РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2014 року
Підволочиський районний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого
Сташківа Н.Б.

за участю:

секретаря судового засідання
Стадницької З.О.

представника позивача
Іващука В.М.

відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в сел. Підволочиську
Тернопільської області цивільну
справу позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тернопільхлібпром»
до ОСОБА_2 про витребування грошей
набутих без достатньо правової
підстави,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2014 року позивач Товариство з
обмеженою відповідальністю
Тернопільхлібпром» звернулись до суду
з позовом до відповідача ОСОБА_2 про
витребування грошей набутих без
достатньо правової підстави,
посилаючись на те, що 20 серпня 2010 року
між ОСОБА_2 та ТзОВ «Тернопільхлібпром»
був виданий наказ по товариству про
призначення відповідача на посаду
касира з місячним випробувальним
терміном та окладом 1850 гривень. Цього ж
дня між сторонами був укладений
договір про повну матеріальну
відповідальність. Відповідач був
звільнений з роботи за згодою сторін на
підставі наказу директора
«Тернопільхлібпром» № 38к від 26 квітня
2013 року. Протягом вказаного періоду
відповідач працював на посаді
бухгалтера касира з посадовим окладом
згідно штатного розпису. 15 квітня 2013
року комісією з посадових осіб
«Тернопільхлібпрому» був складений
акт перевірки нарахування заробітної
плати працівникам ТОВ
«Тернопільхлібпром». Відповідно до
проведеної перевірки протягом вересня
2012 року - березня 2013 року бухгалтером
ОСОБА_4 відповідачу безпідставно
нараховувалась заробітна плата як
«доплата інша» в розмірі 1500 гривень, за
період вересня 2012 року - березня 2013
«доплата за суміщення посад» в розмірі
320 гривень, за період жовтень 2012 року -
березень 2013 року «доплата за суміщення
посад» - 720 гривень, що стверджується
відповідними платіжними відомостями.
На підтвердження викладеного вказав,
що в період роботи відповідача по
справі на посаді бухгалтера-касира не
видавалось жодних розпорядчих актів
наказів) про суміщення ним будь-яких
інших професій (посад) на підприємстві,
так саме і наказів про виконання ним за
внутрішнім сумісництвом іншої, крім
основної роботи, наказів про
заохочувальні чи компенсаційні
виплати на підставі яких у відповідача
виникло б право на оспорювані види
нарахувань. У зв'язку із чим вважають,
що відповідач отримав без достатньо
правової підстави види виплат на
загальну суму 15140 гривень, які просять
стягнути.

В судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги
підтримав у повному обсязі уточнив їх,
та просить стягнути із відповідача по
справі 14636,91 грн. недобросовісно
отриманих ним видів виплат, 3444 грн.
вартості судово-економічної
експертизи, а також судовий збір у
розмірі 243,60 грн.

Відповідач в судовому засіданні проти
заявлених позовних вимог заперечив та
вказав що, він працював на посаді
бухгалтера - касира у ТОВ
«Тернопільхлібпром» з 20 серпня 2010 року
по 26 квітня 2013 року, після чого був
звільнений за згодою сторін. З самого
початку його призначили на посаду
касира, а у подальшому він суміщав
посаду касира із бухгалтером, що
підтверджується як наказом про
звільнення так і відповідно штатним
розписом. Крім того він додатково вів
облік бухгалтерських документів по
транспортних засобах товариства, а
тому і бухгалтером були проведені йому
відповідні нарахування. Зазначив, що
будь-яких наказів про суміщення посад
він не підписував, а також наголосив, що
відповідні нарахування ним
отримувались добросовісно, оскільки
проводились не ним самим, а бухгалтером
яка і повинна нести відповідальність. В
задоволенні позовних вимог позивача
просить відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, думку відповідача, вивчивши
та проаналізувавши представлені
сторонами докази у їх сукупності,
вважає, що в задоволенні позовних вимог
слід відмовити, виходячи з наступних
міркувань :

Як встановлено в судовому засіданні з
письмових матеріалів і не
заперечувалось учасниками процесу
відповідач ОСОБА_2 20 серпня 2010 року на
підставі наказу № 86 к ТОВ
«Тернопільхлібпром» був прийнятий на
роботу на посаду касира з місячним
випробувальним терміном, з посадовим
окладом 1850 гривень у місяць.

Наказом № 38 к від 26 квітня 2013 року ТзОВ
«Тернопільхлібпром» відповідача
ОСОБА_2 звільнено з посади бухгалтера -
касира за п.1 ст. 36 КЗпП України - за
згодою сторін. Передачу справ провести
згідно наказу № 34 від 19 квітня 2013 року.
ОСОБА_2 здати, а ОСОБА_5 прийняти всі
бухгалтерські документи по
автотранспорту згідно акту, а касові
документи передати бухгалтеру - касиру
ОСОБА_6 згідно акту.

Згідно акту перевірки нарахування
заробітної плати працівникам ТОВ
«Тернопільхлібпром» від 15 квітня 2013
року відповідно до висновків якої
встановлено, що в результаті порушень,
вчинених головним бухгалтером ОСОБА_4
при веденні бухгалтерського обліку, та
нарахуванні заробітної плати в сумах,
які не відповідають посадовим окладам -
за вересень 2012 року - березень 2013 року
ТОВ «Тернопільхлібпром» - безпідставно
нараховано працівникам ОСОБА_4, ОСОБА_7,
ОСОБА_2, 52030, 40 грн. З врахуванням
нарахувань на заробітну плату -
матеріальна шкода, нанесена
підприємству діями головного
бухгалтера ОСОБА_4 склала - 71281,65 грн.

Крім того, відповідно до висновку
експерта Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз від 20 травня 2014 року, в
результаті дослідження представлених
документів встановлено, що в наказах
про призначення на роботу ОСОБА_2
відсутні записи про проведення доплат
(за суміщення посад, інших доплат), в
матеріалах справи відсутні накази та
інші внутрішні розпорядчі документи,
на підставі яких проводяться доплати, а
тому підстав для нарахування ОСОБА_2 у
розрахункових листках за вересень -
грудень 2012 року, січень-квітень 2013 року
доплат інших та доплат за суміщення
посад немає. Сума безпідставно
виплаченої доплати ОСОБА_2 за період з 01
вересня 2012 року по 26 квітня складає 14636,
91 грн.

Таким чином судом встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 працював на посаді
касира - бухгалтера у ТзОВ
«Тернопільхлібпром» у період з 20
серпня 2010 року по 26 квітня 2013 року. За
період вересень - грудень 2012 року,
січень-квітень 2013 року відповідачу
ОСОБА_2 безпідставно виплачена доплата
в розмірі 14636,91 грн.

Разом із тим відповідно до п.6, 7
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками вбачається, що на
підставі п.2 ст.132 КЗпП України за шкоду,
заподіяну зайвими грошовими
виплатами,неправильною постановкою
обліку і зберігання матеріальних чи
грошових цінностей, невжиттям
необхідних заходів до запобігання
простоям, випускові недоброякісної
продукції, розкраданню, знищенню і
зіпсуттю матеріальних чи грошових
цінностей, матеріальну
відповідальність в межах прямої
дійсної шкоди, але не більше середнього
місячного заробітку, несуть винні в
цьому директори, начальники і інші
керівники підприємств, установ,
організацій та їх заступники;
керівники та їх заступники будь-яких
структурних підрозділів, передбачених
статутом підприємства,установи,
організації чи іншим відповідним
положенням. До зайвих грошових виплат
відносяться, зокрема, суми стягнення
штрафів, заробітної плати, виплачені
звільненому працівникові у зв'язку з
затримкою з вини службової особи
видачі трудової книжки, розрахунку,
неправильним формулюванням причин
звільнення, тощо. При виявленні
безпосередніх заподіювачів шкоди,
викликаної виплатою зайвих сум,
знищенням чи зіпсуттям матеріальних
цінностей, вони зобов'язані
відшкодувати шкоду в межах,
встановлених законодавством.
Зазначені вище службові особи в цих
випадках несуть матеріальну
відповідальність в межах свого
середньомісячного заробітку за ту
частину шкоди, що не відшкодована
безпосередніми заподіювачами її, при
цьому загальна сума, що підлягає
стягненню, не повинна перевищувати
заподіяну шкоду. На них самих
покладається матеріальна
відповідальність у зазначених межах,
якщо з їх вини не було своєчасно вжито
заходів до стягнення шкоди з
безпосередніх заподіювачів її й таку
можливість підприємство втратило.
Пунктом 7 вказаної постанови
передбачено, що працівники, які не є
керівниками підприємства (установи,
організації) і структурних
підрозділів на підприємстві або їх
заступниками, за шкоду, заподіяну
зайвими грошовими виплатами,
викликаними неналежним виконанням
ними трудових обов'язків, несуть
матеріальну відповідальність за ч.1
ст.132 КЗпП України, крім випадків, для
яких ст.134 КЗпП України передбачена
повна матеріальна відповідальність. У
такому ж порядку визначається
матеріальна відповідальність
працівників, з якими укладено договір
про повну матеріальну
відповідальність (статті 135-1, 135-2 КЗпП
України, якщо шкода заподіяна не
незабезпеченням цілості прийнятого
під звіт майна, а іншими порушеннями
трудових обов'язків (неналежним
оформленням документів про виявлену
при прийнятті матеріальних цінностей
недостачу, що потягло її оплату тощо).

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, враховуючи те, що суд не
має права виходити за межі заявлених
позовних вимог, приходить до
переконання, що між сторонами виник
трудовий спір з приводу відшкодування
шкоди внаслідок зайвих грошових
виплат, а тому позивачу для вирішення
спору по суті необхідно було
звертатись в порядку трудового
законодавства з посиланням на норми
КЗпП України, які і регулюють дані
правовідносини, а не цивільного з
посиланням на норми, що регулюють
повернення коштів набутих без
достатньо правової підстави.

За вказаних обставин суд вважає, що у
задоволенні позовних вимог позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тернопільхлібпром»
до ОСОБА_2 про витребування грошей
набутих без достатньо правової
підстави слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись п.6,
7 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками ст.ст.132 КЗпП України,
ст.ст. 1212-1215 ЦК України, ст.ст. 383, 386, 387
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тернопільхлібпром»
до ОСОБА_2 про витребування грошей
набутих без достатньо правової
підстави - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на її
оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до

Апеляційного суду Тернопільської
області через Підволочиський районний
суд протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особи які брали участь
у справі але не були присутніми під час
проголошення судового рішення
протягом цього ж строку з часу
отримання копії даного судового
рішення.

Суддя