Номер провадження: 22-ц/785/6250/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів -Сегеди С.М.

-Артеменко І.А.

при секретарі - Добряк Н.І.

за участю :представника ОСОБА_3
-ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Одеської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Суворовського районного суду
м.Одеси від 14 травня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
визнання спільним сумісним майном
подружжя: автомобілю марки «Форд
Сіера», реєстраційний номер НОМЕР_1,
квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2,
визнання за ним права власності на ??
частину зазначеного майна, та
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про визнання квартири АДРЕСА_1 та
інвестиційного внеску в квартиру
АДРЕСА_2 особистою власністю,

ВСТАНОВИЛА:

01 липня 2011 року позивач звернувся з
позовом, який уточнив 26 червня 2013 року
(а.с.9 т2). Обґрунтовуючи свої вимоги
позивач посилається на те, що під час
шлюбу вони разом з відповідачкою на
спільні кошти придбали спірне майно,
яке просить поділити між сторонами
шляхом визнання за ним права власності
на ? частину .

Відповідачка позов не визнала та 23
вересня 2011 року звернулася з
зустрічним позовом про визнання за нею
права особистої власності на квартиру
АДРЕСА_1 та інвестиційного внеску в
квартиру АДРЕСА_2, оскільки вказане
майно вона придбала за особисті кошти,
які їй надала її мати та сестра.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 20 липня 2012 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 17 жовтня 2012 року ,
позов ОСОБА_3 задоволений частково.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину автомобіля FORD Siera, 1989 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1. У решті вимог відмовлено.
Зустрічний позов задоволено. Визнано
за ОСОБА_5 право власності на квартиру
АДРЕСА_1, на цільові іменні облігації
ТОВ «Альянс-Жилстрой» у кількості 4 048
штук на загальну суму 145 242 грн.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 березня 2013 року касаційна
скарга представника ОСОБА_3 задоволена
частково. Рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 20 липня 2012
року та ухвала апеляційного суду
Одеської області від 17 жовтня 2012 року
скасовані, справу передано на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи оскаржені рішення суд
касаційної інстанції вказав, що
посилання суду на перебування за
кордоном на заробітках родичів ОСОБА_5
та надсилання на її адресу грошових
коштів, як на підставу для визнання за
нею права власності на квартиру та
іменні цільові облігації ТОВ
«Альянс-Житлострок» у кількості 4 048
штук на суму 145 242 грн, є передчасним,
оскільки саме з цих підстав не можна
дійти висновку, що придбання
зазначеного майна відбулося за
особисті кошти ОСОБА_5

Рішенням суду першої інстанції від 14
травня 2014 року позов ОСОБА_3
задоволений частково.

Визнано право власності за ОСОБА_3 на
автомобіль марки «FORD Sierra», р/н НОМЕР_2 ,
1989 року випуску, білого кольору номер
кузову НОМЕР_3.

В іншій частині позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
визнання права особистої приватної
власності - задоволений.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на
іменні цільові облігації ТОВ
«Альянс-Жилстрой» у кількості 4048 штук
на суму 145242,00 грн. на однокімнатну
квартиру АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з порушенням
норм матеріального і процесуального
права та ухвалення нового рішення, яким
просить задовольнити його позов та
відмовити у задоволенні зустрічного
позову.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність рішення суду в межах вимог
скаржника і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Частиною 3 зазначеної
статті передбачено, що апеляційний суд
не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення
виходив з того, що позивач не довів, що
квартира та інвестиційний внесок було
придбано сторонами за спільні кошти.
Тому суд першої інстанції зробив
висновок, що зазначено майно не є
спільним сумісним майном подружжя. З
урахуванням доказів, наданих
відповідачкою, суд вважав, що зазначене
майно придбане на особисті кошти
відповідачки, яка отримала їх від
матері та сестри, які знаходилися на
заробітках в Італії.

Але судова колегія не може погодитися з
вказаним висновком з наступних
підстав.

Згідно з частиною 1 статті 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором (частина 1 статті 70 СК
України).

Відповідно до частини 7 статті 57 СК
України, якщо у придбання майна
вкладені крім спільних коштів і кошти,
що належали одному з подружжя, то
частка у цьому майні, відповідно до
розміру внеску, є його особистою
приватною власністю.

Особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто (пункт 3 частини 1 статті 57
СК України).

Згідно з пунктами 23, 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року N 11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу, включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (частина 4
статті 65 СК України).

Частиною 4 статті 65 СК України
передбачено, що договір, укладений
одним із подружжя в інтересах сім'ї,
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї.

Судовою колегією встановлено, що
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 20 березня 2000 року. В шлюбі
народились діти : ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8,9), які
після розірвання шлюбу проживають
разом з матір'ю.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_4 ,
виданого Болградським МРЕВ Одеської
області у 2002 році , ОСОБА_5 набула право
власності на автомобіль марки FORD Sierra,
реєстраційний № НОМЕР_2, 1989 року
випуску, білого кольору, тип ТЗ
легковий седан-В, номер кузову НОМЕР_3
(а.с. 10).

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 07 жовтня 2005 року ОСОБА_5 належить
квартира АДРЕСА_1, в якій вона проживає
разом з доньками (а.с. 28,29,47).

Згідно з договором № 140/20
купівлі-продажу цінних паперів в
процесі розміщення від 04 липня 2006 року,
ОСОБА_5 зобов'язалась прийняти у
власність та сплатити вартість повного
пакету іменних цільових (під житло)
облігацій (4048шт.) на суму 145252грн. (а.с.
42,43).

21 липня 2006р. ОСОБА_5 одержала на своє
ім'я сертифікат облігацій №0002002 на
цінні іменні папери у кількості 4048шт.
(а.с. 44).

Також судовою колегією встановлено, що
04 жовтня 2005 року ОСОБА_5 уклала
Кредитний договір №014/0074/74/37650 з
акціонерним поштово-пенсійним банком
«Аваль» на суму 22 000 доларів США на
строк до 04.10.2015 року (а.с. 45,46).

Окрім того, відповідачка 21 липня 2006
року уклала кредитний договір на
споживчі цілі, відповідно до умов якого
отримала 25 885 доларів США. У заставу
передається цінні папери на
однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 45).

Судова колегія приходить до висновку,
що спірне майно було придбано
сторонами під час шлюбу за кошти, які
відповідачка отримала по кредитному
договору з наступних підстав.

Так, відповідачка стверджує, що спірну
квартиру було придбано за кошти (22 000
доларів США), які вона отримала по
кредитному договору від 04 жовтня 2005
року, укладеному з АППБ «Аваль».
Виконання умов кредитного договору по
поверненню грошей відбулося за кошти
її матері та сестри, що також
підтверджується переказами. Кредитний
договір було погашено 05 грудня 2007 р.

На придбання цільових облігацій для
придбання квартири вона також уклала
кредитний договір від 21 липня 2006 року,
який було сплачено також її матір'ю та
сестрою.

Але судова колегія не може прийняти до
уваги обґрунтування зустрічного
позову з наступних підстав.

Як вже було встановлено судовою
колегією спірне майно було придбано
сторонами під час знаходження в шлюбі.
Відповідачка укладала договори
кредиту з метою придбання житла в
інтересах сім'ї. Приходячи до вказаного
висновку судова колегія звертає увагу,
що сторони спільно проживали, позивач
знаходився на території України, від
шлюбу у сторін у 1999 р. та 2009 р.
народилися доньки, що свідчить про те ,
що сторони підтримували подружні
стосунки.

Судова колегія не заперечує, що з боку
родичів відповідачка отримувала
грошеві перекази. Але будь-яких
доказів, в відповідності до ст. 60 ЦПК
України, що вказані кошти були
витрачені на погашення кредиту, який
був використаний на придбання квартир,
відповідачка не надала. Крім того ,
судова колегія звертає увагу, що в разі
встановлення , що дійсно кредит
погашався за кошти інших осіб, у сторін
виникають боргові зобов'язання перед
ними, але відсутні підстави зробити
висновок, що спірне майно є особистою
власністю відповідачки.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка
вказує, що спірне майно є її особистою
власністю, оскільки було придбано за її
кошти, але при цьому вказує, що кошти їй
надали її родичі. Будь- яких угод,
відповідно до яких у відповідачки
виникло право власності на зазначені
грошеві кошти, суду надано не було. Суд
першої інстанції ухвалюючи рішення на
вказану обставину та ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 березня 2013 року уваги не
звернув, у зв'язку з чим рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення по суті позивних вимог.

Визнаючи за позивачем право власності
на автомобіль в цілому суд першої
інстанції вийшов за межи позивної
заяви, що є порушенням ст. 11 ЦПК України,
та не врахував приписи ст. 69 СК України,
відповідно до яких частки в спільному
сумісному майні подружжя є рівними. На
підставі викладеного судова колегія
вважає, що рішення в зазначеній частині
також підлягає скасуванню.

Розглядаючи справу по суті судова
колегія приходить до висновку, що
сторони придбали спірне майно під час
шлюбу за спільні внески, у зв'язку з чим
воно є спільним сумісним майном
подружжя і в відповідності до ст. 69 СК
України частки в зазначеному майні є
рівними. Тобто за сторонами необхідно
визнати право власності по ? частині на
спірне майно.

Позивач не довів, що відповідачка
отримала право власності на квартиру
АДРЕСА_2, тому вимоги про визнання права
власності на ? частину квартиру
підлягають частковому задоволенню,
шляхом визнання за позивачем права
власності на ? частину іменних цільових
облігацій ТОВ «Альянс-Жилстрой».

Таким чином, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції, виносячи рішення,
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, неправильно
застосував норми матеріального та
процесуального права , що є підставою
для скасування рішення суду першої
інстанції з ухваленням рішення про
часткове задоволення позову та відмову
в задоволенні зустрічних позивних
вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. п.
1,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного суду
м.Одеси від 14 травня 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким
позов ОСОБА_3 та зустрічний позов
ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1, іменні
цільові облігації ТОВ
«Альянс-Жилстрой» у кількості 4048 штук
на суму 145242,00 грн. на однокімнатну
квартиру АДРЕСА_2, автомобіль марки
«Форд Сіера», реєстраційний номер
НОМЕР_1, спільним сумісним майном
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 право
власності в рівних частках, тобто по ?
частині за кожним, на наступне майно:
автомобіль марки «Форд Сіера»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, квартиру
АДРЕСА_1, іменні цільові облігації ТОВ
«Альянс-Жилстрой» у кількості 4048 штук
на суму 145242,00 грн. на однокімнатну
квартиру АДРЕСА_2.

В решті позов ОСОБА_3 та зустрічний
позов ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області В.О.
Суворов

С.М. Сегеда

І.А.
Артеменко