У Х В А Л А

іменем україни

23 липня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») до ОСОБА_3 про стягнення
суми заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 20
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 27 жовтня 2007 року
із ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір, за яким йому надано кредит у
розмірі 4 тис. грн зі сплатою 36 % річних
на суму залишку заборгованості, з
кінцевою датою повернення, що
відповідає строку дії картки.
Позичальник зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконував,
унаслідок чого виникла заборгованість,
яка за розрахунком банку станом на 3
вересня 2013 року, склала 29 551 грн 46 коп.

У звґязку з цим позивач просив суд
стягнути з відповідача на його користь
вказану суму кредитної заборгованості,
а також понесені ним судові витрати.

Рішенням Коломийського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 16
січня 2014 року у задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 20
березня 2014 року скасовано рішення суду
першої інстанції, ухвалено нове
рішення, яким позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 29 551 грн 46 коп.
заборгованості за кредитним договором
від 27 жовтня 2007 року. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачем пропущено строк позовної
давності. При цьому, зазначив, що
кредитна картка дійсна протягом 12
місяців з дня її видачі, 27 жовтня 2007
року.

Такі висновки є правильними,
відповідають вимогам закону, а наданим
сторонами доказам судом дана правильна
оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення про задоволення позову,
виходив з того, що у справі відсутні
докази закінчення строку дії кредитної
картки, оскільки жодна із сторін
договору не заявила про його
припинення, а тому її дія автоматично
пролонговується на наступні 12 місяців.

Проте погодитись із таким висновком
апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 27 жовтня 2007 року
ОСОБА_3 подано до ПАТ КБ «ПриватБанк»
заяву позичальника, яка разом з Умовами
та Правилами про надання банківських
послуг, складає договір про надання
споживчого кредиту, за яким йому надано
кредит у сумі 4 тис. грн зі сплатою 36 %
річних на суму залишку заборгованості,
з кінцевою датою повернення, що
відповідає строку дії картки.

За умовами договору позичальник
зобов'язався сплачувати
заборгованість за кредитним договором
щомісяця. Жодних платежів за кредитним
договором відповідачем не
здійснювалось, унаслідок чого
утворилась заборгованість, яка за
розрахунком банку станом на 3 вересня
2013 року, склала 29 551 грн 46 коп.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно розрахунку заборгованості, що
наданий позивачем до суду першої
інстанції, вбачається, що ОСОБА_3 з
моменту видачі йому картки, жодного
платежу за кредитним договором не
здійснив (а. с. 15-19).

Ураховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що у позивача виникло право
вимагати повернення кредиту згідно
умов договору з моменту несплати
чергового платежу.

Проте, як убачається з матеріалів
справи, позивач звернувся до суду із
відповідним позовом про захист свого
порушеного права лише у вересні 2013
року.

Крім того, у матеріалах справи наявна
заява відповідача про застосування
строків позовної давності (а. с. 35-36).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 у зв'язку
зі спливом строку позовної давності.

Така правова позиція висловлена в
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року № 6-14цс14.

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд
вказаних вимог закону не врахував, не
звернув уваги, що строк дії картки,
виданої відповідачу 27 жовтня 2007 року,
закінчився 27 жовтня 2008 року.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд,
неправильно застосувавши норми
матеріального права, безпідставно
скасував рішення суду першої
інстанції, ухвалене згідно із законом.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 20
березня 2014 року скасувати, рішення
Коломийського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 16 січня
2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко