Справа №: 398/9478/13-цРІШЕННЯ
"21" липня 2014 р. Олександрійський
міськрайонний суд Кіровоградської
області в складі: головуючого
судді Тимченко Л.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Олександрія
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про повернення безпідставно
набутих коштів та судових витрат,-
ОСОБА_1 (надалі Позивач) 13 листопада
2013 року звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_2 (надалі Відповідач) про
повернення безпідставно набутих
коштів та судових витрат, мотивуючи
свої вимоги тим, що 03 вересня 2013 року
між ними було укладено договір
купівлі - продажу не житлових приміщень
«будівель та споруд», які розташовані
за адресою АДРЕСА_1 за яким відповідач
до підписання договору отримав грошові
кошти у розмірі 225 000 доларів США, що за
офіційним курсом НБУ еквівалентна сумі
1 798 425 грн. 00 коп. Вказаний договір не
було посвідчено нотаріально. 04 вересня
2013 року ОСОБА_2 через представника
передав власноручно написану розписку,
якою засвідчив факт отримання коштів
та передав йому на підставі даного
договору вказані будівлі та споруди,
про що було складено акт - прийому -
передачі не житлових приміщень до
договору від 03 вересня 2013 року та для
повноцінного використання вказаних
будівель та споруд видав довіреність
на право користуватись та
розпоряджатись даними будівлями,
посвідчену нотаріально від 04 вересня
2013 року під номером № 763. Стало відомо,
що відповідачем скасована довіреність
від 04 вересня 2013 року та через
правоохоронні органи він має намір
повернути собі вказані будівлі та
споруди, тобто укладаючи договір
купівлі - продажу цих будівель та
споруд він не мав наміру створити
правові наслідки, які обумовлювались
цим договором. Вважає, що отримані
кошти відповідач має повернути
відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України,
однак відповідач відмовляються
повертати отримані ним кошти.
В ході розгляду справи позивач
уточнив свої позовні вимоги,
збільшивши суму до стягнення, оскільки
відповідач ухиляється від виконання
своїх зобов'язань щодо повернення
отриманої суми, внаслідок знецінення
грошових коштів та інфляційних
процесів, компенсації за користування
утримуваних ОСОБА_2 грошовими коштами
просить суд стягнути суму боргу з
відповідача 2 672 437 грн. 50 коп. за період
прострочення з вересня 2013 року по
квітень 2014 року, втрати від знецінення
внаслідок інфляційних процесів в
розмірі 29 498 грн. 36 коп. та з урахуванням
3 відсотків річних від простроченої
суми за користування чужими грошовими
коштами в розмірі 59 745 грн. 45 коп., а
всього 2 761 681 грн. 31 коп.
Позивач в судове засідання жодного
разу не з'явився, будучи належним чином
повідомленим про дату розгляду справи
в суді. Про причини неявки суд не
В судовому засіданні представники
позивача на позовних вимогах
наполягають, посилаючись на викладені
обставини та просить суд стягнути з
відповідача суму 2 761 681 грн. 31 коп. та
судові витрати.
Інтереси позивача в суді
представляли адвокати ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Відповідач в судове засідання
з'явився, будучи повідомленим належним
чином про дату, час та місце розгляду
справи у суді, в судовому засіданні
проти позову заперечує, заявляє про
безгрошовість розписки, оскільки
розписку він писав в присутності інших
осіб, коли кошти ще не отримав, та не
отримував кошти і раніше. Просить суд
відмовити в задоволенні позовних
Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
просить суд врахувати, що таку суму
коштів відповідач не отримував ні
того дня, як вказано в розписці, яку
ОСОБА_2 дійсно писав особисто, ні
раніше. Просить суд відмовити в
задоволенні позовних вимог.
Інтереси відповідача в суді по
довіреності представляв ОСОБА_5
Заслухавши пояснення сторін,
показання свідків та дослідивши докази
у сукупності з іншими матеріалами
справи, з'ясувавши обставини, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог та заперечень, оцінивши
досліджені в судовому засіданні
докази, суд вважає, що позовні вимоги
не підлягають задоволенню.
За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
свої вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.
У відповідності до вимог ст.15 ЦПК
України суди розглядають в порядку
цивільного судочинства справи про
захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових
відносин, а також з інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.
За змістом ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Правовідносини сторін
врегульовані ст.ст. 4-11, 15, 16, 19, 20, 22, 96, 210,
526, 614, 619-625, 640, 657, 1212, 1214 ЦК України.

Cтаттею 15 ЦК України передбачено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа також має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного судочинства. Отже,
об'єктом захисту є порушене, невизнане
або оспорюване право чи цивільний
інтерес, саме вони є підставою для
звернення особи за захистом свого
права із застосуванням відповідного
способу захисту. Такі способи захисту
передбачені відповідно статтею 16 ЦК
України.

За загальним правилом відповідно до
вимог ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його не виконання або
виконання з порушенням умов визначених
змістом зобов'язання (неналежне
виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК
України особа, яка порушила
зобов'язання , несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора повинен сплатити
суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за
весь час прострочення, а також три
проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі - продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати товар (майно) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

За змістом ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе а рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до вимог ст. 1215 ЦК
України не підлягають поверненню
безпідставно набуті: - заробітна плата
і платежі, що прирівнюються до неї,
допомоги, стипендії, відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншими
ушкодженнями здоров'я або смертю
аліменти та інші грошові суми, надані
фізичній особі як засіб до існування,
якщо їх виплата проведена фізичною або
юридичною особою добровільно, за
відсутності рахункової помилки з її
боку і недобросовісності з боку
набувача, а також інше майно, якщо це
встановлено законом та інше майно, якщо
це встановлено законом.

Судом встановлено, що 03 вересня 2013
року між сторонами було укладено
письмовий договір купівлі - продажу не
житлових приміщень «будівель та
споруд», які розташовані за адресою
АДРЕСА_1 за яким відповідач мав
отримати грошові кошти у розмірі 225 000
доларів США, що за офіційним курсом НБУ
еквівалентна сумі 1 798 425 грн. 00 коп.
Вказаний договір не було посвідчено
нотаріально. 04 вересня 2013 року ОСОБА_2
власноручно написану розписку, якою
засвідчив факт отримання коштів та
передав позивачу на підставі даного
договору купівлі - продажу вказані
будівлі та споруди, про що було
складено акт - прийому - передачі не
житлових приміщень до договору від 03
вересня 2013 року. Також для повноцінного
використання вказаних будівель та
споруд відповідач видав позивачу
довіреність на право користуватись та
розпоряджатись даними будівлями,
посвідчену нотаріально від 04 вересня
2013 року (зареєстровано в реєстрі за №
763). Згодом, відповідачем була
скасована вказана довіреність від 04
вересня 2013 року, відповідач має намір
повернути собі вказані будівлі та
споруди.

В ході розгляду справи представник
позивача уточнив позовні вимоги,
збільшивши суму до стягнення з
відповідача в розмірі 2 672 437 грн. 50 коп.
за період прострочення з вересня 2013
року по квітень 2014 року, втрати від
знецінення внаслідок інфляційних
процесів в розмірі 29 498 грн. 36 коп. та з
урахуванням 3 відсотків річних від
простроченої суми за користування
чужими грошовими коштами в розмірі 59
745 грн. 45 коп., а всього 2 761 681 грн. 31 коп.

Суд не приймає до уваги розписку
від 04 вересня 2013 року про отримання
коштів в сумі 225 000 доларів США за
продані будівлі та споруди та вважає
такий доказ як неналежний та
недопустимий, оскільки між сторонами
мав бути укладений письмовий договір
купівлі продажу нерухомого майна та
посвідчений нотаріально.

Судом достовірно встановлено, що
дана розписка не є правовим
оформленням переходу права власності
на нерухоме майно, оскільки одержання
нерухомого майна позивачем в порушення
визначених законом правил його
придбання (без нотаріального
посвідчення), не породжує у нього права
власності на це нерухоме майно.
Розписка, написана відповідачем, не є
борговою розпискою, оскільки справжня
правова природа укладеного між
сторонами договору купівлі - продажу
нерухомого майна від 03 вересня 2013 року
та доручення на право користуватись та
розпоряджатись даними будівлями, для
повноцінного використання вказаних
будівель та споруд, яке відповідач
видав позивачу, що посвідчене
нотаріально від 04 вересня 2013 року
(зареєстровано в реєстрі за № 763),
свідчить про відсутність наміру у
сторін на відчуження та придбання
нерухомого майна.

Суд дійшов висновку, що звернення
позивача до суду із позовними вимогами
про стягнення певної суми за
розпискою, як безпідставно набутої
відповідачем, не знайшло свого
підтвердження. Суд приймає до уваги
показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які
будучи допитаними в судовому засіданні
дали показання, що розписка була
написана відповідачем ОСОБА_2 особисто
саме того дня, 04 вересня 2013 року в їх
присутності на їх вмовляння, він не
хотів писати розписку, оскільки грошей
не бачив та не отримав. Розписка не
мала реального характеру, оскільки на
час написання розписки грошові кошти
не були передані ОСОБА_2, ОСОБА_1 мав
намір отримати кредит. Саме того дня
було також нотаріально посвідчено
довіреність, яку згодом ОСОБА_2
скасував.

Суд дійшов висновку, що дана
розписка є письмовим доказом, який
свідчить про безгрошовість договору
купівлі - продажу від 03 вересня 2013 року.

Суд також дійшов висновку, що
укладений договір купівлі - продажу
від 03 вересня 2013 року нерухомого майна
не було посвідчено нотаріально, він є
безгрошовим, а відповідно не є
укладеним. За неукладеним договором
суд не може стягувати з відповідача
кошти, як безпідставно набуті.

За вказаних обставин суд дійшов
висновку, що право позивача за
безгрошовим договором купівлі -
продажу від 03 вересня 2013 року щодо
нерухомого майна не було порушено.

Виходячи з характеру правовідносин,
доведеності позовних вимог в межах
заявлених вимог, суд вважає що
відсутні підстави для задоволення
позовних вимог та стягнення з
відповідача суми безпідставно набутих
коштів. Суд дійшов висновку, що право
позивача не було порушено, відповідно
і не підлягає захисту.

Виходячи з встановлених обставин,
суд також вважає що і позовні вимоги
про стягнення з відповідача суми
інфляції та 3 відсотків річних також не
підлягають задоволенню.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений Законами України. Способи
захисту цивільного права зазначені в
ст. 16 ЦК України.

Суд дійшов висновку, що заявлена
позовна вимога є безпідставною,
оскільки не знайшла свого
підтвердження в судовому засіданні та
не ґрунтується на законодавстві, а
тому є такою, що не підлягає
задоволенню.

Судові витрати, що понесені
позивачем не підлягають стягненню з
відповідача.

Враховуючи викладенні обставини та
керуючись ст.ст. 4-11, 15, 16, 19, 20, 22, 96, 210, 526,
614, 619-625, 640, 657, 1212, 1214 ЦК України та ст.ст.
3-11, 15, 57-60, 84-88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш
И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про повернення безпідставно
набутих коштів в сумі 2 761 681 грн. 31коп.,
в тому числі індекс інфляції та три
відсотки річних від суми боргу -
відмовити повністю.

Судові витрати віднести на
позивача.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Кіровоградської області через
Олександрійський міськрайонний суд
протягом 10 днів після проголошення
рішення.

Суддя Олександрійського

міськрайонного суду
Тимченко Л.М.