Справа № 158/1541/14-ц
Провадження № 2/0158/440/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

11 серпня 2014 року
м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської
області

в складі: головуючого судді -
Корецької В.В.

прокурора -
Новік Л.В.

при секретарі -
Процик Л.В.

з участю позивача -
ОСОБА_1

представника позивача -
ОСОБА_2

відповідачів -
ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_5

представника третьої особи -
Дейни О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Ківерці
цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_3, ОСОБА_8, неповнолітнього -
ОСОБА_4, третя особа, яка заявляє
самостійних вимоги щодо предмета спору
на стороні відповідача - орган опіки та
піклування служби у справах дітей
Ківерцівської районної
держадміністрації про усунення
перешкоди у користуванні житловим
будинком шляхом виселення, без надання
іншого житлового приміщення.,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_8, неповнолітнього ОСОБА_4,
третя особа, яка заявляє самостійних
вимоги щодо предмета спору на стороні
відповідача - орган опіки та піклування
служби у справах дітей Ківерцівської
районної держадміністрації про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим будинком та
усунення перешкоди у користуванні
житловим будинком шляхом виселення,
без надання іншого житлового
приміщення..

Згідно поданої позивачем ОСОБА_1 заяви,
остання змінила позовні вимоги, а саме
просила не розглядати її вимогу про
визнання відповідачів такими, що
втратили право на користування
житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона
є власником житлового будинку в
АДРЕСА_1, в якому вона проживає разом зі
своїми дітьми ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначений
будинок був подарований їй батьком
ОСОБА_11

Разом з тим, у належному їй будинку, без
правових на те підстав, проживають
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_8 та
неповнолітній ОСОБА_4, які є для неї
сторонніми особами, і їх проживання
обмежує її право на вільне володіння,
користування та розпорядження своїм
майном, обмежує норми житлової площі на
повноправних жильців. Крім того,
відповідач ОСОБА_3 втручається в її
особисте життя, спонукає до конфліктів
та поводить себе як власник будинку.

Враховуючи те, що відповідачі своїми
діями чинять перешкоди в користуванні
житловим будинком і добровільно
відмовляються виселитися з нього,
просить суд усунути створені
відповідачами перешкоди, шляхом їх
виселення з житлового будинку в
АДРЕСА_1, без надання іншого житла.

Позивач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_2 в судовому засіданні позов
підтримали та просили задовольнити
заявлені вимоги.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_8 та
неповнолітній ОСОБА_4 в судовому
засіданні позов ОСОБА_1 не визнали,
вказуючи на те, що вони правомірно
проживають у спірному будинку і мають
право на частку житлової площі,
оскільки були зареєстровані, у даному
будинку зі згоди попереднього власника
ОСОБА_11, як члени сімї, тому просили
відмовити у задоволенні заявленого
позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 підтримав позицію своєї
довірительки, вказуючи на те, що ОСОБА_3
зі своїми дітьми, один з яких є
неповнолітній, проживають у спірному
будинку на законних підставах, тому
просив відмовити у задоволенні
заявленого позову.

Представник третьої особи органу опіки
та піклування Ківерцівської РДА Дейна
О.В. та прокурор Новік Л.В. в судовому
засіданні висловили думку про
наявність підстав для задоволення
даного позову, при цьому просили
врахувати всі обставини для захисту
прав та інтересів відповідача ОСОБА_4,
оскільки він є неповнолітнім.

Заслухавши пояснення сторін у справі,
думку прокурора, дослідивши письмові
докази у справі, суд приходить до
наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Правовідносини, що виникли між
сторонами у справі регулюються нормами
ЦК України (глава 28).

Статтями 319, 391 ЦК України передбачено,
що власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст.321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Разом з тим, права власника житлового
будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатись своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання в права власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.

У статті 41 Конституції України та
статті 1 Першого протоколу до Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, до якої Україна
приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до
Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7
та 11 до Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Гарантуючи захист
права власності, закон надає власнику
право вимагати усунення будь-яких
порушень його права, хоч би ці
порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Отже, закон встановлює пріоритет прав
власника житла над правами інших осіб
щодо нього.

Аналіз вище наведених норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, в тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом виселення.

Відповідно до довідки про склад сім'ї №
2572, виданої ОСОБА_7 Ківерцівським ВУЖКГ
07.07.2014 року, в житловому будинку
АДРЕСА_1, прописані: ОСОБА_7, її діти
ОСОБА_12, неповнолітній ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2, колишня дружина брата -
ОСОБА_3, племінниця ОСОБА_8,
неповнолітній племінник ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, батько ОСОБА_11 /а.с. 24/.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_3 була невісткою попереднього
власника будинку ОСОБА_11, і з його згоди
була прописана у спірному будинку зі
своїми дітьми, як члени сім'ї,
користувалися жилим приміщенням
нарівні з власником приміщення,
будь-якої угоди між сторонами про
порядок користування житловим
приміщенням укладено не було.

Рішення Ківерцівського районного суду
Волинської області від 27.07.2006 року, шлюб
між ОСОБА_13 та ОСОБА_3 було розірвано
/а.с. 7/, однак після розірвання шлюбу
відповідач ОСОБА_3 продовжила
проживати у спірному будинку.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_11 подарував даний будинок дочці
ОСОБА_7, договір дарування від 18.10.2005
року /а.с. 9/, та на підставі чого остання
оформила право власності на
відповідний житловий будинок та
земельну ділянку для його
обслуговування, які знаходяться в
АДРЕСА_1, що стверджується витягом №
9156924 від 05.12.2005 року про реєстрацію
права власності на нерухоме майно /а.с.
8/, державним актом на право приватної
власності на землю серії ЯД №317847 від
25.11.2008 року /а.с. 6/.

Встановлено, що ОСОБА_7, як новий
власник житлового будинку, дозволу на
проживання ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4 не
надавала та спільного господарства
вони не вели, про що і не заперечили
сторони по справі.

Разом з тим, посилання відповідачів та
представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 на те, що ОСОБА_3, ОСОБА_8 і ОСОБА_4
мають право на частки у спірній
квартирі, як члени сім'ї попереднього
власника будинку ОСОБА_11, і про зміну
власника їм відомо не було,
спростовується самими поясненнями
відповідачів, які визнали той факт, що
позивач повідомляла їх про зміну
власника, а саме те що ОСОБА_7 є
власником на підставі договору
дарування з 2005 року, та просила
покинути їх даний житловий будинок, і
разом з тим вказаний договір та право
власності на даний житловий будинок
ніким не було оскаржено у
передбаченому законом порядку.

Також в судовому засіданні
встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є
спадкоємцем за заповітом на частину
майна, до складу якого входить житловий
будинок в Житомирській області, тобто
має право на житлову площу в порядку
спадкування, і вказану обставину
ОСОБА_3 підтвердила в судовому
засіданні.

Отже, чинним законодавством України не
передбачено перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом членів сім'ї
колишнього власника.

Виникнення права членів сім'ї власника
будинку на користування будинком та
обсяг цих прав залежить від виникнення
у власника будинку права власності на
цей будинок, а отже, припинення права
власності на будинок припиняє право
членів його сім'ї на користування цим
будинком.

З огляду на викладене, оскільки позивач
є власником житлового будинку, що
розташований по АДРЕСА_1,, а відповідач
вселився в нього та проживає в цьому
будинку як член сім'ї колишнього
власника будинку, суд приходить до
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову з
урахуванням обраного позивачем
способу захисту порушених прав.

На підставі ст. 3, 11, 15, 30, 60-62, 85, 212, 213, 215
ЦПК України, ст. ст. 15, 319, 321, 383, 391 ЦК
України, ст.ст. 64, 116, 150, 156, 157 ЖК України,
ст. 41 Конституції України, суд

В И Р І Ш И В
:

Позов - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні
ОСОБА_7 будинковолодінням за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом виселення з житлового
будинку ОСОБА_3, її доньки ОСОБА_8 та
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, без надання іншого
житлового приміщення.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана через Ківерцівський
районний суд до апеляційного суду у
Волинській області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Ківерцівського районного суду
В.В. Корецька