АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5034/14
Головуючий 1 інст. -
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: -
Кружиліної О.А.,

- Макарова
Г.О.,

при секретарі - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 28 травня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми
боргу, -

ВСТАНОВИВ:

03.12.2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись
до суду з вище зазначеним позовом в
якому просили стягнути солідарно з
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суму боргу у розмірі 130
800 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовної заяви
позивачі зазначили, що 08 лютого 2003 року
ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_6,
зареєстрований у Харківському
міському відділі реєстрації актів
цивільного стану № 1, актовий запис №
129, який рішенням Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 09 квітня
2010 року було розірвано.

28 лютого 2005 року ОСОБА_5, перебуваючи у
шлюбі з ОСОБА_6, по договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7,
реєстраційний номер № 388, придбав
квартиру АДРЕСА_1. Квартира складається
з 2-х жилих кімнат, житловою площею 26,0
кв.м.,загальна площа 44,8 кв.м.

Спірна квартира перебуває в іпотеці
ПАТ «Правекс Банк» по договору № 12206-
030/05Р від 28 лютого 2005 року.

У 2012 році ОСОБА_6 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_5 про розподіл майна
подружжя. Рішенням Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 01 липня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені
та визнано за відповідачем та
позивачем в порядку розподілу по 1/2
частині квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду
Харківської області рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 01 липня 2013 змінено, та за
ОСОБА_6 визнано право власності на 1/4
частину спірної квартири, а за ОСОБА_5
визнано 3/4 спірної квартири, з
посиланням на ч. 6 та 7 ст. 57 СК України.

Спірна квартира набута подружжям на
належні позивачам кошти. Оскільки у 2005
році, ОСОБА_5 було взято кредит на суму 18
000 дол. США для купівлі квартири по
АДРЕСА_1, поручителем по кредитному
договору виступав ОСОБА_8, який на даний
час помер.

Крім того, вказували позивачі, 25.02.2005
року між ОСОБА_5, з одного боку, та
ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (батьками та
братом позичальника) з іншого боку було
підписано договір про надання
щомісячної допомоги по погашенню
кредиту за квартиру, з якої вбачається,
що батьки та брат щомісячно надають
ОСОБА_5 грошові кошти для погашення
необхідних сум взятого кредиту у банку
з метою усунення нарахування процентів
за порушення умов кредитного договору.
Надання грошових сум оформлювалось
письмовими розписками про отримання
грошей власноручно ОСОБА_5.

Всього в погашення заборгованості по
кредиту було отримано ОСОБА_5 коштів у
сумі 16 350 дол. США, що згідно офіційного
курсу НБУ гривні до долара США станом
на 02.12.2013 року складає 130 800 грн. ( 100
доларів США складає 799,30 грн.)

На теперішній час кошти не повернені, а
тому позивачі, посилаючись на ч.4 ст. 65
СК України, просять солідарно стягнути
з колишнього подружжя ОСОБА_5 і ОСОБА_6
вказані грошові кошти, передані
відповідачу ОСОБА_5 для погашення
кредиту за квартиру, набуту в інтересах
сім'ї.

Відповідач ОСОБА_5 повністю визнавав
позовні вимоги, а відповідач ОСОБА_6
проти вказаних позовних вимог
заперечувала, стверджуючи, що договір
надання щомісячної допомоги по
погашенню кредиту за квартиру від
25.02.2005р. не підписувала, про нього
нічого не знала, довідалася лише після
виникнення спору у суді.

Рішенням Комінтернівського районного
м. Харкова від 28.05.2014 року позовні
вимоги задоволені частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_5 борг у
розмірі 130 800 грн. та судові витрати у
розмірі 1308 грн., а позовні вимоги в
частині стягнення коштів з ОСОБА_6
залишив без задоволення. (а.с.160-162).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4
просить рішення змінити, та стягнути
заборгованість солідарно з ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, стягнути з обох судові витрати.

Вважають рішення суду необґрунтованим
та таким, що постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а також невідповідності
висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянти зазначають, що ОСОБА_6 ввела
суд першої інстанції в оману, вказуючи,
що про боргові розписки та про договір
про надання щомісячної допомоги по
погашенню кредиту їй не було відомо
взагалі, оскільки боргові розписки
вони надавали до суду апеляційного
суду Харківської області при розгляді
справи про поділ майна подружжя. Також
спірна квартира придбана в період
зареєстрованого шлюбу на сумісні кошти
подружжя, а тому ОСОБА_6 та ОСОБА_5
повинні солідарно відповідати за
договором позики від 25.02.2005 року.

ОСОБА_5 апеляційну скаргу визнав
повністю і просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 та її представник
адвокат ОСОБА_9 проти апеляційної
скарги заперечували, просили рішення
суду першої інстанції залишити без
змін. Доводи апелянтів вважають
безпідставними, надуманими у зв'язку з
розірванням шлюбу та наступним
розподілом спільного майна. Звертали
увагу на ту обставину, що батько
відповідача ОСОБА_5, який був
поручителем за належне виконання
зобов'язань за кредитним договором
свого сина ОСОБА_10, помер ще до
виникнення спору у суді першої
інстанції, але його дружина і старший
син ОСОБА_4 пред'явили позов у його
інтересах, не надавши суду будь-яких
доказів про прийняття спадщини та про
наявність підстав для
правонаступництва після смерті
позикодавця ОСОБА_8

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи сторін,
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги за таких підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України - за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним
з моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, яка
визначає вимоги щодо форми договору
позики, договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не
менш як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. Згідно з ч.2 цієї
статті на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Як зазначив суд, з наданої позивачами
договору та розписок вбачається, що
25.02.2005 року між відповідачем ОСОБА_5 та
його батьками ОСОБА_8, ОСОБА_3 а також з
братом ОСОБА_4 було укладено договір
про надання щомісячної допомоги по
погашенню кредиту за квартиру
укладеному з «Правекс- Банк» на купівлю
квартири АДРЕСА_2 з умовою повернення
наданих грошових коштів за першою
вимогою позичальника. Надання грошових
сум оформлюється письмовими
розписками про отримання грошей
власноручно ОСОБА_5

Згідно наданих до суду розписок,
написаних власноруч ОСОБА_5, про що він
не заперечував в судовому засіданні,
ним за період з лютого 2005 року по
вересень 2008 року були отримані від
позивачів в борг для погашення кредиту
в АКБ «Правекс- Банк» грошові кошти в
розмірі еквівалент 16 350 дол. США, що
згідно офіційно курсу НБУ станом на
02.12.2013р. становить 130 800 грн.

Так, за положеннями ст. 65 СК України
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. При укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена. Договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.

Таким чином, зазначена норма закону
регулює відносини, які стосуються
розпорядження майном, що є в спільній
сумісній власності подружжя, і не
стосуються права одного із подружжя на
укладення цивільно-правових угод щодо
набуття майна, зокрема на отримання
позики, оскільки, виходячи зі змісту ст.
1054 ЦК України, сам по собі договір є
угодою про отримання у власність
грошових коштів і не створює обов'язків
для ОСОБА_6, а створює лише для ОСОБА_5 як
сторони договору.

Враховуючи вищезазначені вимоги
закону та встановлені в судовому
засіданні обставини, апеляційний суд
вважає, що суд першої інстанції вірно
визначив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не надано
суду доказів, що ОСОБА_5 брав кошти у
своїх родичів у борг зі згоди своєї
колишньої дружини ОСОБА_6, оскільки з
розписок вбачається, що вони підписані
тільки відповідачем ОСОБА_5, а
відповідачем ОСОБА_6 не підписана
жодна з розписок і остання у своїх
письмових запереченнях на апеляційну
скаргу заперечувала факт її згоди на
отримання колишнім чоловіком позики.

Крім того, ст. 65 СК України передбачено,
що така згода повинна бути надана у
письмовій формі, оскільки отримана
ОСОБА_11 від ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_12 сума
130 800 грн., є цінним майном, виходить за
межі дрібного побутового.

Крім того, позивачі так і не змогли
надати переконливих пояснень,
підтверджених доводами, про наявність
перешкод для укладення договору позики
не тільки з ОСОБА_5, а й з його дружиною
ОСОБА_6

За таких обставин посилання апелянтів
про визнання спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6
боргових зобов'язань перед ОСОБА_11 від
ОСОБА_3, ОСОБА_4 в сумі 130 800 грн. та
стягнення з ОСОБА_6 1/2 частки вказаної
суми не доведені, оскільки вони не
підтверджений відповідними доказами,
та у зв'язку з відсутністю письмової
згоди відповідача ОСОБА_6 на укладення
договорів позики.

Підстави для стягнення з ОСОБА_6
заборгованості за укладеним ОСОБА_5
договору від 25.02.2005 року про надання
щомісячної допомоги по погашенню
кредиту за квартиру відсутні.

З урахуванням викладеного апеляційна
скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення суду
першої інстанції в частині стягнення
солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суми боргу
у розмірі 130 800 грн. та витрат по сплаті
судового збору не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 28 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення, в касаційному
порядку може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: