Відділ Держземагенства у
Києво-Святошинському районі Київської
Справа № 369/1237/14-ц
04.08.2014 року Києво - Святошинський
районний суд Київської області в
Головуючої судді Дубас Т.В.,
при секретарі Дідур М.О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Білогородської сільської ради, треті
особи: Управління Держземагенства у
Києво-Святошинському районі Київської
області, ОСОБА_3 про визнання недійсним
рішення сільської ради та визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в лютому 2014 року
звернулась до Києво-Святошинського
районного суду Київської області з
даним позовом, мотивуючи його тим, що
рішенням Білогородської сільської
ради № 317/15 від 19.06.2008 року ОСОБА_2
передано у приватну власність земельну
ділянку пл. 0,1616 га, розташовану в
АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд.

На підставі цього рішення 03.05.2011 року їй
видано державний акт на право
власності на землю.

Ці правові акти повинні визнані
недійним з таких підстав.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області 16
березня 2010 року визнано недійсним
заповіт, складений ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 від 20.04.2005 року, та свідоцтво про
право на спадщину за заповітом від
10.10.2006 року на житловий будинок АДРЕСА_1
яке послужило підставою для передачі
їй у приватну власність земельної
ділянки. Цим рішенням припинено право
власності ОСОБА_2 на житловий будинок
АДРЕСА_1

Рішенням Києв-Святошинськго районного
суду від 23 вересня 2013 року за позивачем
визнано право власності на ? житлового
будинку АДРЕСА_1

Право власності зареєстровано
позивачем у встановленому законом
порядку, що підтверджується витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 29.01.2014 року.

Згідно з заповітом ОСОБА_4 від 13 березня
1999 року спадкоємцем ? будинку АДРЕСА_1 є
ОСОБА_3, яка спадщину в установленому
законом порядку не оформила.

Отже, у зв'язку з набуття позивачем
права власності на ? житлового будинку
АДРЕСА_1 до позивача перейшло право
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1, на якій він розташований.

Тому позивач, з врахуванням уточнених
позовних вимог, просила визнати
недійсним рішення Білогородської
сільської ради № 317 від 19.06.2008 року в
частині передачі ОСОБА_2 у приватну
власність земельної ділянки пл. 0,1616 га
в АДРЕСА_1 та виданий на його підставі
03.05.2011 року державний акт на право
власності на земельну ділянку пл. 0,1616
га в АДРЕСА_1

Позивач направила до суду заяву в якій
просила розгляд справи провести у її
відсутності, вимоги підтримала, проти
ухвалення заочного рішення не
заперечувала.

Відповідача та треті особи в судове
засідання не з'явились, про день, час та
місце розгляду справи були повідомлені
належним чином.

За письмовою згодою позивача суд
ухвалив провести заочний розгляд
справи та ухвалити заочне рішення, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Суд, перевіривши матеріали справи,
та зібранні в ній докази, знаходить, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного
процесуального кодексу України (далі
-ЦПК України), суди розглядають у
порядку цивільного судочинства справи
щодо: захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин;
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що 20.04.2005 року
ОСОБА_4 склав заповіт на все належне
йому майно, в тому числі і на житловий
будинок АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2.

10.10.2006 року Третьою Сімферопольською
державною нотаріальною конторою за
реєстровим № 1-286, ОСОБА_2 було видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на житловий будинок з усіма
надвірними побудовами за АДРЕСА_1

Рішенням Білогороської сільської ради
№ 317 від 19.06.2008 року передано безоплатно
у власність ОСОБА_2 земельну ділянку
загальною площею 0,16 га., в тому числі
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд - 0,16 га.

Як вбачається з державного акту на
право власності на земельну ділянку, що
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 02190,
ОСОБА_2 на підставі рішення
Білогородської сільської ради № 317/15
від 19.06.2008 року є власником земельної
ділянки площею 0,1616 га, що розташована в
АДРЕСА_1 цільове призначення для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, кадастровий номер земельної
ділянки :02:005:0023.

Згідно листа виконавчого комітету
Білогородської сільської ради від
10.07.2014 р. № 1-17/311, вбачається що сесія
Білогородської сільської ради 19.06.2008
року прийняла рішення № 317 про передачу
гр. ОСОБА_2 в приватну власність
земельну ділянку площею 0,16 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд по АДРЕСА_1. Технічну
документацію із землеустрою
виготовляла землевпорядна організація
і допустила помилку, зазначивши в
державному акті на право власності на
ім'я ОСОБА_2 номер рішення сільської
ради № 317/15.

Відповідно до рішення
Києво-Святошинсього районного суду
Київської області від 16 березня 2010 року
визнано недійсним заповіт, складений
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідчений
20.04.2005 року Третьою Сімферопольською
державною нотаріальною конторою,за
реєстром № 1-286. Цим же рішенням визнано
недійсним свідоцтвом про право на
спадщину за заповітом, видане ОСОБА_2
10.10.2006 року за реєстром № 1-5531.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 23
вересня 2013 року визнано за ОСОБА_1 право
власності на ? будинку АДРЕСА_1.

Стаття 1225 ЦК України визначає що, право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення. До спадкоємців житлового
будинку, інших будівель та споруд
переходить право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування» №7
від 30.05.2008 р., відповідно до статті 1225
ЦК право власності на земельну
ділянку переходить до спадкоємців за
загальними правилами спадкування (зі
збереженням її цільового призначення)
при підтвердженні цього права
спадкодавця державним актом на право
власності на землю або іншим
правовстановлюючим документом.

Стаття 120 Земельного кодексу України (в
реакції станом на 23 вересня 2013 року)
передбачає що у разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду, що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку що, оскільки рішенням суду
припинено право власності відповідача
ОСОБА_2 на житловий будинок в АДРЕСА_1 та
скасовано свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, на підставі
якого приймалось спірне рішення
Білогородської сільської ради № 317 від
19.06.2008 року, а також враховуючи те, що
згідно рішення суду визнано за
позивачем право власності на ? будинку
в АДРЕСА_1 у відповідності до
вищевказаних норм Земельного кодексу
України та Цивільного кодексу України,
існують всі підстави для визнання
недійсним рішення Білогородської
сільської ради від 19.06.2008 року за № 317 та
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку
виданого на підставі даного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінив їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст.1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд дійшов
висновку про необхідність задоволення
позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене,
відповідно до ст.ст. 15, 16, 203, 215, 216, 1225 ЦК
України, ст. 120 ЗК України, Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
у справах про спадкування», та
керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 209, 212-215, 218,
224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати недійсним рішення
Білогородської сільської ради № 317 від
19.06.2008 року в частині передачі ОСОБА_2 у
приватну власність земельної ділянки
пл. 0,16 га, для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

Визнати недійсним державний акт
виданий на ім'я ОСОБА_2, що
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 02190,
про право власності на земельну
ділянку площею 0,1616 га, що розташована в
АДРЕСА_1, цільове призначення для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, кадастровий номер земельної
ділянки :02:005:0023.

Заочне рішення може бути переглянуто
Києво-Святошинським судом Київської
області за письмовою заявою
відповідача протягом 10 днів з моменту
отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня його
оголошення.

Суддя
Т.В.
Дубас