СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

23 липня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді
Росік Т.В.

суддів:
Прокопчук Н.О.‚ Мазурик О.Ф.

при секретарі
Обухівському О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 13 березня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сервіс-Житло-Комфорт» про поновлення
на роботі, скасування наказу про
звільнення, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
грошової допомоги та стягнення
моральної шкоди‚

В С
Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2013 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ТОВ
«Сервіс-Житло-Комфорт» про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
грошової допомоги та відшкодування
моральної шкоди.

Обґрунтовував позов тим, що з
06.12.2012 року працював у ТОВ
«Сервіс-Житло-Комфорт» на посаді
заступника директора. З 01.02.2013 року по
31.05.2013 року за рішенням засновників
товариства він виконував обов'язки
директора товариства. У зв'язку з тим,
що новопризначений директор ТОВ
«Сервіс-Житло-Комфорт» Себрюк В.Д. не
виплачував першочергових платежів по
заробітній платі та постійно чинив на
нього тиск, він був змушений написати
заяву про звільнення з 30.10.2013 року з
займаної посади на підставі п. 3 ст. 38
КЗпП України, яку він надіслав поштою.
Наказом директора ТОВ
«Сервіс-Житло-Комфорт» №50-К від 29.10.2013
року його було звільнено з займаної
посади на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України
у зв'язку з одноразовим грубим
порушенням трудових обов'язків.
Вважав, що його звільнення проведено з
порушенням вимог трудового
законодавства, оскільки трудових
обов'язків він не порушував, згідно
посадової інструкції заступника
директора товариства він не був
наділений повноваженнями видавати
заробітну плату.

ОСОБА_2 просив скасувати наказ №50-К від
29.10.2013 року про його звільнення за п.1 ст.
41 КЗпП України та поновити його на
посаді заступника директора
товариства з моменту звільнення - з
29.10.2013 року, стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу, зобов'язати відповідача
сплатити йому одноразову грошову
допомогу у розмірі двох посадових
окладів - 15 000 грн. та стягнути завдану
йому неправомірними діями відповідача
моральну шкоду, розмір якої він оцінює
у 12 000 грн.

Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 13.03.2014 року у
задоволені позову ОСОБА_2 до ТОВ
«Сервіс-Житло-Комфорт» про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
грошової допомоги та стягнення
моральної шкоди відмовлено.

ОСОБА_2 вважаючи, що рішення суду
першої інстанції постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, без врахування
фактичних обставин справи, в
апеляційній скарзі просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

В обгрунтування своїх вимог
посилається на те, що відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції дійшов хибного висновку
щодо законності його звільнення за п.1
ст. 41 КЗпП України, не врахувавши при
цьому того, що позивач трудових
обов'язків та вимог посадової
інструкції не порушував, заходи
дисциплінарного характеру раніше до
нього не застосовувались, не
з'ясовував, якої саме шкоди він завдав
відповідачу, а також тієї обставини, що
причиною звільнення позивача є помста
роботодавця. Суд не досліджував
доказів, якими обґрунтовані позовні
вимоги про спричинення відповідачем
внаслідок незаконного звільнення
моральної шкоди та відмову у виплаті
позивачу допомоги на лікування.

В судовому засіданні суду
апеляційної інстанції ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримав, просив її
задовольнити.

Представники відповідача ТОВ
«Сервіс-Житло-Комфорт» в судовому
засіданні просили апеляційну скаргу
відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді,
вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши
законність і обгрунтованість
оскаржуваного рішення в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що відповідно до
наказу директора ТОВ
«Сервіс-Житло-Комфорт» № 22-К від
03.12.2012року ОСОБА_2 з 06.12.2012 року був
прийнятий на роботу до відповідача на
посаду заступника директора ТОВ
«Сервіс-Житло-Комфорт» (а.с. 5-6).

Відповідно до протоколу загальних
зборів учасників ТОВ
«Сервіс-Житло-Комфорт» №4 від 27.03.2013
року було прийнято рішення про
призначення заступника директора
ОСОБА_2 тимчасово виконуючим обов'язки
директора (а.с. 34-35).

Згідно наказу ТОВ
«Сервіс-Житло-Комфорт» від 19.07.2013 року
№4-В, в період з 22.07.2013 року по 14.08.2013 року
ОСОБА_2 перебував у щорічній основній
відпустці (а.с. 7).

З 15.08.2013 року по 14.09.2013 року ОСОБА_2
перебував на амбулаторному лікуванні у
Поліклініці №5 Святошинського району
м. Києва, що підтверджується копією
лікарняного листа серії АГА №843372 (а.с.
8).

Листом від 11.10.2013 року, вих. № 602 ТОВ
«Сервіс-Житло-Комфорт» повідомило
ОСОБА_2 про майбутнє його звільнення з
посади заступника директора за п.1 ч. 1
ст.41 КЗпП України за одноразове грубе
порушення трудових обов'язків 31.10.2013
року, останнім днем відпуски та
запропоновано з'явитись з 14.00 до 18.00 год.
31.10.2013 року за адресою підприємства для
отримання трудової книжки та повного
розрахунку (а.с. 41).

Наказом директора ТОВ
«Сервіс-Житло-Комфорт» Себрюк В.Д. №50-К
від 28.10.2013 року ОСОБА_2 було звільнено з
посади заступника директора ТОВ
«Сервіс-Житло-Комфорт» на підставі п.1
ст.41 КЗпП України у зв'язку з
одноразовим грубим порушенням
трудових обов'язків 29 жовтня 2013 року
(останнім днем відпустки) (а.с. 4).

Відмовляючи в задоволенні позову про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, грошової допомоги та
моральної шкоди, суд першої інстанції
виходив з того, що звільнення відбулося
з дотриманням вимог трудового
законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1. ч.1 ст. 41 КЗпП України
трудовий договір може бути розірваний
з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу у випадку
одноразового грубого порушення
трудових обов'язків керівником
підприємства, установи, організації
всіх форм власності.

Зазначаючи про незаконність його
звільнення за ч.1 п.1 ст. 41 КЗпП України,
ОСОБА_2 посилався на те, що його
посадові обов′?язки як заступника
директора товариства були чітко
визначені посадовою інструкцією
заступника директора ТОВ
«Сервіс-Житло-Комфорт», до його
трудових обов′?язків видача
співробітникам заробітної плати
взагалі не входила.

На підтвердження зазначеному позивач
надав Посадову інструкцію заступника
директора ТОВ «Сервіс-Житло-Комфорт»,
затверджену 06.03.2013 року в.о. директора
ОСОБА_2, якою визначені завдання та
обов'язки заступника директора
товариства (а.с. 11).

Представниками відповідача було
зазначено, що посадова інструкція
заступника директора ТОВ
«Сервіс-Житло-Комфорт» у товаристві не
розроблялася і не затверджувалася,
була виготовлена ОСОБА_2 з власної
ініціативи, за положеннями Статуту
товариства затверджена загальними
зборами учасників товариства не була.

Як вбачається із статуту ТОВ
«Сервіс-Житло-Комфорт», зі змінами та
доповненнями, затвердженими
протоколом №3 Загальних зборів
учасників від 29.12.2012 року, у товаристві
створюється одноособовий виконавчий
орган - Директор , який здійснює поточне
керівництво його діяльністю і є
підзвітним Вищому органу Товариства.
Директор вирішує усі питання
діяльності Товариства, за винятком тих,
що входять до виключної компетенції
Вищого органу Товариства. Крім інших
повноважень, директор, зокрема
визначає штатний розпис товариства,
здійснює прийом та звільнення
працівників товариства (п. 5.17, п. 5.20
Статуту).

Виключно до повноважень загальних
зборів Учасників ТОВ відноситься
затвердження правил, процедур та інших
внутрішніх документів товариства,
визначення його організаційної
структури (п.5.5 Статуту)

14.05.2013 року засновником підприємства,
який володіє 100 % статутного
(складеного) капіталу товариства
ОСОБА_4 було затверджено посадову
інструкцію директора ТОВ
«Сервіс-Житло-Комфорт», якою визначені
завдання та обов′?язки директора
товариства.

Тому колегія суддів приходить до
висновків, що наданий позивачем текст
Посадової інструкції заступника
директора ТОВ «Сервіс-Житло-Комфорт»,
затвердженої ним же як в.о. директора
підприємства 06.03.2013 року не є
документом, що визначає завдання і
обов′?язки заступника директора
товариства, така посадова інструкція у
відповідності до Статуту ТОВ
затверджена не була. Крім того, на час
її затвердження 06.03.2013 року як в.о.
директора ОСОБА_2 взагалі не виконував
обов′?язки директора товариства,
оскільки рішення про призначення
заступника директора ОСОБА_2 тимчасово
виконуючим обов'язки директора
відповідно до протоколу загальних
зборів учасників ТОВ
«Сервіс-Житло-Комфорт» №4 було
прийнято 27.03.2013 року (а.с. 34-35).

Таким чином підлягає оцінці чи було
допущено ОСОБА_2 одноразове грубе
порушення трудових обов′?язків, що
давало б підстави для звільнення його
за ч. 1 п. 1 ст.41 КЗпП України.

Згідно п.27 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
судами трудових спорів» на підставі
п.1.ч.1 ст. 41 КЗпП України за одноразове
грубе порушення трудових обов'язків
трудовий договір може бути розірваний
лише з керівником підприємства,
установи, організації (філіалу,
представництва, відділення, іншого
відокремленого підрозділу), його
заступниками, головним бухгалтером
підприємств, установи, організації,
його заступниками, іншими службовими
особами митних органів, державних
податкових інспекцій, яким присвоєні
персональні звання, і службовими
особами державної
контрольно-ревізійної служби та
органів державного контролю за цінами.
Вирішуючи питання про те, чи є це
порушення трудових обов'язків грубим,
суд має виходити з характеру проступку,
обставин, за яких його вчинено, яку ним
завдано (або могло бути завдано) шкоду.

Отже, звільнення за ч. 1 п. 1 ст.41
КЗпП України неможливе, якщо особа, яка
підлягає звільненню, не є керівником
підприємства, установи, організації
(філіалу, представництва, відділення,
іншого відокремленого підрозділу),
його заступником, головним бухгалтером
тощо і порушення має триваючий, а не
разовий характер.

Згідно наказу № 50-К від 28.10.2013 року
ОСОБА_2 звільнено з 29.10.2013 року з посади
заступника директора за одноразове
грубе порушення трудових обов'язків
згідно п. 1 ст. 41 КЗпП України та
припинено трудовий договір, підстава
доповідна записка головного
бухгалтера ОСОБА_5, пояснювальні
записки працівників та самого ОСОБА_2
Зі згаданим наказом позивач
ознайомлений, про що є відмітка в якій
міститься дані, що проти даного факту
заперечує (а.с. 4).

Як вбачається з видаткового касового
ордера від 21.06.2013 року ОСОБА_2 було
видано кошти в сумі 9505,04 грн. підставою
слугувала платіжна відомість № 16 від
20.06.2013 року за підписом керівника
Себрюк В.Д. та головного бухгалтера
ОСОБА_5 (а.с. 36).

В судовому засіданні сторони не
заперечували, що цим видатковим
касовим ордером видано грошові кошти
ОСОБА_2 для видачі (передачі) заробітної
плати працівникам TOB
«Сервіс-Житло-Комфорт», які надали
доручення йому на отримання заробітної
плати.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_10 на
ім′?я директора товариства від 24.07.2013
року, 22.06.2013 року ОСОБА_2 їй було видано
заробітну плату в розмірі 1435 грн. Після
її звернення до бухгалтерії
підприємства було з'ясовано, що
фактично її заробітна плата становить
1835 грн. Відомість, яка знаходилась у
бухгалтерії, не відповідала відомості,
в якій вона розписувалась, там стоїть
не її підпис (а.с.39).

Аналогічні пояснення щодо того, що
відомість, яка знаходилась у
бухгалтерії, не відповідала відомості,
в якій розписувались працівники TOB
«Сервіс-Житло-Комфорт», надали
працівники ОСОБА_8 (а.с. 40), ОСОБА_9 (а.с 38),
вони пояснили, що їх підписи в
відомості про отримання коштів
сфальсифіковані.

Згідно пояснень ОСОБА_2 на ім′?я
директора ТОВ «Сервіс-Житло-Комфорт»
від 25.07.2013 року він не додав заробітну
плату ОСОБА_10 в розмірі 400 грн., оскільки
остання написала заяву про надання
відпустки без збереження заробітної
плати строком на п'ять днів, і сказала,
що замість неї в ці дні буде працювати
інша людина. Проте, він цієї людини
особисто не бачив і ОСОБА_10, його не
знайомила з цією особою, ніхто замість
неї не працював а тому ці кошти він
недодав ОСОБА_10 до заробітної плати.
Після з'ясування всіх обставин ОСОБА_2
повернув їй ці кошти, а відомості до
бухгалтерії. (а.с. 37).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10
пояснювала, що лише після звернення до
бухгалтерії підприємства вона
дізналася, що їй видано заробітну плату
в значно меншому розмірі, ніж її
фактична заробітна плата. В відомості,
що міститься в бухгалтерії стоїть не її
підпис про отримання заробітної плати.
ОСОБА_2 при видачі коштів за
вирахуванням 400 грн. нічого їй не
пояснював, про те, що це неповна сума
нічого їй не говорив.

Встановивши, що трудові обов′?язки
заступника директора товариства
посадовою інструкцією визначені не
були, згідно видаткового касового
ордера від 21.06.2013 року ОСОБА_2 було
видано кошти в сумі 9505,04 грн. для видачі
заробітної плати працівникам, які
працюють на іншому об′?єкті
підприємства, підставою чому слугувала
платіжна відомість від 20.06.2013 року за
підписом керівника товариства та
головного бухгалтера, а позивачем не
заперечувалося, що він взяв за цією
відомістю зобов′?язання по виплаті
заробітної плати, слід дійти висновків,
що на заступника директора ТОВ
«Сервіс-Житло-Комфорт» було покладено
обов′?язок по видачі заробітної плати
в загальній сумі 9505,04 грн. працівникам
підприємства.

Виходячи з характеру проступку,
обставин, за яких його вчинено, колегія
суддів приходить до висновків, що
ОСОБА_2 було допущено одноразове грубе
порушення трудових обов′?язків, що
виразилося в фальсифікації підписів
працівників, які надали йому доручення
на отримання заробітної плати, у
відомості про отримання коштів при їх
видачі, порушенні трудових прав
працівника підприємства ОСОБА_10, яка з
вини позивача недоотримала значну
частину заробітної плати в сумі 400 грн.,
чим, беззаперечно, їй було завдано
шкоди. Зазначені кошти були
невиплачені працівнику безпідставно,
передані ОСОБА_10 лише після її
звернення до бухгалтерії підприємства
з-приводу незрозумілого зменшення
розміру заробітної плати.

Звільнення на підставі п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП
України за своєю природою є
дисциплінарним, а тому воно має
здійснюватись з дотриманням порядку і
строків, викладених у ст. ст. 148, 149 КЗпП
України.

Матеріали справи свідчать, що строк для
застосування дисциплінарного
стягнення відповідачем не порушений, у
позивача вимагались письмові
пояснення згідно ч.1 ст. 149 КЗпП України,
він був під розписку ознайомлений з
наказом.

Зважаючи на викладене, суд прийшов до
правильних висновків, що звільнення
ОСОБА_2 відбулося згідно вимог
трудового законодавства. Тому
правомірно відмовлено у задоволенні
позовних вимог про скасування наказу
про звільнення, поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу. Також судом
правильно відмовлено у задоволенні
позовних вимог про виплату одноразової
грошової допомоги працівнику в розмірі
двох його окладів на лікування,
оскільки відсутні дані про отримання
відповідачем такої заяви, умовами
колективного договору чи інших угод
такі виплати на підприємстві не
передбачені.

Посилання позивача на те, що 16.10.2013 року
він звернувся до директора ТОВ
«Сервіс-Житло-Комфорт» з заявою про
розірвання безстрокового трудового
договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України
висновків суду щодо законності
звільнення позивача за п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП
України жодним чином не спростовують.
Матеріали справи не містять доказів
отримання відповідачем такої заяви, і,
крім того, така заява була датована
16.10.2013 року після отримання ОСОБА_2
повідомлення про наступне звільнення
за одноразове грубе порушення трудових
обов′?язків за вих. № 602 від 11.10.2013 року.

У зв'язку з відсутністю порушення прав
позивача у сфері трудових відносин
підстав для задоволення позову в
частині відшкодування моральної шкоди
немає, тому судом правомірно
відмовлено у задоволенні позову і в цій
частині.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не
дають підстав вважати, що при вирішенні
справи мало місце неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду обґрунтоване,
ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 13 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий суддя:

Судді:

Справа № 759/19428/13-ц

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/6328/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Ключник А.С.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Росік Т.В.