У х в а л а

іменем україни

17 липня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Дем'яносова М.В., Ступак
О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Азовдевелопмент» до ОСОБА_4, треті
особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про звернення
стягнення на предмет іпотеки, та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Азовдевелопмент»,
треті особи: ОСОБА_5, Акціонерне
товариство «Комерційний банк
«Володимирський», приватний нотаріус
Сумського нотаріального округу ОСОБА_7,
приватний нотаріус Маріупольського
нотаріального округу Донецької
області ОСОБА_8, ОСОБА_6, про визнання
договорів недійсними, за касаційними
скаргами ОСОБА_4 та Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Азовдевелопмент» на рішення колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Запорізької
області від 14 травня 2014 року та
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 28
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ТОВ «Азовдевелопмент»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

На обґрунтування позовних вимог
посилалось на ті обставини, що
21 липня 2008 року між АКБ «Європейський»
та ОСОБА_6 укладено кредитний договір,
за яким позичальнику надано кредит у
вигляді кредитної лінії в сумі 151 500
доларів США строк до 20 липня 2018 року, а 1
жовтня 2008 укладено додаткову
угоду, за якою з 31 жовтня 2008 року
позичальник зобов'язався сплачувати
банку 19 % річних у валюті кредиту за
користування коштами.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором відповідачка
передала в іпотеку банку належну їй
квартиру АДРЕСА_1.

25 березня 2009 року АКБ «Європейський»
відступило ВАТ КБ
«Володимирський» права вимоги за
кредитним договором, а 15 травня 2009 року
між ними укладено договір про заміну
іпотекодержателя за договором іпотеки.

25 серпня 2011 року між ВАТ КБ
«Володимирський» та ОСОБА_5 укладено
договір застави майнових прав з метою
забезпечення виконання її вимог по
поверненню грошових коштів за
договором банківського рахунку, за
яким банк передав їй у заставу майнові
права за кредитним договором, а
29 серпня 2011 року між ними укладено
договір про відступлення права вимоги
за договором застави майнових прав, та
договір про заміну іпотеко держателя
за договором іпотеки від 18 липня 2009
року.

23 березня 2012 року між ОСОБА_5 та ТОВ
«Азовдевелопмент» укладено договір
про заміну сторони у зобов'язанні, за
яким до позивача перейшли всі права
вимоги на загальну суму 1 495 672 грн 80 коп.
за договором кредиту, а 27 березня 2012
року укладено договір про заміну
іпотекодержателя за договором іпотеки.

ОСОБА_4 не виконав взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором в
повному обсязі, тому 30 січня та 18
березня 2013 року позивач направив
боржнику та іпотекодавцю повідомлення
про відступлення права вимоги та
можливе звернення стягнення на предмет
іпотеки у випадку невиконання
зобов'язань за кредитним договором.

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із зустрічним позовом до ТОВ
«Азовдевелопмент», треті особи: ОСОБА_5,
Акціонерне товариство «Комерційний
банк «Володимирський», приватний
нотаріус Сумського нотаріального
округу ОСОБА_7, приватний нотаріус
Маріупольського нотаріального округу
Донецької області ОСОБА_8, ОСОБА_6, про
визнання договорів недійсними.

На обґрунтування позовних вимог
посилалась на ті обставини, що договір
застави майнових прав, укладений між
ПАТ КБ «Володимирський» та
ОСОБА_5, є договором факторингу,
сторонами за яким можуть бути тільки
банк або інша фінансова установа, а
відтак такий договір не міг бути
укладений між банком та фізичною
особою, що є підставою для визнання
його та наступних договорів
відступлення права вимоги за договором
застави майнових прав та договору про
заміну нового іпоткодержателя за
договором іпотеки недійсними.

Крім того, договори про заміну сторони
у зобов'язанні та заміну
іпотекодержателя, укладені між ОСОБА_5
та ТОВ «Азовдевелопмент» також мають
бути визнані недійсними, оскільки
укладені без відповідної ліцензії та з
порушенням вимог ст. ст. 227, 1083 ЦК
України, просила задовольнити позов.

28 листопада 2013 року рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя у задоволенні позову ТОВ
«Азовдевелопмент» відмовлено, а
зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

14 травня 2014 року рішенням колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Запорізької
області рішення суду першої інстанції
про відмову у задоволенні позову ТОВ
«Азовдевелопмент» про звернення
стягнення на предмет іпотеки змінено в
частині мотивів відмови у позові.

Рішення суду першої інстанції в
частині задоволення зустрічного
позову скасовано та ухвалено нове, яким
у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ
«Азовдевелопмент» просить скасувати
рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позову
товариства та рішення суду апеляційної
інстанції в частині зміни рішення суду
першої інстанції щодо мотивів для
відмови у задоволенні позову і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції в частині відмови у
задоволенні її позову, а рішення суду
першої інстанції, ухвалене згідно із
законом, залишити в силі.

Свої вимоги мотивують порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційні скарги підлягають
відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що
ТОВ «Азовдевелопмент» не надав доказів
набуття повноважень кредитора та
іпотекодержателя, тому у нього
відсутнє право вимоги до відповідачки
за її зобов'язаннями за договором
іпотеки і підстави для задоволення
позову відсутні.

Зустрічний позов про визнання
договорів недійсними не було
пред'явлено до ОСОБА_5 та ПАТ
«Володимирський», які мали
процесуальний статус третіх осіб у
справі, однак були безпосередньо
сторонами за оспорюваними договорами і
позовні вимоги стосуються їх прав та
обов'язків, тому підстави для
задоволення зустрічного позову
відсутні.

Такі висновки суду є правильними.

Колегією суддів встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
рішення суду апеляційної інстанції
ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Доводи касаційних скарг не
спростовують висновків апеляційного
суду, обґрунтовано викладених у
мотивувальній частині оскаржуваного
судового рішення.

За таких обставин касаційні скарги
потрібно відхилити, а рішення колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Запорізької
області від 14 травня 2014 року залишити
без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Азовдевелопмент» відхилити, рішення
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області від 14 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
О.П.
Касьян

М.В. Дем'яносов

О.В. Ступак