АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5277/14
Справа №642/2167/13-ц
Головуючий 1 інст. - Бородіна О.О.
Доповідач - Бобровський В.В.
Р І ШЕ Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року судова колегія судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області в складі:

Головуючого Бобровського В.В.,

с у д д і в
Пономаренко Ю.А.,

Шевченко Н.Ф.,

при секретарі
Харченко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Ленінського районного суду
м.Харкова від 11 грудня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до
державного підприємства «Завод імені
Малишева» про визнання дій незаконними
та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 в порядку
уточнення заявлених у березні 2013 року
позовних вимог до ДП «Завод імені
Малишева» про визнання дій
неправомірними, про поновлення на
роботі, про стягнення зарплати за час
вимушеного прогулу та середнього
заробітку за час затримки остаточного
розрахунку при звільненні з роботи,
додатково пред'явив до підприємства
позовні вимоги про відшкодування
моральної шкоди , заподіяної йому
порушенням його трудових прав та прав
на відпочинок.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від 11 грудня 2013 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Завод імені Малишева» на
користь ОСОБА_3 3902,60 грн. середнього
заробітку за час затримки проведення
остаточного розрахунку.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_3
залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 з
посиланням на підставність позову,
зокрема в частині вимог про
відшкодування моральної шкоди,
неправильне застосування судом норм
матеріального права, порушення вимог
процесуального права при розгляді
справи та ухвалені рішення, неповноту
з'ясування обставин справи та
невідповідність висновку суду дійсним
правам та обов'язкам сторін, рішення
районного суду просить скасувати,
позовні вимоги у повному обсязі
задовольнити новим рішення.

Справа в частині позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди в
апеляційному порядку переглядається
повторно.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги
, заперечення проти них, колегія
відповідно до положень ч.1 ст.309 ЦПК
України вирішила апеляційну скаргу
ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення
районного суду про відшкодування
моральної шкоди скасувати, позовні
вимоги ОСОБА_3 в цій частині
задовольнити новим рішенням частково,
виходячи з наступного.

Згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини ,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст..61 цього
Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Суд розглядає цивільні справи за
правилом ч.1 ст.11 ЦПК України в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб,які беруть участь
у справі.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку, апеляційний суд за нормою ч.1
ст.303 цього Кодексу, перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працював
на ДП «Завод ім..Малишева» начальником
зміни відділу 84 з 12 травня 1992 року по 15
березня 2013 року. Наказом № 51 від 15
березня 2013 року його було звільнено з
роботи у зв'язку із скороченням штату
на підставах п.1 ст. 40 КЗпП України , але
в порушення вимог ст..116 цього Кодексу
остаточний розрахунок з ним проведено
12 квітня 2013 року з виплатою
заборгованої зарплати за грудень 2012
року 728,65 грн. за січень 2013 року - 2388,07
грн., лютий - 1745,90 грн. та усі належні
йому суми у розмірі 7121, 04 грн. при
звільненні.

При вирішення судом першої інстанції
справи позов ОСОБА_3, задоволено
частково, стягнуто на його користь з
підприємства на підставах ч.1 ст.117 КЗпП
України 3902,60 грн. середнього заробітку
за час затримки остаточного розрахунку
при звільненні, а в решті заявлених ним
вимог у позові відмовлено, в тому числі
про відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 27 січня 2014 року
виключено із описової частини рішення
районного суду посилання на пропуск
позивачем строку позовної давності
стосовно наданої відпустки у листопаді
2012 року. В іншій частині це рішення
залишено без змін.

Ухвалою суду касаційної інстанції від
28 травня 2014 року за касаційною скаргою
ОСОБА_3, рішення апеляційного суд
Харківської області в частині позову
про відшкодування моральної шкоди
скасовано та передано справу в цій
частині на новий розгляд судом
апеляційної інстанції.

Відмовляючи у позові ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди,
завданої порушенням його трудових
прав, районний суд такого висновку
дійшов з посиланням на те, що позивачем
не надано суду переконливих письмових
доказів заподіяння йому відповідачем
моральної шкоди , та не довів в чому
саме полягає ця шкода, чим
підтверджуються його моральні та
фізичні страждання, якими
неправомірними діями вона заподіяна, а
також наявності причинного зв'язку між
такою шкодою та непроворними діями
відповідача.

Проте, у повному обсязі з таким
висновком суду погодитись не можна.

Згідно до положень ст..237-1 КЗпП України
відшкодування власникам або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди, за нормою ч.3 ст.23 ЦК
України, визначається судом залежно
від характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого, або
позбавлення можливості їх реалізації,
а також з урахуванням інших обставин,
які мають істотне значення.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідачем з грудня 2012 року по 1
березня 2013 року було заборговано понад
4800 грн. зарплати позивачу, суму якої
разом з вихідною допомогою та іншими
нарахуваннями, що підлягали виплаті
позивачу за правилом ч.1 ст.116 КЗпП
України в день звільнення з роботи 15
березня 2013 року, фактично на вимогу
ОСОБА_3 були йому сплачені лише 12 квітня
того ж року.

Із пояснень ОСОБА_3 вбачається, що для
нього зарплата являється єдиним
джерелом існування та те. що затримка
її виплати,в тому числі майже місяць
після звільнення вимагало від нього
вжиття додаткових заходів для
відновлення порушених відповідачем
його трудових прав і законних
інтересів.

Факт порушенням підприємством права
позивача на своєчасне отримання
зарплати та розрахунку при звільненні
з роботи представником відповідача на
спростовується, а його заперечення на
позов про скрутний фінансовий стан
підприємства, колегія вважає
безпідставними, враховуючи вимоги ч.5
ст.24 Закону України «Про оплату праці»,
згідно яких своєчасність та обсяги
виплати заробітної плати працівникам
не можуть бути поставлені в залежність
від здійснення інших платежів та їх
черговості.

З огляду на викладене, колегія вважає
підставними та обґрунтованими позовні
вимоги ОСОБА_3, про відшкодування
моральної шкоди, яку він зазнав
внаслідок порушення підприємством
вимог законодавства про своєчасність
та повноту розрахунку як під час
звільнення, так й за час його роботи, а
рішення суду про відсутність будь-яких
письмових доказів про завдання йому
оральної шкоди є таким, що ухвалено без
дотримання вимог ст..213 ЦПК України, що
підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення у відповідності до ст..309
цього Кодексу.

При визначенні розміру компенсації
моральної шкоди, колегія враховує
обставини справи, характер допущених
відповідачем порушень прав ОСОБА_3
глибину його душевних страждань та
вважає за необхідне стягнути на його
користь з підприємства 2000 грн. на
відшкодування моральної шкоди, а позов
про стягнення шість окладів начальника
зміни, що складає, згідно довідки на час
звільнення 2510 грн., задовольнити
частково.

З огляду на викладене, керуючись ст..ст.
303, 304, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного уду
м.Харкова від 11 грудня 2013 року в частині
відмови у позові ОСОБА_3 до ДП «Завод
ім..Малишева» про відшкодування
моральної шкоди скасувати.

Позов ОСОБА_3, задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Завод імені Малишева» на користь
ОСОБА_3 на відшкодування моральної
шкоди 2000 грн. та 121 грн. 80 коп. судового
збору на користь держави.

Рішення набирає законної сили після
проголошення але протягом двадцяти
днів може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді