порушення боржником
строків сплати чергових платежів,
передбачених договором, відповідно до
ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом
усього часу - до встановленого
договором строку закінчення виконання
останнього зобов'язання, вправі
заявити в суді вимоги про дострокове
повернення тієї частини позики (разом з
нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК
України), що підлягає сплаті.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно
зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про
іпотеку» іпотечний договір є похідною
угодою, яка укладається для
забезпечення виконання іншої угоди,
зокрема кредитного договору, і не може
існувати самостійно.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України
«Про іпотеку» за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачено
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.33, ст.39 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основними зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки; передбачено звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі рішення суду.

На підставі викладеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про те, що, оскільки
відповідачем умови кредитного
договору не виконувались, звернення
стягнення на предмет іпотеки
передбачено умовами укладених
договорів, то позов підлягає
задоволенню.

Колегія суддів також погоджується з
висновками суду першої інстанції що
відповідно до положень частини 2 статті
16 ЦК України, частини 3 статті 33, статті
36, статті 37 Закону України «Про
іпотеку» та враховуючи що зміст
іпотечного договору вказує на те, що
сторони передбачили такий спосіб
задоволення вимог іпотекодержателя, як
можливість визнання за
іпотекодержателем права власності на
предмет іпотеки, то позовні вимоги в
частині визнання права власності за
позивачем на предмет іпотеки в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що
задоволення позову шляхом визнання
права власності на предмет іпотеки за
ціною, визначеною на підставі оцінки
майна суб'єктом оціночної діяльності
на момент проведення державної
реєстрації права власності на
зазначене майно порушує умови
іпотечного договору та Закону України
«Про іпотеку», колегія суддів вважає
безпідставними з огляду на наступне.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що у разі задоволення
судом позову про звернення стягнення
на предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

При цьому, відповідно до роз'яснень п. 42
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, суд
може зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Таким чином, резолютивна частина
рішення Оболонського районного суду
міста Києва від 26 травня 2014 року
повністю відповідає вимогам чинного
законодавства.

Доводи апелянта про застосування до
спірних правовідносин Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» не можуть бути прийняті до
уваги з огляду на те, що дія цього
закону не поширюється на
правовідносини , що виникли між
сторонами до набрання чинності цього
закону і випливають з договору,
укладеного 18.07.2005 року та не має
зворотної дії у часі.

Інші доводи апеляційної скарги також
не спростовують правильність
висновків суду.

Таким чином, оскаржене у справі рішення
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому це рішення не може бути
скасованим з підстав що наведені в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду
міста Києва від 26 травня 2014 - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: