УХВАЛА

іменем україни

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика
П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Журавель В.І.,

Касьяна О.П.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Експлуатаційно-житлова компанія» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 04 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 12 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Експлуатаційно-житлова компанія»
(далі - ТОВ «Експлуатаційно-житлова
компанія») звернулося до суду з позовом
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за житлово-комунальні послуги,
посилаючись на те, що товариство є
постачальником житлово-комунальних
послуг, споживачем яких є ОСОБА_3

Відповідач є власником квартири
АДРЕСА_1 та користується
житлово-комунальними послугами, які
надає позивач.

Починаючи з липня 2007 року відповідач не
сплачує плату за комунальні послуги, у
зв'язку із чим у період з липня 2007 року
до листопада 2011 року у відповідача
перед позивачем утворилася
заборгованість зі сплати
житлово-комунальних послуг в розмірі 13
794 грн 34 коп.

У процесі розгляду справи представник
позивача подав заяву про збільшення
позовних вимоги та просив стягнути з
відповідача заборгованість за
житлово-комунальні послуги за період з
01 липня 2007 року до 30 травня 2013 року в
розмірі 27 491 грн 45 коп.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 04 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 12 лютого
2014 року, позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ТОВ
«Експлуатаційно-житлова компанія» 27 491
грн 45 коп. заборгованості за
житлово-комунальні послуги.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3
просить зазначені судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, провадження в
справі закрити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Судом установлено наступне.

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 та
користується житлово-комунальними
послугами, які надає ТОВ
«Експлуатаційно-житлова компанія».

10 грудня 2010 року на адресу відповідача
надсилався лист-попередження № 127 про
наявність боргу з вимогою його
погашення (а. с. 10, т. 1).

31 січня 2011 року ТОВ
«Експлуатаційно-житлова компанія»
подавало заяву до Шевченківського
районного суду м. Києва про видачу
судового наказу про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги з ОСОБА_3 за період з 01 липня 2007
до 31 грудня 2010 року в сумі 8 814 грн 16 коп.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 09 лютого 2011 року ТОВ
«Експлуатаційно-житлова компанія» у
прийнятті заяви відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
01 червня 2011 року апеляційну скаргу ТОВ
«Експлуатаційно-житлова компанія»
залишено без розгляду.

30 грудня 2011 року ТОВ
«Експлуатаційно-житлова компанія»
подало до Шевченківського районного
суду м. Києва заяву про видачу судового
наказу про стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги з ОСОБА_3 за
період з 01 липня 2007 до 30 листопада 2011
року в сумі 13 794 грн 34 коп.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 16 січня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 16 травня
2012 року, ТОВ «Експлуатаційно-житлова
компанія» у відкритті провадження
відмовлено, оскільки має місце спір про
право.

02 серпня 2012 року ТОВ
«Експлуатаційно-житлова компанія»
звернулося до Шевченківського
районного суду м. Києва з позовом про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги з
відповідача, однак позовну заяву було
повернуто, ухвалою апеляційного суду
залишено без змін, тому 17 квітня 2013 року
позивач повторно звернувся до суду з
даною позовною заявою.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
зверненням позивача до суду із заявою
про видачу судового наказу строк
позовної давності в силу ст. 264 ЦК
України переривався, що виключає
застосування позовної давності, про
яку заявлено відповідачем.

Таким чином, суд вважав за необхідне
стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ
«Експлуатаційно-житлова компанія»
заборгованість зі сплати за
житлово-комунальні послуги у розмірі 27
491 грн 45 коп. за період з 01 липня 2007 року
до 30 травня 2013 року.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна з таких підстав.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема, такі питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 22 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» виробник має право вимагати
своєчасної і в повному обсязі оплати
наданих послуг від виконавців.

За положеннями ч. 1 ст. 32
вищезазначеного Закону плата за
житлово-комунальні послуги
нараховується щомісяця відповідно до
умов договору в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

За положеннями ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

За змістом зазначених норм
матеріального права строк позовної
давності щодо стягнення щомісячних
платежів у договорах без визначення
строку виконання розраховується
починаючи з кожного місяця окремо.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Позовна давність
переривається також у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Ухвалюючи рішення, суди виходили із
того, що перебіг трирічного строку
позовної давності переривався
зверненням позивача до суду із заявою
про видачу судового наказу.

Разом із тим, дійшовши такого висновку,
суди не звернули уваги на те, що у
відкритті провадження за заявами про
видачу судового наказу позивачу було
відмовлено. Оскільки така заява судом
не розглядалась та, відповідно, судовий
наказ видано не було, таке звернення
позивача в розумінні ст. 264 ЦК України
не може вважатися зверненням до суду із
позовом відповідно до процесуального
закону.

Суд на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК
України на зазначене уваги не звернув,
пояснень відповідача в достатньому
обсязі не перевірив, не визначився із
характером спірних правовідносин, не
надав їм оцінки та не вирішив, яка
правова норма підлягає застосуванню до
цих правовідносин.

З'ясування цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 04 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12
лютого 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді: Є.П.
Євграфова

В.І.
Журавель

О.П. Касьян

О.М. Ситнік