Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/3521/14Головуючий у 1-й
інстанції Дацюк О.І. Суддя-доповідач
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Бєлка В.Ю.
суддів Онищенко
при секретарі Мосіній
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" на
рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 18 червня 2014 року у
справі за позовом ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК "ПРИВАТБАНК" (надалі - Банк) до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором

ВСТАНОВИЛА:

Банк звернувся до суду із
вищезазначеним позовом, який у
подальшому уточнив (а.с.26-28) та в якому
просив стягнути з відповідача на
користь Банку заборгованість за
договором № б/н від 17.03.2006 року, яка
складається із заборгованості по
процентам за користування кредитом за
період з 12.10.2008 року по 31.03.2014 року у сумі
11 133,85 грн., від сплати якої на користь
Банку відповідач у добровільному
порядку ухиляється, а також судові
витрати у вигляді судового збору 243,60
грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 18 червня 2014 року в
задоволенні позову Банку до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовлено у повному обсязі
за спливом строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 із зазначеним
рішенням суду першої інстанції
погодився, останнє в апеляційному
порядку не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права
при його ухваленні, Банк подав
апеляційну скаргу, в якій просив
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги Банку у
повному обсязі.

У судове засідання 21.08.2014 року належним
чином повідомлені про час та місце
розгляду цієї справи (а.с.93-94)
відповідач та представник апелянта -
Банку не з'явились, про причини неявки
Банк та представник останнього суд не
повідомили, заяв про відкладення
апеляційного розгляду цієї справи суду
не подавали; відповідач через свого
представника суду повідомив, що бажає
приймати участь у цій справі не
особисто, а через свого представника.

Суду апеляційної інстанції Банком та
представниками останнього також не
надано розрахунку відсотків з
урахуванням фактичного добровільного
виконання боржником судового наказу,
приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 01.03.2011
року повністю погашено заборгованість
за кредитним договором, яка стягнута на
користь Банку за судовим наказом від
26.01.2009 року.

При вищевикладених обставинах, колегія
суддів апеляційного суду визнала
неповажною причину неявки відповідача
та представника Банку у дане судове
засідання та ухвалила розглядати дану
справу в апеляційному порядку за
відсутністю останніх по наявних у
справі матеріалах та доказах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
Банку та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів апеляційного суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції,
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог Банку у цій справі у повному
обсязі, виходив із ненадання Банком
розрахунку відсотків з урахуванням
фактичного добровільного виконання
боржником судового наказу, приймаючи
до уваги, що ОСОБА_3 01.03.2011 року повністю
погашено заборгованість за кредитним
договором, яка стягнута за судовим
наказом від 26.01.2009 року на користь
Банку, а з позовом про стягнення
відсотків Банк звернувся до суду 05.05.2014
року; Банком, як позивачем, не надано
допустимих та належних доказів розміру
заборгованості за відсотками, а також
без поважних причин пропущено строк
позовної давності, про застосування
якого просив відповідач у цій справі
через свого представника та про
поновлення якого Банком не заявлено, що
є підставою для відмови у позові.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки основані на
доказах, поданих сторонами, до
встановлених правовідносин вірно
застосовані норми матеріального права,
відсутні порушення норм
процесуального права.

Так, судом першої інстанції було
правильно встановлено, що 17.03.2006 року
між ОСОБА_3 та Банком укладений договір
№ б/н про надання банківських послуг,
який складається з заяви позичальника,
Умов надання банківських послуг,
Правил користування платіжної карткою
та тарифів банку (а.с.7-13).

26.01.2009 року за заявою Банку
Шевченківським районним судом м.
Запоріжжя був виданий судовий наказ
про стягнення з ОСОБА_3 на користь Банку
заборгованості за вищезазначеним
кредитним договором в сумі 8 065,27 грн. та
судових витрат (а.с.4).

Як вбачається із тексту заяви про
видачу судового наказу Банку, на
задоволення якої у повному обсязі був
виданий вищезазначений судовий наказ
судом, заборгованість ОСОБА_3 за
договором у сумі 8 065,27 грн. розрахована
станом на 12.10.2008 року та складається з 5
204,77 грн. - заборгованості за кредитом, 2
238,34 грн. - заборгованості по процентам
за користування кредитом, 250,0 грн. -
штраф (фіксована частина), 372,16 грн. -
штраф (процентна складова).

23.03.2010 року представником Банку
отриманий вищезазначений судовий
наказ № 2-н-45 від 16.03.2010 року (а.с.50).

02.02.2011 року вищезазначений судовий
наказ № 2-н-45 від 16.03.2010 року надійшов на
примусове виконання (а.с.50).

Відповідно до постанови державного
виконавця Шевченківського відділу ДВС
Запорізького міського управління
юстиції від 21.03.2011 року (а.с.54) виконавче
провадження з виконання судового
наказу закінчено у зв'язку з
добровільною сплатою боржником
заборгованості у встановлений строк,
що підтверджено також квитанцією на
суму 8 120,60 грн. від 01.03.2011 року, наданою
представником відповідача (а.с.49).

Таким чином, права Банку порушено і
Банк мав би право на отримання з
відповідача у цій справі відсотків за
користування кредитом до фактичного
погашення суми кредиту, тобто за період
з 13.10.2008 року до 01.03.2011 року.

Статтями 10, 60 ЦПК України обов'язок
доведення обставин, які є підставою
вимог або заперечень, покладений на
сторону, яка на них посилається.

Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Банк не надав суду першої та
апеляційної інстанцій у матеріали цієї
справи розрахунку відсотків за період
з 13.10.2008 року по 01.03.2011 року.

Представником відповідача у суді
першої інстанції було заявлено про
пропуск позивачем строку позовної
давності щодо заявлених вимог та
застосування останнього у цій справі в
якості відмови у задоволенні позову
Банку, що підтверджується журналом
судового засідання від 18.06.2014 року
(а.с.60) та звукозаписом судового
засідання (диск а.с.62).

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Згідно зі ст. 261 ч. 1, 5 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Як вказує ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново.

Відповідно до статті 267 ч. 4 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги Банку є
такими, що не спростовують висновків
суду першої інстанції, а лише
відображають позицію Банку, висловлену
ним у позові та його представниками у
судових засіданнях і яку вони вважають
такою, що є єдино вірною та єдино
можливою.

Суд першої інстанції зобов'язаний був
застосувати строк позовної давності до
позовних вимог Банку, заявлених у цій
справі поза межами строку позовної
давності, що відповідає вимогам ст. ч. 4
ст. 267 ЦПК України та узгоджується із
правовими позиціями, висловленими у
постановах Верховного Суду України від
6 листопада 2013 року у справі №6-116 цс 13 та
від 19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс 14,
які є обов'язковими для застосування
судами України в силу вимог ст. 360-7 ЦПК
України.

Оскільки, вищезазначений кредитний
договір, укладений між сторонами,
передбачає зобов'язання боржника
погашати кредит та відсотки
щомісячними платежами; строк позовної
давності починається після несплати
чергового платежу та рахується по
кожному платежу окремо; строк позовної
давності сплив; відповідач через
представника наполягав на
застосуванні строку позовної давності
в якості відмови у задоволенні
позовних вимог Банку у цій справі,
поданому до суду лише 05.05.2014 року; а Банк
у своєму позові чи окремо не заявляв
перед судом першої інстанції
клопотання про поновлення йому строку
на подачу вищезазначеного позову до
суду та поважність причин пропуску
строку позовної давності до заявлених
у цій справі позовних вимог.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК
України).

Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами (ч. 2 ст. 303 ЦПК України).

Докази, передбачені ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, при розгляді цієї справи при
апеляційному розгляді відсутні.

Суд першої інстанції з додержанням
вимог ст. ст. 10-11, 60-61 ЦПК України в межах
заявлених Банком позовних вимог та на
підставі доказів сторін розглянув дану
справу.

Строк дії картки не припиняє дії
договору, строк дії договору та строк
дії картки не є тотожніми поняттями.

Проте, початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається після несплати чергового
платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

При вищевикладених обставинах, суд
першої інстанції мав право відмовити у
задовленні позову Банку у цій справі у
повному обсязі за спливом позовної
давності, враховуючи заяву відповідача
про його застосування.

Рішення суду першої інстанції у цій
справі є правильним, законним та
обгрунтованим.

Наведені в апеляційній скарзі Банку
заперечення з цього приводу не
відповідають обставинам і матеріалам
справи.

Суд першої інстанції правильно
встановив правовідносини, які склалися
між сторонами по справі, дав їм належну
правову оцінку, а також дослідив надані
сторонами докази і відповідно їх
оцінив. Суд першої інстанції вірно
застосував норми матеріального та
процесуального права та прийняв
рішення, яким спір знайшов своє належне
вирішення.

За таких обставин, судова колегія не
вбачає передбачених законом підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови Банку у
задоволенні його апеляційної скарги на
рішення суду першої інстанції,
останній не має права на компенсацію за
рахунок відповідача ОСОБА_3 судових
витрат у вигляді судового збору 121,80
грн., понесених ним у зв'язку із
розглядом справи у суді апеляційної
інстанції (а.с. 73).

Керуючись ст.ст. 307-308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК "ПРИВАТБАНК" відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 18 червня 2014 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяБєлка
В.Ю.Онищенко Е.А.Гончар М.С.