Справа № 443/913/13
Головуючий у 1 інстанції: Галій О.Й.
Провадження № 22-ц/783/1859/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 32
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Курій Н.М і Крайник Н.П.,

при секретарі Данилик І.І.,

з участю позивача ОСОБА_3, третьої особи
ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5,
представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_3
на рішення Жидачівського районного
суду Львівської області від 29
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Жидачівського районного
суду Львівської області від 29
листопада 2013 року позов ОСОБА_3
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь
ОСОБА_3 660 грн. матеріальної шкоди та 3 000
грн. моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Вищезгадане рішення в
апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_5
та ОСОБА_3

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить
рішення Жидачівського районного суду
Львівської області від 29 листопада 2013
року змінити в частині стягнення з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заподіяну
матеріальну шкоду в розмірі 660 грн. та
моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. та
ухвалити нове рішення яким відмовити у
задоволенні відшкодування
матеріальної шкоди та зменшити розмір
відшкодування моральної шкоди, з
врахуванням вимог розумності,
виваженості та справедливості. Вважає,
що оскаржуване рішення ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, при цьому суд не
повно з»ясував усі фактичні обставини
справи та не дослідив і не надав
належної оцінки наявним у матеріалах
справи доказам, не сприяв повному,
об'єктивному та неупередженому її
розгляду, а тому рішення суду не
відповідає фактичним обставинам
справи, є таким, що підлягає зміні в
частині розміру матеріальної та
моральної шкоди.

ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі
просить рішення Жидачівського
районного суду Львівської області від
29 листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги у
повному обсязі та зобов"язати
відповідача ОСОБА_5 відшкодувати
заподіяну його діями шкоду та
відшкодувати її в натурі, передавши
йому, ОСОБА_3 річ того ж роду і такої ж
якості як належний ОСОБА_3 автомобіль
марки «ФОРД ЕСКОРТ», реєстраційний
номер НОМЕР_1, стягнути з відповідача 6
000 грн. матеріальної шкоди та 3 000 грн.
моральної шкоди. Апелянт - ОСОБА_3 з
даним рішення суду не згідний. Вважає,
що відповідач повинен передати йому
річ того ж роду і такої ж якості як
належний йому - ОСОБА_3 автомобіль марки
«ФОРД ЕСКОРТ» так як згідно ст. 1166 ЦК
України майнова шкода, заподіяна майну
фізичної особи відшкодовується в
повному обсязі особою, що її заподіяла.
Вважає, що перебіг строків позовної
давності розпочався після того, як
вирок суду набрав законної сили. Також
стверджує, що понесені ним витрати,
пов"язані з лікуванням та проведенням
обстеження частково підтверджуються
наявними у матеріалах справи
квитанціями.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційних скарг та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційні скарги до задоволення не
підлягають із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову частково та стягуючи із ОСОБА_5 в
користь ОСОБА_3 660 грн. матеріальної
шкоди та 3000 грн. моральної шкоди,
районний суд виходив з того, що
реальним та достатнім відверненням
спричиненої моральної шкоди буде
стягнення з відповідача моральної
шкоди в розмірі - 3000 грн. Згідно
квитанції від 02.04.2009 року з відповідача
на користь позивача стягнуто 660 грн. за
обстеження у ПП "АДГ-діагностика".

Відмовляючи у задоволенні позовної
вимоги про відшкодування матеріальної
шкоди за пошкоджений транспортний
засіб, у зв"язку з строком позовної
давності суд виходив з того, що
дорожньо-транспортна пригода сталася
02.12.2008 року, про порушення свого права
(завдання шкоди пошкодженням
транспортного засобу) позивач
довідався того ж дня, з позовом про
відшкодування матеріальної шкоди
звернувся до суду 14 травня 2013 року.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що
02.12.2008 року між населеними пунктами
Бережниця та Загурщина Жидачівського
району Львівської області сталася ДТП
за участю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Згідно
вироку Жидачівського районного суду
Львівської області від 31.05.2012 року
ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК
України.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об"єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку (ч.2
ст.1187 ЦК Украни).

Згідно з положеннями ст.28 чинного на
час вказаної ДТП
кримінально-процесуального кодексу
України особа, яка зазнала
матеріальної шкоди від злочину, вправі
при провадженні в кримінальній справі
пред'явити до обвинуваченого або до
осіб, що несуть матеріальну
відповідальність за дії
обвинуваченого, цивільний позов, який
розглядається судом з кримінальною
справою. Цивільний позов може бути
пред'явлений як під час досудового
слідства і дізнання, так і під час
судового розгляду справи, але до
початку судового слідства. Особа, яка
не пред'явила цивільного позову в
кримінальній справі, має право
пред'явити його в порядку цивільного
судочинства.

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач зразу ж після ДТП, тобто 02.12.2008
року було відомо про учасників пригоди,
в результаті якої йому була спричинена
матеріальна та моральна шкода. Під час
провадження кримінальної справи
позивач не подав цивільного позову і не
пред"явив вимог з приводу
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди заподіяної внаслідок
дорожньо - транспортної пригоди. Із цим
позовом ОСОБА_3 звернувся до суду 14.05.2013
року, тобто по спливу 4 роки і 5 місяців з
моменту, коли дізнався про порушення
свого права і про особу, яка його
порушила.

Посилання позивача на тривалий час
розслідування кримінальної справи не є
підставою для продовження чи
поновлення строку позовної давності,
так як результатом розслідування
кримінальної справи є лише питання
щодо притягнення винної особи до
кримінальної відповідальності.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК
України, є підставою для відмови у
позові.

З урахуванням вищенаведеного, не
заслуговують на увагу покликання
ОСОБА_3, що ним не пропущено строк
позовної давності для пред"явлення
позову, оскільки такий міг пред"явити
позов до ОСОБА_7 під час досудового
слідства і дізнання, так і під час
судового розгляду справи
(кримінального провадження), але до
початку судового слідства. Також, такий
позов не було предявлено. Такий позов
було пред"явлено в порядку цивільного
судочинства лише 14.05.2013 року - тобто з
пропуском строку позовної давності.

Покликання ОСОБА_5 як на підставу для
зменшення відшкодування моральної
шкоди, оскільки ним та його та його
дружиною куплялися медикаменти,
оплачувалися усі медичні огляди та
обстеження, витрати пов"язані з
харчуванням під час лікування ОСОБА_5
не заслуговують на увагу, оскільки
жодними належними доказами такі факти
не підтверджено.

З урахуванням ч.2 ст.1167 ЦК України судом
першої інстанції вірно стягнуто
моральну шкоду з відповідача, оскільки
така шкода завдано каліцтвом в
наслідок дії джерела підвищеної
небезпеки.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається залежно
від характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
порушення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вона є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування моральної шкоди
мають враховуватись вимоги розумності
та справедливості, а також майнового
стану цивільного відповідача.

При задоволенні моральної шкоди в
розмірі 3000 грн. судом першої інстанції
враховано конкретні обставини справи,
характер правопорушення, форму винної
поведінки безпосередньо заподіювача
шкоди та фактичні наслідки, оскільки
позивач зазнав фізичного болю у зв"язку
з ушкодженням здоров"я, перебуванням на
лікуванні, а також із тим, що
пошкодження транспортного засобу
настало внаслідок протиправних дій,
необережних дій відповідача - ОСОБА_5,
що такі втрати не могли не причинити
йому психічних і моральних страждань,
порушення звичних життєвих зв"язків.

Судом першої інстанції вірно не взято
до уваги витрати понесені на лікування
- придбання медикаментів, згідно
долучених позивачем фіскальних чеків
оскільки останній не надав доказів, що
саме такі ліки призначалися для його
лікування, на деяких чеках відсутня
дата придбання медикаменту, так само як
і витрати на придбання пального,
оскільки невідомо хто його придбав і
для яких потреб.

Також першої інстанції вірно взято до
уваги вимога позивача про
відшкодування витрат за обстеження у
ПП "АДГ-діагностика" згідно квитанції
від 02.04.2009 року в розмірі 660 грн. /а.с.60/
оскільки така квитанція оплачена
ОСОБА_3 за проведення останньому МРТ
голови без доведеного контрастування -
тому такі витрати підлягають
задоволенню.

У зв"язку з вищенаведеним, апеляційні
скарги висновків суду не спростовують,
а тому колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_3
та ОСОБА_5 слід відхилити, а рішення
Жидачівського районного суду
Львівської області від 29 листопада 2013
року залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325
ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Жидачівського районного суду
Львівської області від 29 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набранням ухвалою законної сили.

Головуючий:
О.Я. Мельничук

Судді:
Н.М. Курій

Н.П. Крайник