Справа №127/5245/14-ц
Провадження № 2/127/2656/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2014 року

Вінницький міський суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді Борисюк І. Е.,

за участю: секретаря Пєскова Є. Д.,

представників позивача Баранської Є.
І., Шнайдера С. В.,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Вінниці
цивільну справу за позовом
Всеукраїнського Благодійного фонду
«Серце до серця» до ТОВ «Видавництво
«РІА», ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання
інформації недостовірною, зобов'язання
спростування поширеної недостовірної
інформації та стягнення моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду
Вінницької області звернувся
Всеукраїнський Благодійний фонд
«Серце до серця» з позовом до ТОВ
«Видавництво «РІА», Корпорації «Медіа
корпорація «RIA», ОСОБА_5, ОСОБА_3 про
визнання інформації недостовірною,
зобов'язання спростування поширеної
недостовірної інформації та стягнення
моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року у випуску НОМЕР_1 газети «РІА»,
видавцем якої є ТОВ «Видавництво «РІА»
було опубліковано статтю українською
мовою під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2»,
авторами якої є ОСОБА_8 та ОСОБА_3. У
статті ОСОБА_8 та ОСОБА_3 зазначають, що
Всеукраїнський Благодійний фонд
«Серце до серця» допомагає хворим
дітям за гроші та примусив хворих на
діабет дітей платити за використання
інсулінових помп. Зокрема, у статті
було вказано: «Хворі на діабет діти
отримали від фонду «Серце до серця»
інсулінові помпи. Не безкоштовно: вони
повинні платити за них протягом п'яти
років чималі кошти. Адже благодійний
фонд примусив їх підписати з фірмою
«Перфект трейдинг груп» контракт на 1335
гривень щомісячної виплати». Вказана
стаття з'явилася також на
інтернет-сторінці за посиланням:
ІНФОРМАЦІЯ_3, домен якої згідно з
інформацією, розміщеною на головній
сторінці www.20minut.ua. Заперечуючи проти
відомостей, оприлюднених у статті, та
діючи на підставі ст. 37 Закону України
«Про друковані засоби масової
інформації (пресу)» позивач у своєму
листі № 447 від 29.11.2013 року звернувся до
генерального директора ТОВ
«Видавництво «РІА» з вимогами про
наступне: надати пояснення про
підрахунки суми виплат, зазначених у
статті; надати пояснення про фактичні
дані, на яких базувався матеріал
статті; відповісти на питання, щодо
того, чи є ОСОБА_8 та ОСОБА_3 штатними
працівниками ТОВ «Видавництво «РІА»;
публічно спростувати інформацію,
розміщену у статті; видалити статтю з
мережі інтернет та очистити
кеш-пам'ять; опублікувати у всіх
інтернет та друкованих ресурсах ТОВ
«Видавництво «РІА» публічне вибачення
від ОСОБА_8 та ОСОБА_3 У своїй відповіді
від 20.12.2013 року ТОВ «Видавництво «РІА»
відмовився виконати кожну з вимог
позивача. Позивач глибоко переконаний,
що інформація, зазначена у статті не
відповідає дійсності, псує його ділову
репутацію, формує негативне враження у
читача про діяльність позивача та
наносить моральної шкоди тисячам
волонтерів, благодійників, спонсорів,
які брали активну участь у акції,
витрачаючи свої сили і власний час
абсолютно безкоштовно. Головною метою
діяльності позивача згідно із статутом
є здійснення благодійної діяльності в
інтересах суспільства та окремих
категорій осіб. Предметом діяльності
згідно із п. 2.2. статуту є, серед іншого,
придбання та передача у встановленому
чинними законодавством порядку в
безоплатне користування лікувальним
закладам та/або безпосередньо
набувачам благодійної допомоги
медичного обладнання та медичних
інструментів. В рамках мети діяльності
та завдань, зазначених у статуті,
позивач у 2011 та 2012 роки в межах
благодійних акцій Збір коштів для
допомоги дітям, хворим на цукровий
діабет по областях України та, зокрема,
у Вінницькій області силами волонтерів
Вінницької області зібрав 1 185 747 36 грн.,
що підтверджується протоколами № 1598/2
від 26/08/2012 та № 07-2586/11 від 27/05/2011.
Відповідно до затверджених програм
«Організації та проведення
Всеукраїнської акції «Серце до Серця»
допомоги дітям, хворим на цукровий
діабет» у 2011 та 2012 роках та згідно із
оголошеною метою проведених Акцій на
зібрані кошти Вінницької області було
придбано 53 інсулінові помпи Medtronic MiniMed,
ММТ-715. Оскільки зібраних коштів не
вистачало для придбання інсулінових
помп усім бажаючим через їх високу
вартість цих помп та велику кількість
дітей, що її потребують за медичним
показанням, встановлено вік дітей, що
потребують помпи, на отримання помп від
фонду: від 0 років та критерії видачі
помп у порядку черговості за
збільшенням віку у списку хворих дітей
кожного регіону або у порядку
жеребкування. Інсулінові помпи було
розподілено між 53 дітьми Вінницької
області, хворими на цукровий діабет.
Згідно з інструкцією про використання
гарантійні зобов'язання на інсулінові
помпи досить жорсткі, зокрема:
гарантійні зобов'язання діють впродовж
4 (чотирьох) років та надаються
персонально початковому користувачу;
будь-який продаж, здавання в оренду,
використання або передача продукту, на
який поширюється гарантія, іншому
користувачеві призводить до негайного
припинення дії гарантійного
зобов'язання; гарантійне зобов'язання
не застосовується, зокрема, у разі
неналежного та неправильного
використання інсулінової помпи. З
метою контролю за цільовим
використанням інсулінових помп та
дотриманням гарантійних зобов'язань та
умов, а також фіксації факту їх
передачі належним бенефіціарам
позивач уклав стандартні договори з
членами родини бенефіціарів на
безоплатне користування помп з правом
передання у власність. Оскільки
інсулінові помпи вимагають підтримки
заміни витратних матеріалів, на що у
позивача згідно з програмами
проведених Акцій не передбачено
коштів, позивач уклав відповідні
додатки до договорів з бенефіціарами,
згідно з якими такі зобов'язання було
покладено на членів родини
бенефіціарів. Про усі умови щодо
використання та отримання інсулінових
помп, включаючи зобов'язання придбати
необхідні витратні матеріали за власні
кошти, усім учасникам було відомо
заздалегідь, оскільки така інформація
містилася у відповідних запрошеннях
прийняти участь у конкурсі на
отримання інсулінових помп. Таким
чином, позивач в 2011 та 2012 роках в межах
чинного законодавства належним чином
виконав свої статутні завдання в м.
Вінниця. У зв'язку із зазначеним вище,
позивач вважає, що стаття призвела до
спотворення уявлення громадян про той
соціальний ефект, який досягається
зусиллями позивача, та зіпсувала його
ділову репутацію.

Вище викладене й стало підставою для
звернення до суду позивача з вимогами
про визнання інформації про те, що
Всеукраїнський благодійний фонд
«Серце до серця» допомагає дітям за
гроші, а також про те, що хворі на діабет
діти повинні платити за інсулінові
помпи протягом п'яти років чималі
кошти, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 року в
газеті «RIA» в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2»,
недостовірною; зобов'язання Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Видавництво «РІА» та Корпорації
«Медіа корпорація «RIA» спростувати
недостовірну інформацію шляхом
опублікування в газеті «RIA» та на
веб-сайті Корпорації «Медіа корпорація
«RIA» в спеціальній рубриці або на тій
самій шпальті й тим самим шрифтом не
пізніше одного місяця з дня набрання
рішенням законної сили або у
запланованому найближчому випуску
оголошення наступного змісту: «
ІНФОРМАЦІЯ_1 року в газеті «RIA» (випуск
НОМЕР_1 (НОМЕР_2) була опублікована
стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2». У цій
статті вказано: «Хворі на діабет діти
отримали від фонду «Серце до серця»
інсулінові помпи. Не безкоштовно: вони
повинні платити за них протягом п'яти
років чималі кошти». Редакція газети
«RIA» приносить свої вибачення
Всеукраїнському благодійному фонду
«Серце до серця», його керівництву та
усім особам, задіяним у благодійній
діяльності, та заявляє, що обнародувана
в цій статті інформація була
недостовірною»; зобов'язання
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Видавництво «РІА»
та Корпорації «Медіа корпорація «RIA»
компенсувати Всеукраїнському
благодійному фонду «Серце до серця»
моральну шкоду в сумі 50 000, 00 гривень,
завдану в результаті розповсюдження
недостовірної інформації; стягнення
судового збору з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Видавництво «РІА» та Корпорації
«Медіа корпорація «RIA» на користь
позивача.

Ухвалою суду від 02.06.2014 року позовну
заяву в частині позовних вимог до
Корпорації «Медіа корпорація «RIA»
залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 02.06.2014 року до участі у
справі судом було залучено в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів Вінницьку
обласну Асоціацію громадян хворих
цукровим діабетом «Благовіст».

В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги до
ТОВ «Видавництво «РІА», ОСОБА_5 та
ОСОБА_3, аргументуючи їх мотивами
викладеними в позовній заяві та
просили задовольнити.

Представник відповідача - ТОВ
«Видавництво «РІА» в судовому
засіданні позов не визнав і просив
відмовити в його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала і
просила суд відмовити в його
задоволенні. В судовому засіданні
пояснила, що в преамбулі статті,
інформацію в якій позивач вважає
недостовірною, мала на увазі, що діти
повинні платити не за помпи, а за
витратні матеріали.

Відповідач ОСОБА_5 та представник
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів Вінницької
обласної Асоціації громадян хворих
цукровим діабетом «Благовіст» в судове
засідання не з'явились, хоча належним
чином були повідомлені про час і місце
розгляду справи. Про причини неявки
суду не повідомлено.

При розгляді справи судом встановлені
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

Згідно статуту Всеукраїнського
благодійного фонду «Серце до серця»
головною його метою діяльності є
здійснення благодійної діяльності в
інтересах суспільства та окремих
категорій осіб. Зокрема, предметом
діяльності фонду є придбання і
передача у встановленому чинним
законодавством порядку в безоплатне
користування лікувальним закладам
та/або безпосередньо набувачам
благодійної допомоги медичного
обладнання та медичних інструментів.
(т. 1 а.с. 9-17)

Позивач у 2011 та 2012 роках в межах
благодійних акцій допомоги дітям,
хворим на цукровий діабет по областях
України та, зокрема, у Вінницькій
області силами волонтерів Вінницької
області зібрав 1 185 747, 36 гривень, що
підтверджується довідками ПАТ
«Кредобанк» № 07-2586/11 від 27.05.2011 року та
№ 1598/12 від 26.08.2012 року. (т. 1 а.с. 45-46)
Відповідно до затверджених програм
«Організації та проведення
Всеукраїнської акції «Серце до Серця»
допомоги дітям, хворим на цукровий
діабет» у 2011 та 2012 роках (т. 1 а.с. 39-44) та
згідно із оголошеною метою проведених
акцій на зібрані кошти Вінницької
області було придбано інсулінові помпи
Medtronic MiniMed, ММТ-715.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у випуску НОМЕР_1
(НОМЕР_2) газети «RIA» була опублікована
стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2». У цій
статті, зокрема, вказано: «Хворі на
діабет діти отримали від фонду «Серце
до серця» інсулінові помпи. Не
безкоштовно: вони повинні платити за
них протягом п'яти років чималі кошти».
Адже благодійний фонд примусив їх
підписати з фірмою «Перфект трейдинг
груп» контракт на 1335 гривень
щомісячної виплати». (т. 1 а.с. 20-24)

Також, вказана вище стаття з'явилася на
інтернет-сторінці за посиланням:
ІНФОРМАЦІЯ_3, домен якої згідно з
інформацією, розміщеною на головній
сторінці www.20minut.ua.

Судом встановлено, що власником
доменного імені 20minut.ua і торгової марки
є ТОВ «Видавництво «РІА», що
підтверджується інформацією, наданою
сервісом реєстрації доменів від 21.05.2014
року на запит суду. (т. 1 а.с. 219)

Згідно повідомлення ТОВ «Видавництво
«РІА», наданого представником
відповідача під час судового засідання
02.06.2014 року, автори вище зазначеної
статті - ОСОБА_3 та ОСОБА_8 не є штатними
працівниками ТОВ «Видавництво «РІА».
(т. 1 а.с. 221)

29.11.2013 року позивач звернувся до ТОВ
«Видавництво «РІА» із листом № 447 з
вимогами про надання пояснень про
підрахунки суми виплат, зазначених у
статті; надання пояснень про фактичні
дані, на яких базувався матеріал
статті; відповісти на питання, щодо
того чи є ОСОБА_8 та ОСОБА_3 штатними
працівниками ТОВ «Видавництво «РІА»;
публічно спростувати інформацію,
розміщену у статті; видалити статтю з
мережі інтернет та очистити
кеш-пам'ять; опублікувати у всіх
інтернет та друкованих ресурсах ТОВ
«Видавництво «РІА» публічне вибачення
від ОСОБА_8 та ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 25-26)

У своїй відповіді від 20.12.2013 року №
20-12-13/02 ТОВ «Видавництво «РІА»
зазначило про відмову виконати вимоги
позивача, викладені в зверненні № 447
від 29.11.2013 року. (т. 1 а.с. 27)

Згідно ст. 37 Закону України «Про
друковані засоби масової інформації
(пресу) в Україні» громадяни, юридичні
особи і державні органи, а також їх
законні представники мають право
вимагати від редакції друкованого
засобу масової інформації
опублікування ним спростування
поширених про них відомостей, що не
відповідають дійсності або принижують
їх честь та гідність.

Відповідно до ст. 94 ЦК України юридична
особа має право на недоторканність її
ділової репутації, на таємницю
кореспонденції, на інформацію та інші
особисті немайнові права, які можуть їй
належати. Особисті немайнові права
юридичної особи захищаються
відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Чинне законодавство не містить
визначення понять гідності, честі чи
ділової репутації, оскільки вони є
морально-етичними категоріями й
одночасно особистими немайновими
правами, яким закон надає значення
самостійних об'єктів судового захисту.
Зокрема, під діловою репутацією
юридичної особи розуміється оцінка її
підприємницької, громадської,
професійної чи іншої діяльності, яку
здійснює така особа як учасник
суспільних відносин. На що також було
звернуто увагу Верховним Судом України
в п. 4 Постанови Пленуму «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року.

Судом прийнято до уваги, що юридичним
складом правопорушення, наявність
якого може бути підставою для
задоволення позову, є сукупність таких
обставин: а) поширення інформації,
тобто доведення її до відома хоча б
одній особі у будь-який спосіб; б)
поширена інформація стосується певної
фізичної чи юридичної особи, тобто
позивача; в) поширення недостовірної
інформації, тобто такої, яка не
відповідає дійсності; г) поширення
інформації, що порушує особисті
немайнові права, тобто або завдає шкоди
відповідним особистим немайновим
благам, або перешкоджає особі повно і
своєчасно здійснювати своє особисте
немайнове право.

На що також було звернуто увагу
Верховним Судом України в п. 15
Постанови Пленуму «Про судову практику
у справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
№ 1 від 27.02.2009 року.

В судовому засіданні в якості свідка
було допитано ОСОБА_6, який надавав
консультацію автору статті ОСОБА_3 щодо
договору між благодійною організацією
і отримувачем допомоги. Свідок
зазначив, що ознайомившись із
договором він виявив наявність
фінансових зобов'язань. З договору
вбачається, що фонд надає благодійну
допомогу за умови згоди регулярно
оплачувати витратні матеріали, що є
порушенням закону. Зазначив, що до
цього мав позитивні враження від фонду.

В судовому засіданні в якості свідка
було допитано ОСОБА_9, яка є
регіональним представником фонду у
Вінницькій області. Свідок зазначила,
що після опублікування статті було
багато відмов у співпраці із фондом,
оскільки фонд отримав погану славу. В
зв'язку з цим було зібрано набагато
менше коштів. Також, стали погано
відзиватись про фонд волонтерам.
Свідок зазначила, що ця стаття є
образливою не лише для фонду, але й для
волонтерів. Свідок повідомила, що їй
особисто відмовляли в наданні
допомоги, у спонсорстві.

Згідно ч. 1 ст. 63 ЦПК України показання
свідка - це повідомлення про відомі
йому обставини, які мають значення для
справи. Не є доказом показання свідка,
який не може назвати джерела своєї
обізнаності щодо певної обставини.

Тому, при оцінці показань свідків судом
проаналізовано процес формування,
збереження і передачі відомостей
свідком.

Судом прийнято до увагу, що свідки
надавали покази, посилаючись на
інформацію, якою володіють особисто, а
не з чужих слів.

Покази свідків частково узгоджуються з
поясненнями сторін по справі і не
суперечать матеріалам справи. Однак,
свідчення ОСОБА_6 ґрунтуються на його
суб'єктивній оцінці правочину, а
оспорювання правочину чи окремих його
частин не може доводитись свідками.

Судом встановлено, що поширення
інформації, що є предметом спору, а
саме:

«Хворі на діабет діти отримали від
фонду «Серце до серця» інсулінові
помпи. Не безкоштовно: вони повинні
платити за них протягом п'яти років
чималі кошти» відбулось шляхом
опублікування її у пресі - ІНФОРМАЦІЯ_1
року в газеті «RIA» (випуск НОМЕР_1
(НОМЕР_2) в статті під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_2», а також в мережі
інтернет на інтернет-сторінці за
посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Основними принципами інформаційних
відносин, згідно ст. 2 Закону України
«Про інформацію» є гарантованість
права на інформацію; відкритість,
доступність інформації та свобода
обміну нею; достовірність і повнота
інформації; свобода вираження поглядів
і переконань; правомірність одержання,
використання, поширення, зберігання та
захисту інформації; захищеність особи
від втручання в її особисте та
сімейне життя.

Згідно ч. 2 ст. 29 Закону України «Про
інформацію» предметом суспільного
інтересу вважається інформація, яка
свідчить про загрозу державному
суверенітету, територіальній
цілісності України; забезпечує
реалізацію конституційних прав,
свобод і обов'язків; свідчить про
можливість порушення прав людини,
введення громадськості в оману,
шкідливі екологічні та інші негативні
наслідки діяльності (бездіяльності)
фізичних або юридичних осіб тощо.

Недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

В судовому засіданні представники
позивача звернули увагу на те, що вони
не вважають, що інформація, викладена в
статті від ІНФОРМАЦІЯ_1 року під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_2» в цілому є
недостовірною, однак інформація,
зазначена саме в преамбулі цієї статті
щодо того, що хворі діти на діабет
отримали від фонду інсулінові помпи не
безкоштовно і мають платити за них
протягом п'яти років чималі кошти, є
недостовірною і такою, що порушує
немайнові права позивача.

Судом визначено, що поширена
інформація, що є предметом спору, а саме
преамбула статті від ІНФОРМАЦІЯ_1 року
під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» носить
характер фактичних тверджень, оскільки
містить фактичні дані, не є критикою,
оцінкою дій, гіперболою, алегорією чи
сатирою, не є критичною оцінкою певних
фактів і недоліків, оскільки дану
інформацію можна перевірити на предмет
її відповідності дійсності і
спростувати.

Судом встановлено, що готуючись до
написання статті ОСОБА_3 мала екземпляр
договору, який позивач укладає із
користувачами інсулінових помп, про
безоплатне користування з правом
передання у власність.

Дослідивши в судовому засіданні вище
вказаний договір, судом встановлено, що
договором чітко передбачена передача
позивачем виключно в безоплатне
користування з правом безоплатного
передавання у власність користувачу
інсулінової помпи, що закуплена на
кошти, зібрані волонтерами фонду (п. 1.1.).
Позивач надає помпу для вільного
використання користувачем протягом
п'яти років, а потім на прохання
користувача безоплатно передає йому
помпу у власність для подальшого його
використання, відповідно до інструкції
виробника (п. 3.1.). (т. 1 а.с. 28-30, 33-35)

Також, судом було встановлено, що до
вище зазначеного договору позивачем
укладається й додаток, згідно якого
даний документ укладається для
забезпечення необхідними витратними
матеріалами для безперебійного
функціонування помпи, яка отримується
користувачем від фонду. Даним додатком
визначено умови розрахунку виключно за
витратні матеріали. (т. 1 а.с. 31-32, 36-37)

Батькам хворих на діабет дітей позивач
розсилав запрошення на прийняття
участі в жеребкуванні інсулінових помп
для дітей, де зокрема повідомляв, що
користування помпою вимагає щомісячно
купівлі витратних матеріалів на суму
близько 1 150, 00 гривень. (т. 1 а.с. 38)

Згідно з інструкцією про використання
інсулінової помпи гарантійні
зобов'язання діють впродовж 4 (чотирьох)
років та надаються персонально
початковому користувачу; будь-який
продаж, здавання в оренду, використання
або передача продукту, на який
поширюється гарантія, іншому
користувачеві призводить до негайного
припинення дії гарантійного
зобов'язання; гарантійне зобов'язання
не застосовується, зокрема, у разі
неналежного та неправильного
використання інсулінової помпи. Для
безперебійного функціонування
інсулінової помпи необхідні витратні
матеріали, зокрема інфузійний набір та
резервуар інсуліну.(т. 1 а.с. 83-186)

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
зазначила, що інформацію, яку вона
використала в статті, отримала від
ОСОБА_10

Однак, як вбачається із змісту статті,
ОСОБА_10, яка є головою асоціації хворих
на цукровий діабет «Благовіст», не
повідомляла про те, що благодійний
фонд продає помпи дітям за чималі
кошти, а лише зазначила про те, що вони
звернулись до міськради із проханням
профінансувати витратні матеріали, які
хворі повинні купувати за контрактом.

Отже, враховуючи вище викладене, судом
встановлено, що інформація, поширена в
преамбулі статті від ІНФОРМАЦІЯ_1 року
під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» є
недостовірною. Судом встановлено, що
дана інформація є перекрученою,
враховуючи пояснення відповідача
ОСОБА_3 надані в судовому засіданні, та
містить відомості, які не відповідають
дійсності, що підтверджується доказами
наявними в матеріалах справи. Судом не
встановлено, що діти, хворі на діабет
купують за гроші саме інсулінові помпи
і мають сплачувати за них фонду чималі
кошти протягом п'яти років. З приводу
тверджень про примушування
підписувати із фірмою «Перфект
трейдинг груп» контракту, судом
звернуто увагу на те, що ст. 627 ЦК
України закріплений принцип свободи
договору, згідно якого сторони вільні в
укладені договору, виборі контрагента
та визначені умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності і справедливості. Зокрема,
дані твердження не є предметом спору.

Відповідачі не надали суду доказів
того, що вище зазначені договори
визнавались недійсними. Також,
відповідачами, враховуючи те, що саме
на них покладено обов'язок доказування,
суду не надані належні і допустимі
докази того, що поширена інформація,
яка є предметом спору, є достовірною.

Суд прийшов до висновку, що
представниками позивача суду доведено
факт поширення недостовірної
інформації щодо Всеукраїнського
Благодійного фонду «Серце до серця» в
преамбулі статті від ІНФОРМАЦІЯ_1 року
під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», наслідком
чого стало порушення немайнового права
позивача.

Судом не встановлено наявності підстав
для звільнення від відповідальності
відповідачів за публікацію
недостовірної інформації, визначених
ст. 30 Закону України «Про інформацію»
та ст. 42 Закону України «Про друковані
засоби масової інформації (пресу) в
Україні».

Отже, враховуючи вище викладене, суд
прийшов до висновку про наявність
підстав для задоволення вимог позову в
частині щодо визнання інформації про
те, що Всеукраїнський благодійний фонд
«Серце до серця» допомагає дітям за
гроші, а також про те, що хворі на діабет
діти повинні платити за інсулінові
помпи протягом п'яти років чималі
кошти, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 року в
газеті «RIA» в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2»,
недостовірною, наслідком чого підлягає
й до задоволення вимога про
зобов'язання ТОВ «Видавництво «РІА»
спростувати цю інформацію.

Згідно ст. 37 Закону України «Про
друковані засоби масової інформації
(пресу) в Україні» якщо редакція не має
доказів того, що опубліковані нею
відомості відповідають дійсності,
вона зобов'язана на вимогу заявника
опублікувати спростування їх у
запланованому найближчому випуску
друкованого засобу масової
інформації або опублікувати його за
власною ініціативою. Спростування
повинно бути набрано тим же шрифтом і
поміщено під заголовком
«Спростування» на тому ж місці
шпальти, де містилося повідомлення,
яке спростовується.

Спростування має здійснюватися у
такий самий спосіб, у який
поширювалася недостовірна
інформація. У разі, якщо спростування
недостовірної інформації неможливо
чи недоцільно здійснити у такий же
спосіб, у який вона була поширена, то
воно повинно проводитись у спосіб,
наближений (адекватний) до способу
поширення, з урахуванням максимальної
ефективності спростування та за умови,
що таке спростування охопить
максимальну кількість осіб, що
сприйняли попередньо поширену
інформацію.

На що також було звернуто увагу
Верховним Судом України в п. 25
Постанови Пленуму «Про судову практику
у справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
№ 1 від 27.02.2009 року.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з ТОВ «Видавництво «РІА» на
користь позивача моральної шкоди в
розмірі 50 000, 00 гривень, то суд прийшов
до наступного висновку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній
особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб. Відповідно
до чинного законодавства моральна
шкода може полягати, зокрема, у
приниженні ділової репутації
юридичної особи. Цивільний кодекс
України визначає, що моральна шкода,
завдана фізичній чи юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, компенсується
заподіювачем за наявності його вини
(ст. 1167 ЦК України).

Зазначені вище обставини на
переконання суду призвели до
спричинення позивачу моральної шкоди,
яка виразилася в приниженні його
ділової репутації. Публікація
недостовірної інформації викликала
псування репутації фонду, яка
напрацьовувалась і підтримувалась
волонтерами, благодійниками,
спонсорами, які брали активну участь в
акціях, діяльності фонду чималий час;
сформувала негативне враження у читача
про діяльність фонду; недовіру до
фонду; спотворення про соціальний
ефект, який досягається зусиллями
позивача.

Судом встановлено наявність
спричинення моральної шкоди позивачу
внаслідок поширення недостовірної
інформації, яка стала відома широкому
загалу. В тому числі, наявний причинний
зв'язок між шкодою і протиправним
діянням заподіювача, позивачем
зазначено в чому саме полягає ця шкода,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди та якими
доказами це підтверджується.

Суд вважає, що ділова репутація
благодійної організації є чи не
найбільш важливим чинником у виборі
власниками громадських та приватних
ресурсів і майна організації для
добровільного спрямування допомоги
окремим соціально незахищеним групам
людей, вирішення суспільних проблем, а
також поліпшення умов громадського
життя.

Беручи до уваги ступінь вини ТОВ
«Видавництво «РІА»; враховуючи
положення ч. 1 ст. 1167 ЦК України та певні
турботи і хвилювання щодо репутації
благодійної організації, пов'язані з
наслідками неправомірних дій;
необхідність звернення до суду за
захистом своїх прав; відношення ТОВ
«Видавництво «РІА» до даних
правовідносин; те, що грошове
відшкодування має бути співмірним із
заподіяною шкодою і не повинно
призводити до припинення діяльності
засобу масової інформації чи іншого
обмеження свободи його діяльності, а
також вимоги розумності та
справедливості, суд вважає, що вимоги
позивача про стягнення моральної шкоди
з ТОВ «Видавництво «РІА» на його
користь підлягають частковому
задоволенню, а саме в сумі 1 000, 00
гривень.

Отже, враховуючи вище викладене, наявні
підстави для стягнення моральної шкоди
на користь позивача, яка в свою чергу
обґрунтована та підтверджена
належними доказами.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України, відповідно до ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази не
можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог та на
підставі наданих доказів.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
переконання в тому, що позов підлягає
частковому задоволенню.

Враховуючи вище викладене, а також ст. 16
ЦК України, згідно якої суд може
захистити цивільне право або інтерес у
спосіб, що встановлений договором або
законом, суд приходить до висновку, що в
даному випадку існують підстави та
необхідність для захисту прав позивача
шляхом визнання інформації про те, що
Всеукраїнський благодійний фонд
«Серце до серця» допомагає дітям за
гроші, а також про те, що хворі на діабет
діти повинні платити за інсулінові
помпи протягом п'яти років чималі
кошти, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 року в
газеті «RIA» в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2»,
недостовірною; зобов'язання Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Видавництво «РІА» спростувати
недостовірну інформацію шляхом
опублікування в газеті «RIA» та на
веб-сайті ТОВ «Видавництво «РІА» в
спеціальній рубриці або на тій самій
шпальті й тим самим шрифтом не пізніше
одного місяця з дня набрання рішенням
законної сили або у запланованому
найближчому випуску оголошення
наступного змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_1 року в
газеті «RIA» (випуск НОМЕР_1 (НОМЕР_2) була
опублікована стаття під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_2». У цій статті вказано:
«Хворі на діабет діти отримали від
фонду «Серце до серця» інсулінові
помпи. Не безкоштовно: вони повинні
платити за них протягом п'яти років
чималі кошти». Редакція газети «RIA»
приносить свої вибачення
Всеукраїнському благодійному фонду
«Серце до серця», його керівництву та
усім особам, задіяним у благодійній
діяльності, та заявляє, що обнародувана
в цій частині статті інформація була
недостовірною»; зобов'язання
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Видавництво «РІА»
компенсувати Всеукраїнському
благодійному фонду «Серце до серця»
моральну шкоду в розмірі 1 000 (однієї
тисячі) гривень 00 копійок, завдану в
результаті розповсюдження
недостовірної інформації. В
задоволенні решти позовних вимог слід
відмовити, оскільки в цій частині
вимоги є необґрунтованими і
недоведеними належними і допустимими
доказами, враховуючи вище викладене.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 88
ЦПК України з ТОВ «Видавництво «РІА» на
користь позивача підлягає стягненню
судовий збір пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог в сумі 10, 00
гривень, а решту судового збору в сумі
490, 00 гривень слід залишити за
позивачем.

На підставі вище викладеного та
керуючись Конституцією України, ст. 2, ч.
2 ст. 29, ст. 30 Закону України «Про
інформацію», ст.ст. 37, 42 Закону України
«Про друковані засоби масової
інформації (пресу), ст.ст. 3, 15, 16, 23, 94, 627,
1167 ЦК України, ст.ст. 6, 10, 11, 57-60, 63, 88, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати інформацію про те, що
Всеукраїнський благодійний фонд
«Серце до серця» допомагає дітям за
гроші, а також про те, що хворі на діабет
діти повинні платити за інсулінові
помпи протягом п'яти років чималі
кошти, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 року в
газеті «RIA» в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2»,
недостовірною.

Зобов'язати Товариство з обмеженою
відповідальністю «Видавництво «РІА»
спростувати недостовірну інформацію
шляхом опублікування в газеті «RIA» та
на веб-сайті ТОВ «Видавництво «РІА» в
спеціальній рубриці або на тій самій
шпальті й тим самим шрифтом не пізніше
одного місяця з дня набрання рішенням
законної сили або у запланованому
найближчому випуску оголошення
наступного змісту:

« ІНФОРМАЦІЯ_1 року в газеті «RIA» (випуск
НОМЕР_1 (НОМЕР_2) була опублікована
стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2». У цій
статті вказано: «Хворі на діабет діти
отримали від фонду «Серце до серця»
інсулінові помпи. Не безкоштовно: вони
повинні платити за них протягом п'яти
років чималі кошти». Редакція газети
«RIA» приносить свої вибачення
Всеукраїнському благодійному фонду
«Серце до серця», його керівництву та
усім особам, задіяним у благодійній
діяльності, та заявляє, що обнародувана
в цій частині статті інформація була
недостовірною».

Зобов'язати Товариство з обмеженою
відповідальністю «Видавництво «РІА»
компенсувати Всеукраїнському
благодійному фонду «Серце до серця»
моральну шкоду в розмірі 1 000 (однієї
тисячі) гривень 00 копійок, завдану в
результаті розповсюдження
недостовірної інформації.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Видавництво «РІА»
на користь Всеукраїнського
благодійного фонду «Серце до серця»
судовий збір в сумі 10 (десять) гривень 00
копійок. Решту судового збору залишити
за Всеукраїнським благодійним фондом
«Серце до серця».

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: