22-ц/775/918/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції
Суддя - доповідач Ткаченко Т.Б.
Р і ш е н н я

Іменем України

23 липня 2014 року
м.Маріуполь

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області в складі:

Головуючого - Ткаченко
Т.Б.,

Суддів -
Песоцької Л.І., Гаврилової Г.Л.

При секретарі -
Бєльченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
21 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» або Банк) звернулось з
даним позовом до ОСОБА_2, просило
стягнути з відповідачки
заборгованість за кредитним договором
№ б/н від 12 листопада 2007 року в сумі 23396
грн.83 коп. та витрати по оплаті судового
збору в розмірі 233 грн.97 коп.

Посилалось на те, що 12 листопада 2007 року
між сторонами укладено кредитний
договір, який складається із заяви
позичальника, Умов надання
банківських послуг, Правил
користування платіжною карткою та
Тарифів банку. На підставі зазначеного
кредитного договору відповідачці
надано кредит у розмірі 2000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Відповідачка, отримавши кредит,
систематично порушувала свої
договірні зобов'язання, після
виникнення боргу, такий не погасила.
Станом на 30 вересня 2013 року розмір
заборгованості позичальника становить
23 396 грн. 83 коп., яка складається із
заборгованості за кредитом - 7347 грн. 64
коп., за процентами за користування
кредитом - 11831 грн.32 коп., за комісією за
користування кредитом - 2865 грн. 64 коп.,
штраф: фіксована частина - 250 грн.,
процентна складова - 1102 грн.23 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
21 травня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» заборгованість за
кредитним договором б/н від 12 листопада
2007 року у розмірі 23146 грн.83 коп. та
судовий збір у розмірі 229 грн. 29 коп.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції і посилаючись в апеляційній
скарзі на порушення норм матеріального
і процесуального права, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, відповідач ОСОБА_2,
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Зокрема зазначає, що судом не звернуто
увагу на те, що умовами кредитного
договору встановлено обов'язок
позичальника щомісячно до 25 числа
сплачувати на користь Банку 7% від суми
заборгованості, з яких 4% направляються
на погашення частини кредиту, 3% - на
погашення відсотків.

Крім того, судом не враховано, що Банку
про порушення його прав стало відомо 30
вересня 2008 року, про що ним відображено
у розрахунку заборгованості в графі
«Сальдо простроченої заборгованості
за кредитом», а також те, що останній
платіж про часткове погашення
заборгованості Банк отримав 18 червня
2010 року.

Тому судом безпідставно не застосовано
положення ст.267 ЦК України, незважаючи
на те, що нею у судовому засіданні
зроблено заяву про застосування
строків позовної давності.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
апеляційний суд розглядає справу у
відсутності відповідачки, яка належним
чином повідомлена про дату, час і місце
судового розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника відповідачки
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, яка просила апеляційну
скаргу задовольнити, рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову,
заперечення представника ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» - Шишелової Н.В., яка
просила апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду залишити без змін,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно ст. 214
ЦПК України, суд вирішує такі питання:
чи мали місце обставини, якими
ґрунтувалися вимоги і заперечення, та
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (порушення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розділити між сторонами судові витрати
та інше.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги
Банку, суд першої інстанції виходив з
того, що із заявою про припинення
договору та закриття карткового
рахунку з моменту укладення договору
по теперішній час ОСОБА_2 до Банку не
зверталась, то він автоматично
пролонгований на той же строк.
Відповідачка ОСОБА_2 повинна нести
відповідальність перед ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» за невиконане
зобов'язання по кредитному договору
від 12 листопада 2007 року та з неї
підлягає стягненню заборгованість, за
виключенням фіксованої частини штрафу
в сумі 250 грн., враховуючи положення
ст.549 ЦК України, в розмірі 23146,83 грн.

Але з таким висновком погодитися не
можна з наступних підстав.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст.627, ст.6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначені умов договору
з урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені між ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідні для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнута згода.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 12 листопада 2007
року між закритим акціонерним
товариством комерційний банк
«ПриватБанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було
укладено договір, який складається з
заяви на встановлення кредитного
ліміту на платіжну картку та Умов і
Правил надання банківських послуг,
відповідно до якого останній надано
кредит в сумі 2000 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом (а.с.10-14).

Із Заяви про відкриття рахунку
вбачається, що ОСОБА_2 була ознайомлена
з Умовами і Правилами надання
банківських послуг та Тарифами банку, з
якими погодилась та засвідчила
особистим підписом. В цій же Заяві
визначено, що погашення заборгованості
за кредитом може проводитися шляхом
внесення коштів на картку клієнтом або
шляхом списання коштів з дебетової
картки.

В разі порушення Клієнтом строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених даним
договором більш ніж на 120 днів, Клієнт
зобов'язаний сплатити банку штраф в
розмірі 500 грн. + 5% від суми позову
(розділ 8 п.8.6. Умов) (а.с.12 зворот).

Як вбачається з заяви позичальника, яка
разом з Умовами і Правилами надання
банківських послуг, а також тарифами
банку складають укладений між
сторонами договір про надання
банківських послуг, сторони
домовились, що процентна ставка по
кредитному ліміту складає 3% в місяць на
залишок заборгованості, строк дії
карти не зазначено (а.с. 10).

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до розрахунку позивача у
зв'язку з порушенням виконання умов
кредитного договору станом на 30
вересня 2013 року, сума заборгованості за
кредитним договором ОСОБА_2 становить
23396 грн. 83 коп., яка складається з
заборгованості за кредитом 7347 грн.64
коп., заборгованості по відсотках за
користування кредитом 11831 грн.32 коп.,
заборгованості за комісією за
користування кредитом 2865 грн.64 коп.,
штрафів в сумі 250 грн. - фіксована
частина та 1102 грн.23 коп. - процентна
складова. Останній платіж за кредитним
договором було проведено 18 червня 2010
року (а.с.6-9).

Таким чином висновок суду про
неналежне виконання ОСОБА_2 кредитного
зобов'язання та існування
заборгованості є вірним.

Згідно Умов і правил надання
банківських послуг визначено, що
картковий рахунок відкривається на
невизначений строк (п.9.3. Умов).

Відповідно до п.9.12 Умов та Правил, які
разом з заявою позичальника, Пам'яткою
клієнта і Тарифами складає договір про
надання банківських послуг, договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього строку
ні одна із сторін не проінформує іншу
сторону про припинення дії договору,
він автоматично лонгується на той же
строк (а.с.11-14).

Згідно ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, в межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
даності укладається в письмовій формі.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи відповідачка подала до суду
першої інстанції заяву про
застосування строку позовної давності
(а.с.32-35).

Порядок погашення боргового
зобов'язання передбачено п.5 Розділу ІІ
Умов, у якому зазначено, що строк і
порядок погашення за кредитом
(кредитний ліміт, кредитна лінія) за
платіжними картками із встановленим
мінімальним обов'язковим платежем
наведений у Пам'ятці клієнта, яка є
невід'ємною частиною договору. Вказано,
що платіж включає плату за
користування кредитом, передбачену
Тарифами, і частину заборгованості за
кредитом (п.5.3) (а.с.11 -14).

За платіжними картками без
встановлення мінімального
обов'язкового платежу строк погашення
за кредитом наведено у п.5.4 Розділу ІІ
Умов, за яким строк погашення процентів
за кредитом - щомісячно за попередній
місяць, а строк погашення кредиту у
повному обсязі - не пізніше останнього
дня місяця, вказаного на платіжній
картці ( в полі MONTH).

За умовами п.п.3.1.1., 3.1.3. Розділу ІІ Умов
строк дії картки зазначений на
лицьовій стороні картки (місяць, рік).
Картка дійсна до останнього
календарного дня указаного місяця. За
закінченням строку дії відповідна
картка продовжується банком на новий
строк, якщо раніше (до початку місяця
закінчення строку дії) не надійшло
письмової заяви держателя про закриття
картрахунку, а також за умови наявності
грошових коштів на картрахунку для
оплати послуг із виконання
розрахункових операцій за
картрахунком (в передостанній день
місяця закінчення строку дії) і при
дотриманні інших умов продовження,
передбачених договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
строк дії карки, виданої ОСОБА_2, тобто
строк (у розумінні ст.631 ЦК України),
протягом якого банк має право
звернення із вимогою про повернення
суми кредиту і інших платежів за ним, а
позичальник зобов'язаний повернути
кредит та сплатити проценти, а також
обставини щодо продовження цього
строку, передбачені п.п.3.1.1., 3.1.3. Розділу
ІІ Умов, не визначено.

Представник відповідачки в
апеляційному суді пояснила, що ОСОБА_2
при укладенні договору в листопаді 2007
року видавалась картка строком дії на
два роки, яка була у неї викрадена 05
травня 2009 року, про що вона повідомила
Банк, надав відповідну заяву. Іншу
картку ОСОБА_2 не отримувала.

Дані обставини не спростовані
позивачем. Як вбачається з наданої
представником позивача довідки від 23
липня 2014 року, надати інформацію щодо
строку дії конкретної платіжної карти
без її наявності не уявляється
можливим (а.с.157).

Пояснення представника відповідачки
щодо строку дії платіжної картки
виданої ОСОБА_2 та того, що іншу картку
остання не отримувала підтверджується
також виписками по рахунку ОСОБА_2 за
період з 15 листопада 2007 року по 05 січня
2014 року, в яких зазначено лише номер
однієї платіжної картки. Даних про
видачу іншої картки виписки по
картрахунку відповідачки не містять
(а.с.43 -68, 92 - 94, 101 - 114).

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 здійснювала зняття коштів та
поповнення платіжної картки, останнє
зняття коштів відбулося 28 вересня 2008
року в сумі 200 грн., чим був повністю
використаний ліміт на платіжну картку
встановлений в розмірі 7000 грн. (а.с.101 -
114).

30 вересня 2008 року Банком проведено
нарахування процентів за користування
в сумі 208 грн.32 коп. внаслідок чого
ОСОБА_2 вийшла на прострочку, оскільки
заборгованість станом на вказану дату
складала 7208 грн.22 коп.

23 грудня 2008 року Банк, збільшив
кредитний ліміт по картрахунку ОСОБА_2
до 7700 грн., що не узгоджується з
положеннями п.9.1 Умов і правил надання
банківських послуг яким передбачено,
що держатель картки доручає Банку
призупинити або припинити дії Картки
або відмовити в її продовженні, заміні
або видачі нової Картки, якщо держатель
більш одного разу допустив прострочку
погашення мінімального обов'язкового
платежу.

З виписки по картрахунку відповідачки
також вбачається, що останнє списання
коштів на погашення кредиту по цьому
картрахунку відбулося 18 червня 2010 року
в сумі 1191,91 грн. З зазначеного часу
ніякі операції з кредитними коштами не
здійснювала, проценти та Кредит не
повертала.

В апеляційному суді представник
відповідачки пояснила, що не
заперечувала представник позивача,
зазначену суму Банк списав самостійно
з картрахунку ОСОБА_2 на який
зараховувалася її пенсія.

Отже, згідно з умовами кредитного
договору ОСОБА_2 зобов'язана
здійснювати повернення кредиту
щомісячними платежами та щомісячно
сплачувати проценти за користування
кредитом, а також встановлено
відповідальність за порушення їх
сплати, а також визначено останній
строк погашення Кредиту у повному
обсязі - не пізніше останнього дня
місяця, зазначеного в платіжній картці,
про якій в договорі не зазначено.

З огляду на вищезазначене, оскільки
сторонами відповідно до п.9.12
передбачалась пролонгація договору,
але і було визначено остаточний строк
повернення Кредиту, а останній платіж
на погашення кредиту відбувся 18 червня
2010 року, початок позовної давності для
стягнення заборгованості за цим
договором необхідно обчислювати саме з
цієї дати.

Матеріалами справи підтверджується, що
Банк звернувся з даним позовом до
відповідачки 01 листопада 2013 року (а.с.2 -
5), відповідачка наполягала на
застосуванні строку позовної давності,
а тому позивач пропустив строк
звернення до суду за захистом порушено
права.

У зв'язку з чим підстав для задоволення
позову Банку до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
не вбачається.

При таких обставинах, рішення суду
першої інстанції не може бути визнано
законним і обґрунтованим, а тому на
підставі ст.309 ЦПК України, воно
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову Банку.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_2
підлягає задоволенню.

При подачі апеляційної скарги
відповідачем понесені витрати по
оплаті судового збору - 121 грн.80 коп.
(а.с.122). Оскільки апеляційна скарга
відповідачки підлягає задоволенню,
відповідно до положень ст.88 ЦПК
України, їй підлягають відшкодуванню
зазначені витрати.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
21 травня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором від 12 листопада 2007 року
відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» (код платника 14360570) на
користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат
по сплаті судового збору 121 гривню 80
копійок.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :