АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2614/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2444/14
Головуючий у 1-й інстанції Самсонова
Доповідач Лобов О. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року м. Полтава Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Полтавської
області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів Петренка В.М., Акопян В.І.

при секретарі Верещаці М.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 на рішення Київського районного
суду м.Полтави від 12 червня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
скасування державної реєстрації права
власності, визнання права власності в
порядку спадкування, за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про скасування державної
реєстрації права власності, визнання
права власності в порядку спадкування.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_1
звернулася до суду із вказаним позовом,
просила ухвалити рішення, яким
скасувати державну реєстрацію права
власності на садибу АДРЕСА_2 за ОСОБА_2;
визнати за позивачкою право власності
на 14/25 вказаної садиби в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_4.

Заявлені вимоги мотивовані тим,
що позивачка є спадкоємцем після
смерті ОСОБА_4 і у встановленому
порядку прийняла спадщину, проте
відповідач, який є спадкоємцем після
смерті іншого співвласника спірної
садиби, на підставі рішення суду, яке у
подальшому було скасоване,
зареєстрував на себе право власності
на всю спірну садибу, яка входить до
спадкової маси.

ОСОБА_2 у травні 2014 року звернувся
до позовом, просив ухвалити рішення,
яким скасувати реєстрацію на його ім'я
права власності на садибу АДРЕСА_2 і
визнати за ним право власності на 1125
частин цієї садиби, посилаючись на те,
що скасування рішення суду, на підставі
якого він набув у власність усю спірну
садибу, і наявність державної
реєстрації його права власності на усю
садибу перешкоджає йому набути у
власність і зареєструвати право
власності на належну йому у порядку
спадкування частину спірної садиби.

Ухвалою Київського районного
суду м. Полтави від 15 травня 2014 року
обидві справи об'єднані в одне
провадження.

Рішенням Київського районного
суду м.Полтави від 12 червня 2014 року у
задоволенні обох позовів відмовлено.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в апеляційних
скаргах, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, просять
скасувати рішення місцевого суду і
ухвалити нове про задоволення їхніх
позовних вимог.

Вимоги апеляційних скарг
мотивовані тим, що висновки суду про
неналежність обраного способу захисту
порушеного права суперечать змісту
ст.380, ст.381 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційних скарг та позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь в справі, дійшла висновку, що
апеляційні скарги слід задовольнити
частково з наступних підстав:

Згідно п.3 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги апеляційний суд має
право змінити рішення суду у разі
невідповідності висновків суду
обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_6 за життя була власником 11/25
садиби АДРЕСА_2. 14/25 вказаної садиби
належало на праві власності ОСОБА_4.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 а
ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2

Після смерті ОСОБА_4 на підставі
заповіту ОСОБА_1 05 квітня 2004 року набула
у власність в порядку спадкування
квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного
суду м.Полтави від 14 березня 2012 року за
ОСОБА_2 визнано право власності в
порядку спадкування за заповітом на
садибу АДРЕСА_2. На підставі вказаного
судового рішення 14 червня 2012 року ПП
«Полтавське бюро технічної
інвентаризації «Інвентаризатор»
здійснило державну реєстрацію права
власності на вказаний об'єкт
нерухомості на ім'я ОСОБА_2

Рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 13 лютого 2013
року рішення Київського районного суду
м.Полтави від 14 березня 2012 року
скасоване, ОСОБА_2 відмовлено у
задоволенні позову. Зазначеним судовим
рішенням встановлено, що ОСОБА_1 у
встановленому законом порядку
прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4,
у тому числі набула право на 14/25 садиби
АДРЕСА_2, які їй належали за життя, а
ОСОБА_2 - право на 11/25 цієї садиби.

Відмовляючи у задоволенні обох
позовів, суд першої інстанції виходив з
того, що сторони обрали неналежний
спосіб захисту порушеного права.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитися не
може з наступних підстав.

За змістом ст.380-382 ЦПК України
поворот виконання рішення - це цивільна
процесуальна гарантія захисту
майнових прав особи, яка полягає у
поверненні сторін виконавчого
провадження в попереднє становище
через скасування правової підстави для
виконання рішення та повернення
стягувачем відповідачу (боржнику)
всього одержаного за скасованим
(зміненим) рішенням. Інститут повороту
виконання рішення спрямований на
поновлення прав особи, порушених
виконанням скасованого (зміненого)
рішення, та є способом захисту цих
прав у разі отримання стягувачем за
виконаним та у подальшому скасованим
(зміненим) судовим рішенням
неналежного, безпідставно стягненого
майна (або виконаних дій), оскільки
правова підстава для набуття майна
(виконання дій) відпала. Таким чином,
поворот виконання рішення суду
допускається лише відносно тих
юридично значимих дій (наслідків,
результатів), які були безпосередньо
передбачені таким судовим рішенням і
відображені у його резолютивній
частині як такі, що підлягають
обов'язковому виконанню.

Зі змісту рішення Київського
районного суду м.Полтави від 14 березня
2012 року вбачається, що предметом спору
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
територіальної громади міста Полтави
була матеріально-правова вимога про
визнання за позивачем права власності
на спірну садибу в порядку спадкування,
питання (вимога) про державну
реєстрацію права власності ОСОБА_2 на
спірну садибу не було предметом
судового розгляду - рішення суду стало
лише правовою підставою для реєстрації
права власності у встановленому
законом порядку, а не в порядку
виконання рішення суду.

З огляду на наведене скасування
державної реєстрації права власності
ОСОБА_2 на спірну садибу не може бути
вирішене в порядку повороту виконання
рішення суду.

Зі змісту обох позовів слідує, що
як ОСОБА_1, так і ОСОБА_2 позбавлені
можливості реалізувати своє право на
набуття у власність в порядку
спадкування певних частин спірної
садиби, оскільки на даний час право
власності на всю садибу зареєстроване
за ОСОБА_2 на підставі рішення суду, яке
скасоване.

Підстави і порядок проведення
державної реєстрації права власності
осіб на нерухоме майно врегульовані ЗУ
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV
від 01.07.2004р., Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, а також Порядком надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно
затвердженими постановою КМУ № 703 від
22.06.2011р.

Законом та Порядком державної
реєстрації прав передбачено
проведення державної реєстрації права
власності на нерухоме майно, інших
речових прав за заявочним принципом
шляхом подання уповноваженому суб'єкту
відповідної заяви про державну
реєстрацію, форму і вимоги до якої
встановлює Міністерство юстиції
України (частина четверта статті 15
Закону, пункт 7 Порядку державної
реєстрації).

Згідно з частиною першою статті 26
Закону записи до Державного реєстру
прав на нерухоме майно вносяться на
підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень. При цьому частиною четвертою
статті 9 Закону визначено, що державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації. До передбачених статтею 19
Закону підстав для державної
реєстрації прав та їх обтяжень
віднесено в тому числі рішення суду, що
набрало законної сили, щодо права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно. Підстави для відмови у
державній реєстрації визначені
статтею 24 Закону. Відповідно до частини
другої статті 26 чинної редакції Закону
передбачено внесення до Державного
реєстру прав на нерухоме майно запису
про скасування державної реєстрації
прав "у разі скасування на підставі
рішення суду рішення про державну
реєстрацію прав".

Таким чином, спеціальним
законом встановлений певний порядок
скасування державної реєстрації,
проведеної на підставі рішення суду,
яке пізніше скасоване. Згідно цього
порядку зацікавлена особа має
звернутися до державного реєстратора
із відповідною заявою, а державний
реєстратор у межах наданих йому
повноважень ухвалює відповідне
рішення, і у разі відмови, таке рішення
може бути оскаржене у судовому порядку.

Відповідно до ст.3, ст.15 ЦПК
України судовому захисту підлягають
порушені, не визнані або оспорювані
права та законні інтереси осіб.

Ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_2 не подали
суду належних і допустимих доказів на
підтвердження того, що вони у
встановленому законом порядку
зверталися до уповноваженого органу з
вимогою про припинення державної
реєстрації або ж про державну
реєстрацію права власності на спірну
садибу і їм було відмовлено.

У позовах, пред'явлених одне до
одного, сторони не обґрунтували, якими
ж взаємними діями, бездіяльністю, тощо
порушуються, не визнаються їхні
законні права та інтереси.

Враховуючи наведене, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції слід змінити у
частині правового обґрунтування
рішення.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309,
ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду
м.Полтави від 12 червня 2014 року змінити,
зазначивши, що підставою для відмови у
задоволенні обох позовів є
недоведеність факту порушення,
невизнання або оспорювання їхніх прав
та законних інтересів.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
О.А. Лобов

Судді
В.І. Акопян

В.М. Петренко

З оригіналом згідно

Суддя
О.А.Лобов