У Х В А Л А

іменем україни

23 липня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника
Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк»),
ОСОБА_4, третя особа - приватний
нотаріус Хустського нотаріального
округу ОСОБА_5, про визнання договору
іпотеки недійсним за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Промінвестбанк» на
рішення Хустського районного суду
Закарпатської області від 22 травня 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 13 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 26 квітня 2007 року
вона уклала з акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком в
особі філії «Відділення
«Промінвестбанк» у м. Тячів
Закарпатської області»,
правонаступником якого є ПАТ
«Промінвестбанк», договір іпотеки із
застереженням про задоволення вимог
іпотекодержателя, на забезпечення
виконання позичальником ОСОБА_4 своїх
зобов'язань за кредитним договором від
25 квітня 2007 року належним їй майном.
Відповідно до умов договору іпотеки
вона передала в іпотеку банку належний
їй житловий будинок АДРЕСА_1 та
земельну ділянку за цією ж адресою, що
належить їй на підставі державного
акту на право приватної власності на
землю. Зазначала, що на момент
укладення оспорюваного правочину їй
було 80 років, вона є неграмотною. Крім
того, у 1973 році отримала закриту
черепно-мозкову травму, після якої
втратила працездатність, неодноразово
лікувалась у різних лікувальних
закладах неврологічної та
психіатричної спеціалізації з
діагнозом - залишкові явища
черепно-мозкової травми у вигляді
антено-депресивного синдрому у
психопатичній особи та зниження
інтелекту. У 1979 року експертною
комісією її було визнано інвалідом
другої групи та встановлено діагноз -
наслідки закритої черепно-мозкової
травми з вираженим недоумством.
Зазначала, що згідно з висновком
амбулаторної судово-психіатричної
експертизи від 25 вересня 2008 року вона
психічним захворюванням не страждає, а
виявляє наслідки перенесеної у 1973 році
закритої черепно-мозкової травми у
вигляді вираженого недоумства та
емоційно-вольових розладів з
клінічними ознаками (вираженим
зниженням пам'яті, інтелекту, критики,
схильність до афективних реакцій,
примітивність у поведінці, нездатність
до самообслуговування). Тобто вважала,
що на момент укладення договору
іпотеки, вона перебувала у
незадовільному психофізичному стані,
унаслідок якого була позбавлена
можливості усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними.

У зв'язку з цим, посилаючись на ст. ст. 203,
215, 216, ч. 1 ст. 225 ЦК України, позивачка
просила визнати договір іпотеки із
застереженням про задоволення вимог
іпотекодержателя від 26 квітня 2007 року
недійсним; зобов'язати відповідача
повернути їй правовстановлюючі
документи на житловий будинок та
земельну ділянку, а також стягнути
понесені нею судові витрати.

Рішенням Хустського районного суду
Закарпатської області від 22 травня 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 13 лютого 2014 року, позов
ОСОБА_3 задоволено. Договір іпотеки із
застереженням про задоволення вимог
іпотекодержателя, укладений 26 квітня
2007 року між акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком
(закрите акціонерне товариство) в особі
філії «Відділення Промінвестбанку у м.
Тячів Закарпатської області» та
ОСОБА_3, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_5, визнано недійсним
як такий, що вчинений фізичною особою
хоч і дієздатною, але яка перебувала на
момент його вчинення у такому стані,
коли вона не могла розуміти значення
своїх дій та керувати ними. Зобов'язано
ПАТ «Промінвестбанк» повернути ОСОБА_3
правовстановлюючі документи на
житловий будинок АДРЕСА_1 та державний
акт на землю, у зв'язку з недійсністю
договору іпотеки. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ
«Промінвестбанк», посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати оскаржувані судові рішення,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
оспорюваний договір іпотеки підлягає
визнанню недійсним з підстав
передбачених ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 225 ЦК
України, оскільки за своїм
інтелектуальним рівнем та перебуваючи
у стані вираженого недоумства та
емоційно-вольових розладів ОСОБА_3 під
час його підписання не могла
усвідомлювати зміст та значення своїх
дій та керувати ними.

З таким висновком погодився й суд
апеляційної інстанції, зазначивши
також, що рішенням Хустського
районного суду Закарпатської області
від 24 липня 2013 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
визнано недієздатною, призначено над
нею опікуна ОСОБА_7

Проте з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що 26 квітня 2007 року
між ОСОБА_3 та акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком, в
особі філії «Відділення
«Промінвестбанк» у м. Тячів
Закарпатської області»,
правонаступником якого є ПАТ
«Промінвестбанк», укладено договір
іпотеки з застереженням про
задоволення вимог іпотекодержателя, на
забезпечення виконання позичальником
ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним
договором від 25 квітня 2007 року належним
їй майном.

Предметом іпотеки є належний ОСОБА_3
житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна
ділянка за цією ж адресою.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено,
що волевиявлення учасника правочину
повинно бути вільним та відповідати
його внутрішній волі.

Зі змісту ч. 1 ч. 1 ст. 225 ЦК України, на
підставі якої суди задовольнили позов,
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи.

Як роз'яснено в п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до ст. 145 ЦПК України
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК
України.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно висновку амбулаторної
судово-психіатричної експертизи, яка
була проведена на підставі ухвали
Хустського районного суду
Закарпатської області від 6 червня 2011
року ОСОБА_3 психічним захворюванням не
страждала і не страждає, а виявляє
наслідки перенесеної у 1973 році
закритої черепно-мозкової травми у
вигляді вираженого недоумства та
емоційно-вольових розладів з
клінічними ознаками (вираженим
зниженням пам'яті, інтелекту, критики,
схильність до афективних реакцій,
примітивність у поведінці, нездатність
до самообслуговування). Такий стан
позбавляв ОСОБА_3 здатності правильно
оцінювати значення своїх дій та
керувати ними 26 квітня 2007 року, тобто
під час підписання нею договору
іпотеки (том І а. с. 68-71).

Підставою для визнання правочину
недійсним по ст. 225 ЦК України може бути
лише абсолютна неспроможність особи в
момент вчинення правочину розуміти
значення своїх дій та (або) керувати
ними і в основу рішення суду про
недійсність правочину не може
покладатися висновок експертизи, який
ґрунтується на припущеннях.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
29 лютого 2012 року № 6-9 цс 12, яка,
відповідно до положень статті 360-7 ЦПК
України, є обов'язковою для всіх судів
України.

На порушення зазначених положень
закону апеляційний суд, відхиляючи
апеляційну скаргу, обмежився лише тим,
що доводи скарги щодо незаконності
рішення суду першої інстанції є
безпідставними, не перевірив як
доводів апеляційної скарги, так і
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції; не навів ніяких
мотивів ухваленого ним судового
рішення та обставин, які б
спростовували доводи скарги; не
звернув уваги на те, що експертизою не
визнано абсолютної неспроможності
ОСОБА_3 на момент укладення договору
іпотеки розуміти значення своїх дій та
керувати ними. Інших доказів суд не
навів.

Згідно з вимогами ст. 57, ч. 4 ст. 60, ст. 212
ЦПК України рішення суду не може
ґрунтуватись на припущеннях, а всі
докази оцінюються у сукупності і жоден
з них не має для суду наперед
встановленого значення. При цьому,
відхиляючи одні докази і беручи за
основу інші, суд має дати оцінку
підстав для цього.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судове рішення
апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. ст. 213, 315 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Промінвестбанк» задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 13 лютого 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко