Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/3564/14Головуючий у 1-й
інстанції Турбіна Т.Ф. Суддя-доповідач
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Боєвої В.В.
суддів Маловічко
при секретарі Мосіній О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" на
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 27 травня 2014 року у справі
за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
"ПРИВАТБАНК" (надалі - Банк) до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

Банк звернувся до суду із
вищезазначеним позовом, в якому просив
стягнути з відповідача на користь
Банку заборгованість за договором №
б/н від 20.12.2007 року станом на 31.12.2013 року
у сумі 28 954,12 грн., яка складається із
заборгованості за кредитом 8 994,55 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом 11 109,59 грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом 6 995,02 грн., а
також штрафів відповідно до п. 8.6. Умов
та правил надання банківських послуг:
500,0 грн. штраф (фіксована частина), 1 354,96
грн. штраф (процентна складова), від
сплати якої на користь Банку
відповідач у добровільному порядку
ухиляється.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 27 травня 2014 року позов
Банку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку
заборгованість за кредитним договором
№ б/н від 20.12.2007 року на загальну суму 10
880,75 грн., яка складається з
заборгованості за кредитом 366,41 грн.,
заборгованості по процентам 6 631, 32 грн.,
заборгованості по комісії 2 888,70 грн.,
штраф 500,0 грн. (фіксована частина), штраф
494,32 грн. (процентна складова).

В решті позовних вимог Банку до ОСОБА_3
у цій справі відмовлено за спливом
строку позовної давності на підставі
заяви відповідача.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку
витрати по оплаті судового збору у
розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням в частині, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права судом першої
інстанції, Банк подав апеляційну
скаргу, в якій просив рішення суду
першої інстанції змінити в частині
зменшення розміру заборгованості за
кредитним договором (фактично в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог Банку за спливом строку позовної
давності) та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги Банку у
цій частині у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши доводи апеляційної
скарги Банку та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів апеляційного
суду дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції,
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог Банку у цій справі в частині за
спливом строку позовної давності,
керувався правовою позицією
Верховного Суду України, висловленою у
постанові від 06.11.2013 року у справі № 6-116
цс 13, та виходив з того, що права Банку
дійсно порушені, має місце
заборгованість з боку відповідача у за
кредитним договором, яким передбачено
погашення кредиту та процентів з боку
боржника на користь Банку щомісячними
платежами; проте, зазначені позовні
вимоги заявлені Банком поза межами
строку позовної давності, а відповідач
ОСОБА_3 просив позов Банку у цій справі
задовольнити частково, застосувавши в
якості відмови у цій частині позовних
вимог Банку саме сплив позовної
давності.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки основані на
доказах, поданих сторонами, до
встановлених правовідносин вірно
застосовані норми матеріального права,
відсутні порушення норм
процесуального права.

Так, судом першої інстанції було
правильно встановлено, що ОСОБА_3 має
заборгованість перед Банком за
кредитним договором № б/н від 20.12.2007
року станом на 31.12.2013 року у сумі 28 954,12
грн., яка складається із заборгованості
за кредитом 8 994,55 грн., заборгованості
по процентам за користування кредитом
11 109,59 грн., заборгованості по комісії за
користування кредитом 6 995,02 грн., а
також штрафів відповідно до п. 8.6. Умов
та правил надання банківських послуг:
500,0 грн. штраф (фіксована частина), 1 354,96
грн. штраф (процентна складова), від
сплати якої на користь Банку у
добровільному порядку ухиляється.

Правильність проведеного Банком
зазначеного розрахунку заборгованості
з боку відповідача ОСОБА_3 у суді першої
інстанції не оспорювалась.

Проте, відповідач ОСОБА_3 у суді першої
інстанції просив суд позов Банку
задовольнити частково в межах строку
позовної давності, в решті позовних
вимог Банку відмовити за спливом
останнього (а.с.55).

При вищевикладених обставинах, суд
першої інстанції зобов'язаний був
застосувати строк позовної давності до
позовних вимог Банку, заявлених у цій
справі поза межами строку позовної
давності, що відповідає вимогам ст. ч. 4
ст. 267 ЦПКУкраїни.

Та стягнути з ОСОБА_3 на користь Банку
заборгованість за кредитним договором
№ б/н від 20.12.2007 року на загальну суму 10
880,75 грн., яка складається з
заборгованості за кредитом 366,41 грн.,
заборгованості по процентам 6 631, 32 грн.,
заборгованості по комісії 2 888,70 грн.,
штраф 500,0 грн. (фіксована частина), штраф
494,32 грн. (процентна складова).

Оскільки, вищезазначений кредитний
договір, укладений між сторонами,
передбачає зобов'язання боржника
погашати кредит та відсотки
щомісячними платежами; строк позовної
давності має рахуватись окремо по
кожному черговому платежу; відповідач
наполягав на застосуванні строку
позовної давності в якості відмови у
задоволенні позовних вимог Банку,
заявлених останнім поза межами строку
позовної давності у цій справі (а.с.55); а
Банк у своєму позові чи окремо не
заявляв перед судом першої інстанції
клопотання про поновлення йому строку
на подачу вищезазначеного позову до
суду та поважність причин пропуску
строку позовної давності до частини
заборгованості 18 073, 37 грн. (розрахунок:
сума заявлених позовних вимог 28 954,12
грн. - сума задоволених позовних вимог 10
880,75 грн.), у стягненні якої суд першої
інстанції відмовив Банку за спливом
строку позовної давності по черговому
платежу з урахуванням правової
позиції, висловленої у постанові
Верховного Суду України від 6 листопада
2013 року у справі №6-116 цс 13, яка є
обов'язковою для застосування судами
України в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_3 із зазначеним
рішенням суду першої інстанції
погодився, останнє в апеляційному
порядку не оскаржував.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК
України).

Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами (ч. 2 ст. 303 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги Банку є
такими, що не спростовують висновків
суду першої інстанції в оскаржуємій
частині, а лише відображають позицію
позивача, висловлену ним у позові та
його представником у судовому
засіданні і яку вони вважають такою, що
є єдино вірною та єдино можливою.

Докази, передбачені ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, при розгляді цієї справи в
оскаржуємій частині при апеляційному
розгляді відсутні.

Суд першої інстанції з додержанням
вимог ст. ст. 10-11, 60-61 ЦПК України в межах
заявлених Банком позовних вимог та на
підставі доказів сторін розглянув дану
справу в оскаржуємій частині.

Дійсно строк дії картки не припиняє дії
договору, строк дії договору та строк
дії картки не є тотожніми поняттями.

Проте, початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

При вищевикладених обставинах, рішення
суду першої інстанції в оскаржуємій
частині у цій справі відповідає
вимогам щодо його законності та
обгрунтованості, а тому колегія суддів
апеляційного суду не вбачає
передбачених законом підстав для його
зміни чи скасування.

Крім того, у разі відмови Банку у
задоволенні його апеляційної скарги на
рішення суду першої інстанції в
оскаржує мій частині у цій справі,
останній не має права на компенсацію за
рахунок відповідача ОСОБА_3 судових
витрат у вигляді судового збору 144,77
грн., понесених ним у зв'язку із
розглядом справи у суді апеляційної
інстанції (а.с. 68).

Керуючись ст.ст. 307-308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК "ПРИВАТБАНК" відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 27 травня 2014 року у цій
справі в оскаржуємій частині залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяБоєва
В.В.Маловічко С.В.Гончар М.С.