У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської
М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк», ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору поруки за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Кременецького районного суду
Тернопільської області від 31 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 16 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
22 листопада 2007 року між ним та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
11/07/512МК, згідно якого останній отримав
кредит у розмірі 25 тис. доларів США на
термін до 22 листопада 2012
року. Цього ж дня з метою забезпечення
виконання зобов'язання за договором
11/07/512МК між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

Посилаючись на те, що договір кредиту
боржником ОСОБА_3 не виконується,
відповідачі є солідарними боржниками,
позивач просив стягнути з них 33 391
доларів США 64 центи, що за курсом НБУ
складає 266 799 грн. 18 коп.

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ
«ПриватБанк», ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору поруки №11/07/512 МК
від 22 листопада 2007 року, посилаючись на
те, що такого договору він не укладав.

Рішенням Кременецького районного суду
від 31 жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 16
січня 2014 року, первісний позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ КБ «Приватбанк» -
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 33 391 доларів США 64 центи, що за
курсом НБУ від 01 червня 2012
року складає 266 799 грн. 18 коп. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 2
667 грн. 99 коп. судових витрат. У
стягненні з ОСОБА_4 заборгованості за
кредитним договором № 11/07/512МК від 22
листопада 2007 року відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.
Визнано недійсним договір поруки
№11/07/512 МК від 22 листопада 2007 року,
укладений між ПАТ КБ «Приватбанк»,
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Стягнуто з ПАТ КБ
«Приватбанк» на користь ОСОБА_4 107 грн. 30
коп. судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та направити справу на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково первісний
позов та задовольняючи зустрічний
позов, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що внаслідок неналежного виконання
ОСОБА_3 зобов'язань за кредитною угодою,
утворилася кредитна заборгованість,
яку банк має право стягнути з боржника;
ОСОБА_4 договір поруки не підписував,
тому укладений з ним договір є
недійсним.

З такими висновками судів повністю
погодитись не можна, оскільки ці
висновки суперечать вимогам закону та
не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення у повній мірі не відповідають.

Судом установлено, що згідно кредитної
угоди № 11/07/512МК від 22
листопада 2007 року, укладеної між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_3, останній
отримав кредит у розмірі 25 тис. доларів
США на строк до 22
листопада 2012 року (а. с. 12-14).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти
(ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

У зв'язку з порушенням ОСОБА_3 умов
кредитної угоди, станом на 01
червня 2012 року утворилася
заборгованість у розмірі 33 391 долар США
64 центи, що за курсом НБУ від 01
червня 2012 року становить 266 799 грн.
18 коп., яка складається з: 17 315
доларів США 13 центів - заборгованість
за кредитом; 10 673 доларів США 44 центи -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 3 783 долари США -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; а також
штрафи відповідно до договору: 31
доларів США 29 центів - штраф (фіксована
частина), 1 588 доларів США 59 центів -
штраф (процентна складова) (а. с. 6-7).

За таких обставин суди дійшли
правильного висновку про стягнення
кредитної заборгованості з боржника.

Проте не можна погодитися із сумою
стягнутої пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за кредитною
угодою.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, аналіз норм ст. 549 та ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
загального строку позовної давності за
основною вимогою.

Як вбачається з розрахунку кредитної
заборгованості, пеня, нарахована за
несвоєчасне виконання умов кредитної
угоди за період з 19 березня 2008 року по 01
червня 2012 року у сумі 3 783 доларів США 19
центів (а. с. 6-7).

Проте суди на вказані обставини та
норми матеріального права уваги не
звернули та помилково стягли
заборгованість по пені більш ніж за 4
роки.

Доводи касаційної скарги щодо не
підписання ОСОБА_3 кредитної угоди з
посиланням на висновок судового
експерта НДЕКЦ при УМВС України в
Тернопільській області Теслюк Є.Т. №
1-48/13 від 03 квітня 2013 року
спростовуються наданими позивачем
доказами про часткову сплату
заборгованості за даною угодою. Крім
того, ОСОБА_3 зустрічні позовні вимоги
про визнання недійсною даної угоди не
заявлялися.

Касаційна скарга ОСОБА_3 в частині
оскарження судових рішень щодо
позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, так як
останній судові рішення не оскаржує,
повноважень представляти його
інтереси ОСОБА_3 суду не надані.

Оскільки суди на вищевикладені
обставини не звернули, у порушення
вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не
врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановили
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи,
відповідно до ст. 338 ЦПК
України судові рішення у частині
розміру стягнутої з ОСОБА_3 пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
угодою підлягають скасуванню з
передачею справи у цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Кременецького районного суду
Тернопільської області від
31 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Тернопільської області від
16 січня 2014 року у частині стягнення
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за кредитною угодою
скасувати, справу у цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

У решті судові рішення залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко