Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2114/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Бугайченко Т. А.
Доповідач Чорнобривець О. С.
РІШЕННЯ

Іменем України

12.08.2014 колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді:
Чорнобривець О.С.,

суддів: Черненка В.В., Кодрула
М.А.

за участю секретаря: Кечкіна
А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Маловісківського районного
суду Кіровоградської області від
20.06.2014року у справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору ОСОБА_5, ОСОБА_6, ПАТ
„Страхова компанія „Дніпроінмед",
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
ДТП,-

встановила:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до
ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що 11.07.2013року з вини
відповідачки ОСОБА_2 сталася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої належний йому
автомобіль НОМЕР_1 отримав механічні
пошкодження. Вартість
відновлювального ремонту, згідно звіту
про оцінку автомобіля, становить
13644грн.

Факт ДТП, що сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу -
Форд Скорпіо д.н. НОМЕР_2, під керуванням
відповідача, страховиком ПАТ
„Страхова компанія „Дніпроінмед" був
визнаний страховим випадком, страхове
відшкодування позивачем отримано в
розмірі 8251грн.06коп. за винятком
франшизи в розмірі 1000грн.

Вина відповідачки ОСОБА_2 у
вчиненні правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП, встановлена
постановою Маловисківського
районного суду Кіровоградської
області від 03.09.2013року.

Просив стягнути з відповідача
витрати за виконання звіту в розмірі
500грн., франшизу - 1000грн. Крім того,
вказуючи про те, що він являється
фізичною особою - підприємцем, здійснює
перевезення пасажирів на таксі, є
платником податків, але через
пошкодження автомобіля та його ремонт
на протязі 54 днів, приступив до роботи
02.09.2013року, у зв'язку з чим не отримав
прибуток у розмірі 12344грн.94коп., який
просив стягнути з відповідача на свою
користь, а також 377грн. сплаченого за
цей час єдиного податку та 798грн.
єдиного соціального внеску. У зв'язку з
душевним хвилюванням через
пошкодження автомобіля, він потрапив
до лікарні, де перебував з 13.07.2013року по
23.07.13року і на придбання ліків витратив
221грн.89коп., які просив стягнути з
відповідача, а також 10000грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Маловісківського
районного суду Кіровоградської
області від 20.06.2014року позов
задоволено частково. З ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 стягнуто 12344грн.94коп.
упущеної вигоди, 1000грн. франшизи, 500грн.
за проведення експертизи, 221грн.89коп.
витрат на лікування, 2000грн. у
відшкодування моральної шкоди,
243грн.60коп. судового збору. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачка
ОСОБА_2 просить скасувати рішення
суду першої інстанції в частині
задоволених позовних вимог,
посилаючись на порушення норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
постановити в цій частині нове
рішення, яким у задоволенні вимог
відмовити.

У судовому засіданні суду
апеляційної інстанції позивач та її
представник ОСОБА_8 підтримали доводи
апеляційної скарги, відповідач проти
доводів скарги заперечував, просив
рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно ст.303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Вирішуючи справу, суд
правильно керувався ст.1166, 1187 ЦК
України, роз'ясненнями Постанови
пленуму ВССУ України з розгляду
цивільних та кримінальних справ від
01.03.2013року № 4 „Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки" і, вірно встановивши
обставини справи, дійшов
обґрунтованого висновку, що з вини
відповідача ОСОБА_2, яка під час ДТП
керувала транспортним засобом на
відповідній правовій підставі, був
пошкоджений автомобіль позивача, тому
вона має нести відповідальність за
завдані позивачу збитки.

За правилами ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
діями майну фізичної особи
відшкодовується у повному обсязі
особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа,
якої внаслідок порушення її цивільного
права завдано збитків, має право на їх
відшкодування. Збитками є доходи, які
особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушено(упущена вигода).

Згідно ч.І ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.З ст.10, ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду щодо стягнення з
відповідача не одержаних доходів, які б
міг отримати позивач від здійснення
підприємницької діяльності, якби його
автомобіль не було пошкоджено.

Матеріалами справи
підтверджується, що позивач є фізичною
особою - підприємцем, дозволений від
робіт - внутрішні перевезення
пасажирів на таксі (а.с. 26,27).

Упущена вигода у розмірі 12344грн.
за 54 дні, позивачем розрахована на
підставі довідки ОДПІ
Маловисківського району, з якої
убачається, що згідно поданої
позивачем декларації за 2013рік він
отримав виручку від реалізації наданих
ним послуг в сумі 71 100грн(а.с.32).

Згідно розрахунку позивача
середньоденна виручка дорівнює
228грн.61коп., яку він втратив за час
ремонту автомобіля.

Однак, розрахунок не можна
визнати вірним.

Виручка не є чистим прибутком,
який позивач отримав від
підприємницької діяльності, оскільки
не відображає необхідних затрат на
здійснення такої діяльності, тому
наведений показник не може бути
розрахунковим при визначенні розміру
збитків. До того ж, визначений розмір
середньоденної виручки є лише
припущенням позивача щодо можливості
її отримання. Беззаперечних доказів
якій дохід позивач міг би і повинен
був отримати від господарської
діяльності за цей час, якби не був
пошкоджений автомобіль, немає.

За таких обставин висновок суду
про стягнення упущеної вигоди не
ґрунтується на належних і допустимих
доказах, рішення в цій частині підлягає
скасуванню.

Не підлягають задоволенню позовні
вимоги щодо стягнення витрат,
пов'язаних з лікуванням позивача.

За правилами ст.ст.22-24 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку шкоду заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю та
здоров'ю потерпілому відшкодовує
страховик. Тому вимоги про
відшкодування витрат в розмірі
221грн.89коп. на лікування позивача у
зв'язку пошкодженням здоров'я
внаслідок ДТП, заявлені до неналежного
відповідача, не підлягають
задоволенню. Рішення в цій частині
підлягає скасуванню.

Правильним є висновок суду
стосовно відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка
полягала у душевних стражданнях
позивача, пов'язаних із зміною
повсякденного життя, що призвело до
негативного емоційного стану позивача.
Визначений судом розмір моральної
шкоди відповідає обставинам справи,
вимогам розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги щодо
безпідставності стягнення на користь
позивача франшизи в розмірі 1000грн.,
витрат на проведення експертного
дослідження по оцінки автомобіля -
500грн. та моральної шкоди з тих підстав,
що позивач не є власником автомобіля,
не ґрунтуються на законі.

За змістом ст.ст.386, 395,396 ЦК
України захисту підлягає право особи,
яка хоч і не є власником майна, але
володіє цім майном на праві
господарського відання, оперативного
управління або іншій підставі,
передбаченій законом чи договором
(речове право).

Встановлено, що позивач ОСОБА_3
керував автомобілем на підставі
довіреності виданої власником
автомобіля ОСОБА_5, маючи при собі
посвідчення водія категорії «В», тобто
на час ДТП володів майном на законних
підставах, тому має право вимоги щодо
цих виплат.

З урахуванням викладеного, з
підстав неповного з'ясування обставин
справи, недоведеності обставин, що
мають значення у справі, неправильного
застосування норм матеріального права,
рішення суду першої інстанції в
оскаржуємої частині підлягає
скасуванню в частині задоволення
вимог про стягнення збитків та витрат
на лікування, з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
вимог.

Керуючись ст.303,307, 309, 313-314,316
ЦПК України, колегія суддів,

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Маловісківського
районного суду Кіровоградської
області від 20.06.2014року в частині
стягнення збитків та витрат на
лікування скасувати і в цій частині
ухвалити нове рішення.

У задоволенні вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення збитків у
розмірі 12344,94коп., витрат на лікування у
розмірі 221грн.89коп. відмовити.

В решті рішення залиши без
змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржено у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: