АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5104/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Сухоруков А.О. Доповідач - Куценко
Т.Р. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

23 липня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 ,

на рішення Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 25 лютого 2014
року, по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» до Приватного
підприємця ОСОБА_4, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «ПриватБанк» у травні 2013 року
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, яка станом на
08.05.2013 року становить 47456,66 грн.

Рішенням Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 25.02.2014 року
позовні вимоги було задоволено в
повному обсязі, вирішено питання щодо
судових витрат /а.с. 96-99/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, а саме те що
банком не надано доказів отримання
ОСОБА_4 кредиту в сумі 49900 грн., крім
того, в договорі поруки вказано інше
прізвище позичальника, що спростовує
його відповідальність за цим кредитним
договором / а.с. 101/.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог закону, інших актів
цивільного законодавства у
встановлений договором строк, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов'язань не допускається.
Договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Згідно ч.ч.1, 4 ст. 631 ЦК України строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку не звільняє сторони
від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
божником.

Судом встановлено, що 05.07.2007 року між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» яке
перереєстровано в ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ПП ОСОБА_4 було укладено кредитну
угоду № 1, за умовами якої ОСОБА_4 у
вигляді траншів надається кредит на
загальну суму 49900 грн. з кінцевим
терміном повернення 04.07.2008 року. 05.07.2007
року між сторонами було укладено
договір про видачу траншу № 1-1 за
умовами якого ПП ОСОБА_4 було видано
транш на суму 49900 грн.

Також 05.07.2007 року між позивачем та
ОСОБА_2 було укладено договір поруки №
1-3 за яким останній поручився за
виконання зобов'язання за кредитним
договором та договором про видачу
траншу.

Боржник свої зобов'язання за кредитним
договором належним чином не
виконувала, тому станом на 08.05.2013 року
уторилась заборгованість в суму 47456, 66
грн., яка складається з заборгованості
за кредитом в сумі 11258, 05 грн.,
заборгованості по відсоткам в сумі 19083,
89 грн. та пені в сумі 17114, 72 грн.

За таких обставин суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
в повному обсязі.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
ОСОБА_2 про те, що в матеріалах справи
відсутні будь-які докази його
відповідальності за невиконання
боржником кредитного договору через
те, що в договорі поруки стоїть
прізвище невідомого йому боржника /а.с.
23/, то з ними погодитися неможливо так
як договором поруки сторонами
визначено зміст і розмір основного
зобов'язання в розмірі 49900 грн., що
збігається з п. 1.2 кредитної угоди,
строк та порядок його виконання.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Доказів оспорення договору поруки в
судовому порядку, а саме те, що
договором іпотеки забезпечено інший
кредит з іншим позичальником
відповідачем не подавалось.

Щодо посилань апелента ОСОБА_2 на те, що
він заперечує факт отримання боржником
ОСОБА_4 кредиту в розмірі 49900 грн., то
вони також не можуть бути прийняті до
уваги через те, що з матеріалів справи
вбачається, що більша частина кредиту
боржником була погашена, крім того,
боржник ОСОБА_4 погодилася з рішенням
суду та не оскаржила його.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 25 лютого 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді :