Справа № 333/5097/14-ц
Провадження № 2/333/1738/14
РІШЕННЯ

Іменем України

06 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого судді
Дмитрієвої М.М.,

при секретарі
Пасюті К.О.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі Комунарського
районного суду м. Запоріжжя, цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики, -

В С Т
А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Комунарського
районного суду м. Запоріжжя з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила наступне.

01.09.2010 року між ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 укладено договір позики,
відповідно до якого позивач надала, а
відповідач отримала безвідсоткову
позику у розмірі 4000,00 євро і, в свою
чергу, зобов'язалася повернути
отримані кошти у строк до 01.09.2011 року. У
зазначений термін відповідач борг не
повернула. Позивач зазначає, що вона
неодноразово зверталася до ОСОБА_2 з
проханням повернути борг в
добровільному порядку, однак
врегулювати спір мирним шляхом не
вдалося. Відповідач відмовилася
повертати борг, мотивуючи це
відсутністю коштів для погашення
боргу.

В ході судового розгляду справи,
позивач уточнила позов та просить
стягнути з відповідача на свою користь
заборгованість за договором позики в
розмірі 4000 євро, що на момент подачі
уточненої позовної заяви - станом на
28.05.2014 року, відповідно до курсу НБУ
становить 64090,78 гривень, втрати від
інфляції за період з 01.09.2010 року по
01.05.2014 року у сумі 8203,62 гривень, три
відсотки річних за період з 01.09.2010 року
по 21.05.2014 року, на загальну суму 7307,54
гривень та судові витрати у розмірі 796,02
гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
уточнений позов підтримала з підстав,
викладених у ньому, просила суд
задовольнити його у повному обсязі,
надала пояснення аналогічні
викладеним у позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
проти позову заперечувала, пояснивши,
що борг виплачувала частками на
протязі певного періоду часу, тому на
цей час бог перед позивачем сплачено у
повному обсязі.

Вислухавши думки учасників процесу,
розглянувши матеріали справи, а також
дослідивши інші докази, що є в справі,
суд прийшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України, юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносин, що виникають у
державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод, ратифікованої Україною,
Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року,
яка відповідно до ст. 9 Конституції
України є частиною національного
законодавства України, кожна людина
при визначенні її громадянських прав
та обов'язків має право на справедливий
розгляд справи незалежним та
безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції
України, кожному гарантується судовий
захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд
розглядає справи на принципах
змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних та юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти у
розмірі 4000,00 євро строком на три роки.
Згідно двох розписок від 01.09.2010 року,
боржник зобов'язалася повернути суму
боргу у строк до 01.09.2011 року.

Відповідач своїх обов'язків за
договором позики не виконала, у зв'язку
із чим за нею рахується заборгованість
у сумі 4000,00 євро.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 14 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
згідно з частиною першою статті 192 ЦК
України законним платіжним засобом,
обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, є грошова одиниця України -
гривня. У зв'язку з цим при задоволенні
позову про стягнення грошових сум суди
повинні зазначати в резолютивній
частині рішення розмір суми, що
підлягає стягненню, цифрами і словами у
грошовій одиниці України - гривні. При
стягненні періодичних платежів суд має
вказати період, протягом якого
проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про
стягнення грошової суми в іноземній
валюті суду слід у мотивувальній
частині рішення навести розрахунки з
переведенням іноземної валюти в
українську за курсом, встановленим
Національним банком України на день
ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про
стягнення грошової суми в іноземній
валюті з правовідносин, які виникли
при здійсненні валютних операцій, у
випадках і в порядку, встановлених
законом (частина друга статті 192 ЦК
України, частина третя статті 533 ЦК;
Декрет Кабінету Міністрів України від
19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю»).

На момент ухваленні рішення курс НБУ
гривні до ЄВРО складає 1653,3299 грн. за 100
ЄВРО, чи 16,53 грн. за 1 ЄВРО

Таким чином, 4000,00 ЄВРО в гривневому
еквіваленті станом на 06.08.2014 року
складає 66120 гривні 00 копійок.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність іншій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позивальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того роду та такої ж
якості.

За умовами ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається в письмові формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян. Частиною другою цієї ж статті
передбачено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

З припису ст. 526 ЦК України вбачається,
що зобов'язання повинно виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України.

За ст. 530 ЦК України якщо договором не
встановлений строк повернення позики
або цей строк визначений моментом
пред'явлення вимоги, позика має бути
повернена позичальником протягом
тридцяти днів від дня пред'явлення
позикодавцем вимоги про це, якщо інше
не встановлено договором.

У розписках про надання позики від
01.09.2010 року невстановлений термін
повернення, а визначений моментом
пред'явлення вимоги.

Доказів пред'явлення вимоги позивачем
відповідачу про повернення суми позики
у строк до 31.01.2014 року суду не надано.

Заочним рішенням Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2013
року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
задоволено.

31.01.2014 року представником відповідача
було отримано копію заочного рішення
по справі і, таким чином, відповідачу
стало відомо про вимоги ОСОБА_1 щодо
повернення суми позики. Таким чином, у
строк до 03.03.2014 року ОСОБА_2 повинна була
повернути позивачу суму позики.

Враховуючи вищевикладене, доводи
позивача є обґрунтованими, та з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню заборгованість за
договором позики в розмірі 66120 гривень
00 копійок, згідно встановленого курсу
НБУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625 ЦК
України.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Проте, оскільки індекс інфляції (індекс
споживчих цін) - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купує населення для невиробничого
споживання, а ціни в Україні
встановлюються в національній валюті -
гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України
щодо сплати боргу з урахуванням
установленого індексу інфляції
поширюються лише на випадки
прострочення виконання грошового
зобов'язання, яке визначене договором у
гривні. (Аналогічна правова позиція
встановлена рішенням від 24 березня 2010
року Колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України в складі: головуючого Патрюка
М.В., суддів: Жайворонок Т.Є., Лященко
Н.П., Костенка А.В., Перепічая В.С.)

Виходячи з цього, вимоги позивача в
частині стягнення втрат від інфляції
задоволенню не підлягають.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 повинна
була повернути суму позики у строк до
03.03.2014 року.

Позивач надав розрахунок 3% річних за
період з 01.09.2010 року, що є безпідставним.
Крім того, позивач виходив із суми,
еквівалентній у гривні 64090,78 грн., а на
день ухвалення рішення вона складає 66120
гривень. З огляду на це, вимога про
стягнення 3% річних підлягає частковому
задоволенню за період з 03.03.2014 року по
21.05.2014 року (кінцевий термін заявлений
позивачем): 66120,00грн. х 3% / 365 х 80 днів = 434
гривні 76 копійок.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Таким чином, з відповідача підлягає
стягненню на користь позивача судовий
збір частково в сумі 665 гривень 55
копійок.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 10,
57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму боргу за договором позики в
розмірі 66120 (шістдесят шість тисяч сто
двадцять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три
відсотки річних за договором позики в
розмірі 434 (чотириста тридцять чотири)
гривні 76 копійок за період з 03.03.2014 року
по 21.05.2014 року.

В іншій частині позовні вимоги -
залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 665 (шістсот
шістдесят п'ять) гривень 55 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
М.М.
Дмитрієва