Справа № 161/9061/14 - ц Головуючий у 1
інстанції: Пушкарчук В.П. Провадження №
22-ц/773/1238/14 Категорія: 39 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Подолюка В.А.,

суддів - Шевчук Л.Я., Киці С.І.,

при секретарі -Захаровій Н.А.,

з участю відповідачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють від
імені та в інтересах свого
малолітнього сина ОСОБА_4 про визнання
правочину недійсним за апеляційною
скаргою заявника ОСОБА_3 на ухвалу
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 13 червня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

06 червня 2014 року позивач ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, які діють від імені та в
інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 про
визнання правочину недійсним. Просила
визнати недійсним заповіт на користь
ОСОБА_4 від 01.06.2010 року, посвідчений
приватним нотаріусом Рожищенського
районного нотаріального округу ОСОБА_5
зареєстрований в реєстрі за № 626 з
підстав відсутності у заповідача
власної волі та вільного волевиявлення
при його складанні.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 13 червня 2014 року
відмовлено у відкритті провадження у
даній справі з підстав, передбачених
ч.2 п.2 ст.122 ЦПК України посиланням на те,
що по даному спору між тими самими
сторонами про той самий предмет і з тих
самих підстав є судове рішення, яке
набрало законної сили., а саме: рішення
Луцького міськрайонного суду від 8
листопада 2012 року за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють від імені та в
інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 про
визнання заповіту недійсним та ухвала
Луцького міськрайонного суду від 06.05.2014
року, якою позов залишено без розгляду
(справа № 2-841/11).

Не погоджуючись з даним рішенням,
ОСОБА_3 звернулась до апеляційного суду
зі скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу Луцького міськрайонного суду
від 13.06.2014 року, справу направити до
суду першої інстанції для розгляду.
Посилається на те, що зазначені вимоги
подавалися нею з різних підстав, а саме:
позов у справі № 2-841/11 з підстави не
усвідомлення заповідачем значення
своїх дій та неможливістю керування
ними при складанні заповіту на користь
ОСОБА_4, а підставою позову від 06.06.2014
року - відсутність у заповідача власної
волі та вільного волевиявлення при
складанні спірного заповіту.

Заслухавши відповідачів ОСОБА_1,
ОСОБА_2, перевіривши законність і
обгрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено з матеріалів справи у 2011
ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють від імені та в
інтересах свого малолітнього сина
ОСОБА_4 про визнання заповіту на
користь останнього недійсним з підстав
неусвідомлення заповідачем значення
свої дій та неможливості керування
ними при складанні заповіту в наслідок
тяжкої хвороби.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 08 листопада 2012 року в задоволенні
позову відмовлено у зв'язку з
недоведеністю позивачем своїх вимог.
Рішення суду набрало законної сили.

В 2013 році ОСОБА_3 зверталася до суду із
позовом до відповідачів про визнання
заповіту недійсним, відповідно до
висновку судово-почеркознавчої
експертизи №4255 від 20 лютого 2014 року
об'єктом дослідження був рукописний
текст заповідача на заповіті, що також
було предметом дослідження в суді при
постановленні рішення 8 листопада 2012
року.

06 червня 2014 року позивач ОСОБА_3 знову
звернулася до суду з позовом, в якому
просила визнати недійсним заповіт від
01.06.2010 року, посвідчений приватним
нотаріусом Рожищенського районного
нотаріального округу ОСОБА_5
зареєстрований в реєстрі за № 626 з
підстав відсутності у заповідача
власної волі та вільного волевиявлення
при складанні вказаного заповіту та з
клопотанням про призначення
судово-почеркознавчої експертизи.

Не відповідають обставинам справи
доводи ОСОБА_3 про те, що про заповіт
вона дізналася лише в 2013 році оскільки
зі змісту судового рішення від 8
листопада 2012 року слідує, що вже 6
серпня 2010 року їй було відомо про
наявність оспорюваного нею заповіту.

Встановивши дані обставини, суд першої
інстанції на підставі п.2 ч. 2 ст. 122 ЦПК
України ухвалою від 13 червня 2014 року, як
вважає колегія суддів, підставно
відмовив у відкритті провадження за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, які
діють в інтересах малолітнього сина
ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним
з підстав, що були предметом розгляду
судом по аналогічних справах між тим ж
сторонами, рішення у яких набрали
законної сили. Тому підстав для
задоволення апеляційної скарги і
скасування ухвали Луцького
міськрайонного суду від 13 червня 2014
року в даній справі колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст.307, 312, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3
відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 13 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: