АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6537/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Олійник А.С. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

30 липня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

Суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 12 серпня 2013
року, по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року до Самарського
районного суду м. Дніпропетровська
звернулося ПАТ КБ «ПриватБанк» з
позовом до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки /а.с.1-4/.

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 серпня 2013 року
позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк»
задоволено частково, в частині
звернення стягнення на предмет
іпотеки, в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ DNI0GK00000044 від 20 вересня 2006 року в
розмірі 73038,80 доларів США (що у
гривневому еквіваленті станом на 5
липня 2013 року складає 583580,01 гривень), з
зазначенням початкової ціни предмету
іпотеки не нижчою, визначеної у
договорі іпотеки, а саме майна - 107236,63
гривень та земельної ділянки - 130410,43
гривень, всього 237647,06 гривень, з
визначенням способу реалізації шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки з
укладенням від імені ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем з отриманням
витягу з Державного реєстру прав
власності , з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухоме майно у відповідних
установах, підприємствах, організаціях
з можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки та вирішено питання щодо
судових витрат /а.с.59-60/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та направити
вищезазначену цивільну справу на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на те, що судом неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи, та рішення суду ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог закону, інших актів
цивільного законодавства у
встановлений договором строк, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов'язань не допускається.
Договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Так у відповідності до ст.ст. 549, 550 ЦК
України, на підставі умов кредитного
договору нараховується до стягнення
пеня за несвоєчасне погашення кредиту,
а також пеня за несвоєчасну сплату
процентів за кредитним договором.

Судом встановлено, що 20 вересня 2006 року
між позивачем та відповідачем було
укладено кредитний договір № DNI0GK00000044,
відповідно до умов якого відповідач
отримав кредит у розмірі 46529,41 доларів
США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 20 вересня 2021 року та
відповідно до п. 1.1 кредитного договору,
кредит надавався на придбання
нерухомості /а.с.24-27/.

В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором між
позивачем та відповідачем 21 вересня 2006
року був укладений договір іпотеки №
DNI0GK00000044 відповідно до умов якого
відповідач надав в іпотеку нерухоме
майно, а саме: будинок загальною площею
106,60 кв. м., житловою площею 59,50 кв. м, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1 разом
із земельною ділянкою, які він придбав
за кредитні кошти отримані від
позивача /а.с.28-31/.

Однак, ОСОБА_2 у визначені графіком
погашення строки припинив здійснювати
погашення кредитних коштів, у зв'язку з
чим позивач звертався до відповідача з
письмовою вимогою від 24 травня 2013 року
про необхідність погашення існуючої
суми заборгованості за кредитним
договором, а у разі залишення її без
задоволення, звертав увагу останнього
про намір розпочати здійснювати
звернення стягнення на предмет іпотеки
/а.с.19-23/.

У встановлений строк вимогу про
дострокове повернення суми кредиту
відповідачем виконано не було, тому
станом на 05 липня 2013 року виникла
заборгованість, яка становить 73038,80
доларів США, що в гривневому
еквіваленті за курсом НБУ становить
583580,01 гривень, що складається з 36633,30
доларів США - заборгованість по
кредиту, 17135,60 доларів США -
заборгованість по відсоткам, 3192
доларів США - заборгованість по комісії
за користування кредитом 16077,90 доларів
США - пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно п.п.2.2.8. кредитного договору
№ DNI0GK00000044 від 20 вересня 2006 року
позичальник зобов'язується при
невиконанні своїх зобов'язань за
вказаним договором надати банку
будь-яке майно позичальника або третіх
осіб за узгодженням з банком для
погашення заборгованості, що
оформляється відповідними договорами
застави/іпотеки або застави.

Нормами ст. 7 ЗУ «Про іпотеку»
передбачено, що за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо
передбачене умовами договору, що
обумовлює основне зобов'язання.

Згідно ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Відповідно п.п.18.8.1. договору іпотеки №
DNI0GK00000044 від 21 вересня 2006 року
іпотекодержатель має право з метою
задоволення своїх вимог звернути
стягнення на предмет іпотеки у випадку,
якщо в момент настання термінів
виконання будь-якого із зобов'язань,
передбачених спірним кредитним
договором, вони не будуть виконані.

В своїй апеляційній скарзі відповідач
посилається на невідповідність
висновків суду першої інстанції
обставинам справи, оскільки суд при
ухвалені рішення не врахував, що
предмет іпотеки знаходиться у спільній
сумісній власності і у зв'язку з цим не
застосував положення СК України при
розгляді спірних правовідносин.

Однак, з наведеними твердженнями
апелянта колегія суддів не може
погодитись, з наступних підстав.

Відповідно ст. 578 ЦК України майно, що є
у спільній власності, може бути
передане у заставу лише за згодою усіх
співвласників.

Як вбачається з матеріалів справи, в
спірному кредитному договорі
засвідчена підписом згода ОСОБА_3 на
укладання договору та одержання
кредитних коштів на купівлю будинку,
який є предметом іпотеки. Між тим,
договір іпотеки (який на даний час не
оскаржений, у судовому порядку
недійсним не визнаний) містить
посилання, що при його укладанні було
враховано інтереси всіх осіб, які мають
право користування предметом іпотеки,
отримано їх згоду на укладення даного
правочину та виселення у випадку
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Крім того, не залучення до участі у
справі дружини ОСОБА_2- ОСОБА_3 не є
підставою для відмови в задоволенні
позовних вимог, оскільки остання не є
стороною в спірному кредитному
договорі та договорі іпотеки, не
заявляла самостійних вимог щодо
предмету спору та не оскаржувала
відповідні договори.

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтованого дійшов висновку про
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки з
укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем.

Висновки суду підтверджені належними,
дослідженими в судовому засіданні
доказами, яким суд дав правильну оцінку
відповідно до норм ЦПК України та є
такими, що відповідають нормам
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують і не містять
посилання на нові факти чи засоби
доказування, які б вказували на
незаконність ухваленого в справі
рішення, а тому підлягають відхиленню.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 серпня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді :