Справа № 1519/2-1351/11
Провадження № 2/521/141/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 липня 2014 року

Малиновський районний суд м. Одеси у
складі:

Головуючого судді - Гуревського В.К.

За секретаря - Гресько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання заповіту, договорів дарування
та купівлі-продажу недійсними, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду та
після неодноразового уточнення своїх
позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_3
просить суд визнати недійсним заповіт
від 02 березня 2001 року від імені ОСОБА_4
на користь ОСОБА_2; визнати недійсним
договір дарування квартири АДРЕСА_1,
від 04.10.2001 року від ОСОБА_4 ОСОБА_2;
визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, що
був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від
06.05.2005 року; визнати право приватної
власності як спадкоємця за законом
ОСОБА_1 на квартири АДРЕСА_1; стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну
шкоду у розмірі 50000,0 гривень; стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на
надання юридичних послуг у розмірі 1800,0
гривень, судові витрати в розмірі 8,50
гривень та 250,0 гривень; витребувати
майно - квартиру АДРЕСА_1, з чужого
незаконного володіння ОСОБА_3 шляхом
виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1,
посилаючись на обґрунтування своїх
вимог на такі обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, батько
позивача, у зв'язку із чим відкрилась
спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1.
При зверненні ОСОБА_1 до Сьомої
одеської державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, що відкрилась після смерті її
батька, їй стало відомо, що в реєстрі
заповітів є заповіт, складений у
березні 2001 року на ім'я ОСОБА_2, згідно
якого майно, що належить ОСОБА_4,
переходить їй.

При візуальному ознайомленні із
зазначеним заповітом, ОСОБА_1 було
виявлено, що в графі «підпис» на
заповіті підпис ОСОБА_4 не відповідає
його дійсному підпису. Намірів у ОСОБА_4
заповісти квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_2, не
було. ОСОБА_1 постійно проживає в США та
ОСОБА_2 за усною домовленістю з нею
здійснювала догляд за її батьком, за що
регулярно одержувала від неї грошові
перекази на оплату за зроблені нею
послуги з догляду за батьком і кошти,
необхідні для догляду за ним. Крім того,
за згодою ОСОБА_1, ОСОБА_2 було видане
доручення на одержання нею пенсії
ОСОБА_4 в розмірі військової пенсії
полковника.

Протягом багатьох років ОСОБА_4
страждав склерозом судин головного
мозку, в 1985 р. йому був поставлений
діагноз - церебральний атеросклероз II
ступеня, що позначалося на його
психологічному й психічному стані
здоров'я. На додаток до цього, він
страждав на краєугольну глаукому,
развиту катаракту, доброякісну
гіперплазну предстатевої залози 2-3
ступеня, дисциркуляторну
енцефалопатію 3 ступеню, ІБС,
атеросклеротичний кардіосклероз СНІ.
Смерть ОСОБА_4 наступила від
генералізованого атеросклерозу з
ураженням судин головного мозку без
гіпертонії, що свідчить про те, що
ОСОБА_4 протягом свого захворювання не
розумів значення своїх дій і не міг
ними керувати. Про ці обставини
відповідачці було відомо, тому що вона
постійно здобувала необхідні йому
лікарські засоби та була сповіщена про
його стан здоров'я лікарем.

Про наявність зазначеного заповіту,
датованого березнем 2001 року,
відповідачка ОСОБА_5 не повідомила. Про
його існування вона довідалася у
нотаріуса в грудні 2004 року. З метою
визнання заповіту недійсним ОСОБА_1
звернулася в суд для захисту свого
порушеного права як спадкоємця. У
процесі досудового розгляду було
встановлено, що після видачі заповіту
на ім'я ОСОБА_2 у березні 2001 р., ОСОБА_4,
04.10.2001 р. подарував ОСОБА_2 заповідану їй
квартиру. Підпис на заповіті та
договорі дарування викликає сумніви у
дійсності підписання їх ОСОБА_4, а також
можливість розуміння вчинених ним
своїх дій. У період з 2001 р. по день його
смерті, а саме 04.11.2004 р., ОСОБА_2,
одержуючи від ОСОБА_1 щомісячні
перекази грошей за оплату праці по
догляду за ОСОБА_4, таким чином
шахрайським шляхом отримала від ОСОБА_5
12982,0 долара США, приховала той факт, що
ОСОБА_4 не тільки заповів їй квартиру, у
якій він перебував, але й подарував її
їй.

Коли ОСОБА_2 довідалася про майбутній
розгляд цивільної справи за позовом
ОСОБА_1 до неї про визнання заповіту
недійсним і виселення, у період
слухання справи в суді, ОСОБА_2 продала
спірну квартиру АДРЕСА_1. Треба
зазначити, що ОСОБА_2 при продажу
спірної квартири свідчила в п. 4
зазначеного договору про те, що на
продану нею квартиру відсутні права
третіх осіб, у спорі вона не
знаходиться, при тому, що в зазначений
період часу продана нею квартира була
предметом спору. В цей же день 06.05.2005 р.
ОСОБА_2 придбала на своє ім'я квартиру
АДРЕСА_2 у ОСОБА_6. Таким чином, ОСОБА_2,
здійснюючи операцію купівлі-продажу
спірної квартири в період розгляду
спору в суді, позбулася об'єкта,
отриманого нею неправомірним шляхом
від ОСОБА_4, що не міг розуміти значення
й характер своїх дій, керувати ними,
правильно усвідомлювати свої вчинки з
врахуванням його психологічного та
емоційного стану як під час підписання
заповіту, так і під час підписання
договору дарування. Тобто,
волевиявленням заповідача не було
вільним і не відповідало його волі.

У зв'язку з тим, що відповідачка ОСОБА_2
здійснювала на оплатній основі за
договором з ОСОБА_1 нагляд за її
батьком, знала про стан психічного
здоров'я ОСОБА_4, вона зловмисно
скористалася психічним розладом
батька позивачки та схилила останнього
до складання заповіту. Своїми
неправомірними діями ОСОБА_2 заподіяла
ОСОБА_5 моральну шкоду, що виразилася в
незаконному заволодінні нею спірною
квартирою, власником ? частини якої
ОСОБА_1 була з моменту її придбання
ОСОБА_4, якому давали гроші на її викуп у
виконкомі, а саме 06.08.1991 р., а також
неможливістю користуватися квартирою
за своїм розсудом. Розмір моральної
шкоди ОСОБА_1 оцінює в 20000,0 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала,
зазначила, що вона спочатку доглядала
за дружиною ОСОБА_4 - ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, а після її смерті за
ОСОБА_4, з яким вона постійно проживала,
так як здійснювала нагляд за ним, а
також те, що ОСОБА_4 за психічним станом
був здатний розуміти значення своїх
дій і керувати ними.

Представник ОСОБА_3 в судовому
засіданні також позво не визнав,
вказав, що ОСОБА_3 є добросовісним
набувачем спірної квартири.

По цій цивільній справі неодноразово
призначалися судові експертизи. Після
отримання Акту посмертної
судово-психіатричної експертизи №
140-а/216-а від 28 березня 2014 року, виконаної
експертами Обласного центру
судово-психіатричної експертизи (м.
Донецьк), ухвалою Малиновського
районного суду м. Одеси від 05 червня 2014
року провадження у справі було
відновлено, розгляд справи призначений
на 09 липня 2014 року. Позивач ОСОБА_1
повідомлялася про судові засідання за
адресою, вказаною нею в позовній заяві -
АДРЕСА_3. За даними поштового
відділення за цією адресою не проживає.

Враховуючи, що цивільна справа
перебуває в провадженні суду тривалий
час (провадження відкрито 01 березня 2005
року), по справі сторони надавали
пояснення, досліджувалися докази,
допитувалися свідки, неодноразово
призначалися судові експертизи: ухвали
суду від 21 грудня 2005 року, 13 квітня 2006
року, 20 лютого 2007 року, 31 березня 2011
року, 06 лютого 2014 року, справа
перебувала в провадженні трьох суддів
(суддею Гуревським В.К. прийнята до
свого провадження 17 вересня 2012 року),
суд вирішив розглянути справу за
наявними в матеріалах справи доказами
з метою вирішення спору по суті.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, допитавши
свідків, дослідивши висновки судових
експертиз, суд вважає позов таким, у
якому необхідно відмовити з наступних
причин. Судом встановлені такі
фактичні обставини на підставі
представлених письмових доказів.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_1, позивач
по справі, згідно із свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1 від 22 вересня
1947 року, запис №Б-648, де батьками
зазначені: мати - ОСОБА_10, батько -
ОСОБА_4.

16 серпня 1969 року ОСОБА_1 уклала шлюб з
ОСОБА_11 та змінила прізвище на
«ОСОБА_1», що підтверджується
свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 16
серпня 1969 року, запис № 2904.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, батько
позивача, про що свідчить свідоцтво про
смерть серії НОМЕР_3, видане Першим
відділом РАГС Приморського району м.
Одеси 04 листопада 2004 року, запис № 9810, у
зв'язку із чим відкрилась спадщина.

Відповідно до договору купівлі-продажу
(дублікат) серії АВР № 528506 від 06 серпня
1991 року, посвідченого державним
нотаріусом Сьомої Одеської державної
нотаріальної контори Різой Н.В.,
зареєстрованого в реєстрі 02 березня 2001
року за №1-413, ОСОБА_4 придбав квартиру,
яка складається з 4-х житлових кімнат
загальною площею 57,5 кв. м., - 9, 8, 10, 11, та
підсобних приміщень: 1 - коридор, 2 -
вбиральня, 3 - ванна, 4 - кухня, 5 - ст. шафа,
6 - ст. шафа, 7 - ст. шафа загальною
корисною площею 75,3 кв., розташованого
на 8-му поверсі дев'ятиповерхового
будинку за адресою: АДРЕСА_1, що складає
31/1000 частину будинку.

Право власності за ОСОБА_4 на спірну
частину квартири було зареєстрованого
в КП №ОМБТІ та РОН» за №125 дод. - стр. 98 -
р. № 281.

Згідно із доручення серії АВМ № 134169 від
10 червня 2000 року, посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_13,
зареєстрованого за реєстровим №3225,
вбачається, що ОСОБА_4 уповноважив
ОСОБА_2 керувати та розпоряджатися
всім його майном, з чого б воно не
складалося та де б воно не знаходилося.

За життя ОСОБА_4 склав заповіт, який був
посвідчений 02 березня 2001 року
державним нотаріусом Сьомої Одеської
державної нотаріальної контори Різой
Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №1-415.
Відповідно до цього заповіту ОСОБА_4
заповідав належне йому майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_2.

Відповідно до договору дарування серії
АЕВ № 911643 від 04 жовтня 2001 року,
зареєстрованого за № 1-3302, ОСОБА_4,
перебуваючи при здоровому розумі та
ясній пам'яті, розуміючи значення своїх
дій та діючи добровільно, подарував, а
ОСОБА_2, прийняла в дар квартиру
АДРЕСА_1, з правом довічного мешкання
ОСОБА_4 в зазначеній квартирі.

Право власності за ОСОБА_2 на спірну
квартири було зареєстровано в КП №
ОМБТІ та РОН» від 12 вересня 2002 року за
№281 - стр. 98 - кн. 125 дод.

Відповідно до договору купівлі-продажу
серії ВСА №883491 від 06 травня 2005 року,
посвідченого державним нотаріусом
Першої Одеської державної
нотаріальної контори Дудіновою І.Д.,
зареєстрованого в реєстрі за №9-690,
ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 придбала
квартиру АДРЕСА_1.

Згідно із договором купівлі-продажу
серії ВСА №883581 від 06 травня 2005 року,
посвідченого державним нотаріусом
Першої Одеської державної
нотаріальної контори Сімаченко С.Л.,
зареєстрованого в реєстрі за №5-479,
ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_2 придбала
квартиру АДРЕСА_2.

На підставі довідки КП «ОМБТІ та РОН»
від 17.06.2005 року за №5170201.0501, за ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого Першою одеською
державною конторою 06 травня 2005 року за
реєстровим №9-690 зареєстровано
квартиру АДРЕСА_1; за ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
Першою одеською державною конторою 06
травня 2005 року за реєстровим №5-479
зареєстровано квартиру АДРЕСА_2 та на
підставі свідоцтва про право власності
на квартиру, виданого УЖКГ Одеського
міського виконкому 10 липня 2000 року за
№8795 на підставі довідки ЖСК «Учитель-3»
про виплату паю № 431 від 15 червня 2000
року зареєстровано квартиру АДРЕСА_4.

Згідно відповіді державного нотаріуса
Сьомої одеської державної
нотаріальної контори Мельник Л.В. від 13
грудня 2005 року за № 4498 на запит суду,
фотокопії спадкової справи до майна
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1,
вбачається, що до майна померлого
ОСОБА_4 до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини
звернулась ОСОБА_1.

Відповідно до довідки Міської
клінічної лікарні № 10 від 27 липня 2005
року за № 837, ОСОБА_4 знаходився під
наглядом лікаря з діагнозом
церебральний артероскліроз,
дісциркуляторна енцефалопатія Ш ст.
ІБС, атеросклерозний кардіосклероз СН1,
гострокутна глаукома, розвинута
катаракта, доброякісна гіперплазма
ттпередміхурової залози.

Згідно із відповіді
Військово-медичного клінічного центру
Південного регіону від 28 грудня 2011 року
за № 3583, вбачається, що хворий ОСОБА_4
знаходився під наглядом уролога ВМКЦ з
2000 року по 2002 року, а з 10 серпня по 3
вересня 2002 року перебував на
стаціонарному лікуванні в клініці
урології ВМКЦ з приводу доброякісної
пухлини передміхурової залозі ІІ ст. та
20 серпня 2002 року йому була виконана
операція - троакарна епіцистостоманія.
За період надходження в клініці у
хворого не було при знаків психічного
та душевного розладів.

Ухвалами Малиновського районного суду
м. Одеси були неодноразово призначені
експертизи: ухвали суду від 21 грудня 2005
року - почеркознавча експертиза, 13
квітня 2006 року - почеркознавча
експертиза, 20 лютого 2007 року -
почеркознавча експертиза, за
висновками якої підписи від імені
ОСОБА_4 на досліджуваних документах
виконані самим ОСОБА_4

Ухвалою суду від 31 березня 2011 року по
справі призначена посмертна
судово-психіатрична експертиза щодо
стану ОСОБА_4, але матеріали були
повернуті без виконання експертизи у
зв'язку з необхідністю додаткового
допиту свідків терапевта та уролога.

14 вересня 2012 року справу, у зв'язку з
перебуванням судді Сегеда О.М. на
лікарняному, в порядку ст. 11-1 ЦПК
України передано судді Малиновського
районного суду м. Одеси Гуревському В.К.

Судом додатково були допитані як
свідки лікарі ОСОБА_18 та ОСОБА_19

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 06 лютого 2014 року по цій
справі було призначено посмертну
судово-психіатричну експертизу,
поставлені на вирішення експертів такі
питання:

1. Чи страждав ОСОБА_4 на психічний та
душевний розлад, якщо так, то на який ?

2. Чи був здатним ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, з
урахуванням його психічного стану
здоров'я, керувати своїми діями, а також
усвідомлювати та прогнозувати
значення своїх дій та їх наслідків під
час укладення заповіту від 02.03.2001 р. на
користь ОСОБА_2?

3. Чи був здатним ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, з
урахуванням його психічного стану
здоров'я, керувати своїми діями, а також
усвідомлювати та прогнозувати
значення своїх дій та їх наслідків під
час вчинення право чину дарування ним
ОСОБА_2 квартири під АДРЕСА_1 04.10.2001 року?

В зв'язку з відводом експертного складу
Одеської обласної психіатричної
лікарні № 1 проведення експертизи
доручено експертам Обласного центру
судово-психіатричної експертизи (м.
Донецьк), попереджені експерти про
кримінальну відповідальність за ст. ст.
384, 385 КК України.

Відповідно до акту посмертної
судово-психіатричної експертизи
№140-а/216-а від 28 березня 2014 року,
вбачається, що: 1) ОСОБА_4 в період
укладання ним юридичних угод -
оформлення заповіту 02 березня 2001 року,
договору дарування 04 жовтня 2001 року
виявляв органічне ураження головного
мозку (церебральний атеросклероз,
дісциркуляторная енцефалопатія),
психоорганічний синдром (органічний
розлад особи і поведінки, обумовлений
захворюванням мозку, - в редакції МКБ-10);
2) В період укладення юридичної угоди -
оформлення заповіту 02.03.2001 року ОСОБА_4
за психічним станом був здатний
розуміти значення своїх дій і керувати
ними; 3) В період укладення юридичної
угоди оформлення договору-дарування
04.10.2001 року ОСОБА_4 по психічному стану
був здатний розуміти значення своїх
дій і керувати ними.

Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що
на момент укладання заповіту на спірну
квартиру, тобто 02 березня 2001 року; та
договору дарування спірної квартири,
тобто 04 жовтня 2001 року; та ОСОБА_4, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, хоча і не був
визнаний у встановленому порядку
недієздатною особою, був з причини
психічного захворювання у такому
стані, котрий призводить до дефектів у
формуванні внутрішньої волі та його
справжнього волевиявлення, не знайшли
свого підтвердження.

Доводи позивача ОСОБА_1 спростовуються:

- договором дарування від 04 жовтня 2001
року, що був укладений між ОСОБА_4
(дарувальником) та ОСОБА_2,
(обдаровуваного), який був укладений з
дотриманням вимог статті 719 ЦК України
щодо його нотаріального посвідчення,
про що свідчить нотаріально
посвідчений договір дарування від 04
жовтня 2001 року, на якому є
посвідчувальний напис нотаріусу, що
був зареєстрований в реєстрі за №1-3302.

- заповітом від 02 березня 2001 року, що був
укладений між ОСОБА_4 (заповідачем) та
ОСОБА_2 (покупець), який був укладений з
дотриманням вимог статей 1247, 1248 ЦК
України щодо його нотаріального
посвідчення, про що свідчить
нотаріально посвідчений заповіт від 02
березня 2001 року, на якому є
посвідчувальний напис нотаріусу, що
був зареєстрований в реєстрі за №1-415.

Отже, ОСОБА_4 підписав вищезазначений
заповіт та договір дарування в
присутності нотаріуса, який встановив
особу сторін та дієздатність ОСОБА_4
Крім нотаріальному посвідченні цієї
угоди також була перевірена належність
відчужуваної ОСОБА_4 на праві приватної
власності, отже заповіт та договір
дарування, посвідчені нотаріально з
дотриманням норм чинного
законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 як власник
спірної квартири, відповідно до
заповіту та договору дарування,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд, та має право вчиняти
щодо свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону.

Отже, договір купівлі-продажу від 06
травня 2005 року, що був укладений між
ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець),
який був укладений з дотриманням вимог
статті 657 ЦК України щодо його
нотаріального посвідчення, про що
свідчить нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу від 06 травня 2005
року, на якому є посвідчувальний напис
нотаріусу, що був зареєстрований в
реєстрі за №9-690, тобто посвідчений
нотаріально з дотриманням норм чинного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. Згідно із ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Таким чином, заповіт, договір дарування
та договір купівлі-продажу були
укладені з дотриманням вимог
законодавства, а тому у позові ОСОБА_1
необхідно відмовити у повному обсязі.

Під час розгляду даної справи ухвалою
Малиновського районного суду м. Одеси
від 20 липня 2005 року було накладено
арешт:

- на квартиру АДРЕСА_2, яка належить
на праві власності ОСОБА_2,
зареєстрована в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, реєстраційний № 2207721, контрольна
сума Г165ДГГ79В від 21.07.2005 року згідно
витягу Першої одеської державної
нотаріальної контори, знявши з
квартири арешт;

- на квартиру АДРЕСА_4, яка належить
на праві власності ОСОБА_2,
зареєстрована в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, реєстраційний № 2207728, контрольна
сума ДЕВ2А7ВГ77 від 21.07.2005 року згідно
витягу Першої одеської державної
нотаріальної контори, знявши з
квартири арешт.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо
у задоволенні позову було відмовлено,
провадження у справі закрито або заяву
залишено без розгляду, вжиті заходи
забезпечення позову застосовуються до
набрання судовим рішенням законної
сили. Проте суд може одночасно з
ухваленням судового рішення або після
цього постановити ухвалу про
скасування заходів забезпечення
позову.

Щодо заяви відповідача ОСОБА_2 про
стягнення з представника позивача
ОСОБА_1 ОСОБА_21, яка «виконувала волю»
позивача, вартості судової експертизи
в розмірі 2961,0 грн., яка була оплачена не
позивачем, а відповідачкою добровільно
з метою не затягування розгляд справи,
то судом роз'яснюється, що питання про
стягнення з представника позивача
судових витрат не може бути задоволено.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого цивільного права та
інтересу у випадку його порушення,
невизнання або оспорювання з вимогою
про застосування судом передбачених
законом способів захисту.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі

Керуючись ст. ст. 16, 317, 319, 657, 719, 1247, 1248 ЦК
України, ст. ст. 11, 15, 60, 61, 154, 213, 215, 217 ЦПК
України, СУД -

В И Р І
Ш И В

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання заповіту,
договорів дарування та купівлі-продажу
недійсними - відмовити.

Скасувати ухвалу Малиновського
районного суду м. Одеси від 20 липня 2005
року, якою накладено арешт:

- на квартиру АДРЕСА_2, яка належить
на праві власності ОСОБА_2,
зареєстрована в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, реєстраційний № 2207721, контрольна
сума Г165ДГГ79В від 21.07.2005 року згідно
витягу Першої одеської державної
нотаріальної контори, знявши з
квартири арешт;

- на квартиру АДРЕСА_4, яка належить
на праві власності ОСОБА_2,
зареєстрована в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, реєстраційний № 2207728, контрольна
сума ДЕВ2А7ВГ77 від 21.07.2005 року згідно
витягу Першої одеської державної
нотаріальної контори, знявши з
квартири арешт.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.К.Гуревський