Справа № 228/946/12 Провадження №
22-ц/772/2030/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Цимбалюк Л. П.Категорія:
39Доповідач: Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2014 р. м. Вінниця Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Марчук В.С., Сало Т.Б.,

при секретарі Пантелеймоновій А.І.,

за участю апелянтки, відповідачки
ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,
представника позивача ОСОБА_4 -
адвоката ОСОБА_5, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Вінниці, в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про
визнання недійсними договору
купівлі-продажу

незавершеного будівництвом
житлового будинку, відоцтв про право на

спадщину, визнання права
власності на нерухоме майно в порядку

спадкування,

за апеляційними скаргами ОСОБА_2,
ОСОБА_6 на рішення Чернівецького
районного суду Вінницької області від
14 квітня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

05 вересня 2012 року ОСОБА_4 звернувся у
Чернівецький районний суд Вінницької
області з позовом до ОСОБА_2 за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні відповідачки комунального
підприємства «Могилів-Подільське
міжрайонне бюро технічної
інвентаризації» про визнання
недійсними свідоцтв про право на
спадщину, визнання права власності на
житловий будинок в порядку спадкування
( т. 1, а. с. 2-4 ), мотивуючи його тим, що він
є єдиним спадкоємцем за заповітом
усього майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2
року ОСОБА_8 Спадщину позивач прийняв,
оформив свої спадкові права на
земельну ділянку ( пай ), що доводиться
свідоцтвом про право на спадщину,
виданим в нотаріальному порядку 15
лютого 2008 року. Однак, житловий будинок
АДРЕСА_1 ОСОБА_4 успадкувати не зміг,
оскільки з відповіді КП
«Могилів-Подільське МБТІ» йому стало
відомо, що цей будинок з листопада 2009
року належить ОСОБА_2, яка успадкувала
його після смерті ОСОБА_9 Про існування
свідоцтва на ім'я ОСОБА_9 про право на
спадщину від 10 листопада 2009 року
позивач довідався лише 20 серпня 2012
року. Такі фактичні обставини
спонукали ОСОБА_4 звернутися з даним
позовом у суд.

07 листопада 2012 року ОСОБА_4 звернувся
в суд з позовом до ОСОБА_6 за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні відповідачки комунального
підприємства «Могилів-Подільське
міжрайонне бюро технічної
інвентаризації» про визнання договору
купівлі-продажу незавершеного
будівництвом житлового будинку
АДРЕСА_2 недійсним, визнання права
власності на це нерухоме майно в
порядку спадкування за заповітом ( т. 2,
а. с. 4-6 ). Позов мотивований тим, що після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 він є
єдиним його спадкоємцем. ОСОБА_8 як
єдиний син фактично прийняв спадщину
після смерті своїх батьків ( мати
ОСОБА_8 померла пізніше батька,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ), постійно за життя
проживав з ними. Ця спадщина
складається, зокрема, з недобудованого
будинку АДРЕСА_2 Вінницької області.
Однак, згідно рішення Чернівецького
районного суду Вінницької області від
09 лютого 2010 року на цей недобудований
будинок визнано право власності за
ОСОБА_2, 17 жовтня 2011 року остання
продала це майно ОСОБА_6, а рішенням
апеляційного суду Вінницької області
від 28 вересня 2012 року рішення суду
першої інстанції від 09 лютого 2010 року
про визнання за ОСОБА_2 права власності
на недобудований будинок АДРЕСА_2
скасоване, у позові ОСОБА_2 - відмовлено.
З огляду на викладене ОСОБА_4 просив суд
його позов задовольнити ( т. 2, а. с. 4-6 ).

Ухвалою Чернівецького районного
суду Вінницької області від 11 січня 2013
року вказані вище цивільні справи
об'єднані в одне провадження з
присвоєнням одного номера ( т. 1, а. с.76 ).

08 квітня 2014 року ОСОБА_4 частково
змінив предмет власних позовних вимог,
на підставі ч. 3 ст. 331, ст. 1218, ч. 5 ст. 1268 ЦК
України, ст. 4 Прикінцевих та перехідних
положень цього Кодексу просив визнати
договір купівлі-продажу незавершеного
будівництвом житлового будинку
АДРЕСА_2, укладений 17 жовтня 2011 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_6 недійсним, визнати за
ним право власності на будівельні
матеріали, конструкції, використані в
процесі будівництва фундаменту, стін,
даху, вікон, дверей, стелі цього
житлового будинку, готовністю 80%,
вартістю 133930,00 гривень. Також просив
визнати недійсними свідоцтва про право
на спадщину від 02 грудня 2008 року, видане
ОСОБА_9 на житловий будинок АДРЕСА_1 та
від 10 листопада 2009 року, видане ОСОБА_2
на цей будинок в порядку спадкування;
визнати за ним право власності на це
нерухоме майно в порядку спадкування
за заповітом після смерті ОСОБА_8 (т. 1, а.
с. 119-121).

Рішенням Чернівецького районного
суду Вінницької області від 14 квітня 2014
року, позов ОСОБА_4 задоволений.
Визнаний недійсним договір
купівлі-продажу незавершеного
будівництвом житлового будинку
АДРЕСА_2, укладений 17 жовтня 2011 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_6

За ОСОБА_4 визнано право власності на
будівельні матеріали, конструкції,
використані в процесі будівництва
фундаменту, стін, даху, вікон, дверей,
стелі цього житлового будинку,
готовністю 80%, вартістю 133930,00 гривень,
на погосподарському АДРЕСА_2 в с.
Мазурівка, що належали ОСОБА_8 в порядку
спадкування. Зобов'язано реєстраційну
службу Чернівецького районного
управління юстиції Вінницької області
скасувати державну реєстрацію права
власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на
незавершений будівництвом житловий
будинок АДРЕСА_2 Вінницької області.

Визнані недійсними свідоцтва про
право на спадщину серії ВМА № 679866 від 02
грудня 2008 року, зареєстроване в реєстрі
за № 5737 у спадковій справі № 584/2008,
видане ОСОБА_9 на житловий будинок
АДРЕСА_1, та про право на спадщину серії
ВМО № 166809 від 10 листопада 2009 року,
зареєстроване в реєстрі за № 3261 у
спадковій справі № 133/2009, видане ОСОБА_2
на житловий будинок АДРЕСА_1.

За ОСОБА_4 визнано право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1
Чернівецького району Вінницької
області. Зобов'язано реєстраційну
службу Чернівецького районного
управління юстиції Вінницької області
скасувати державну реєстрацію права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1,
зареєстрованого згідно витягу про
державну реєстрацію прав № 24431010 від 12
листопада 2009 року за ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про право на спадщину ( 3261 ) 10
листопада 2009 року та державну
реєстрацію права власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, зареєстрованого
згідно витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно № 24384287 від 09 січня 2009
року за ОСОБА_9 на підставі свідоцтва
про право на спадщину ( 5737 ) 01 грудня 2008
року.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_10 та
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 понесені ним
при зверненні до суду судові витрати у
вигляді судового збору в сумі 453,06
гривні ( т. 4, а. с. 2-7 ).

Ухвалою Чернівецького районного
суду Вінницької області від 22 квітня 2014
року ( т. 4, а. с. 10-11 ) у судове рішення від
14 квітня 2014 року внесено виправлення
стосовно розподілу судових витрат у
справі та забезпечення позову. В
частині відшкодування ОСОБА_4
понесених судових витрат замість суми
453,06 гривні стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_6
на користь ОСОБА_4 1899,66 гривень.
Резолютивна частина рішення суду
доповнена реченням про скасування
арешту, накладеного ухвалою
Чернівецького районного суду
Вінницької області від 07 листопада 2012
року, на майно - недобудований будинок
АДРЕСА_2 Вінницької області.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції, відповідачки ОСОБА_2
та ОСОБА_6 оскаржують його в
апеляційному порядку. ОСОБА_2 просить
рішення скасувати в цілому та ухвалити
нове рішення про відмову у позові
ОСОБА_4 у повному обсязі ( т. 4, а. с. 15-22 ).
ОСОБА_6 просить суд апеляційної
інстанції скасувати судове рішення від
14 квітня 2014 року, ухвалити нове рішення
про відмову ОСОБА_4 у позові щодо
визнання недійсним договору
купівлі-продажу незавершеного
будівництвом житлового будинку
АДРЕСА_2, укладеного 17 жовтня 2011 року
між нею і ОСОБА_2, та визнання за ОСОБА_4
права власності на будівельні
матеріали і конструкції, що були
використані в процесі цього
будівництва споруди готовністю 80% на
суму 133930,00 гривень по погосподарському
АДРЕСА_2 Вінницької області ( т. 4, а. с.
36-39 ).

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення та заперечення на апеляційні
скарги представників осіб, які беруть
участь у справі, апелянтки ОСОБА_2,
дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши в сукупності наявні в
ній докази, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційні
скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сто-рони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Умовами
обгрунтованості є повне і всебічне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, доведеність тих обставин,
які суд вважає встановленими,
відповідність висновків суду
обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд
посилався на оглянуті в судовому
засіданні та проаналізовані
погосподарські книги № 3 за 1986-1990 роки,
№ 3-4 за 1991-1995 роки, № 3-4 за 1996-2000 роки по
садибі АДРЕСА_2 в с. Мазурівка, з яких
вбачається, що за весь зазначений час
головою двору значився ОСОБА_8, лише у
2003 році такою вказана ОСОБА_9, його
тітка. Судом встановлено, що
спадкодавець ОСОБА_8 все своє життя до
смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року проживав у
будинку АДРЕСА_1 при житті - з батьками
та тіткою ОСОБА_9 Допитана судом як
свідок секретар Мазурівської
сільської ради ОСОБА_11 вказала, що їй
невідомо, чому у погосподарській книзі
за 2003 рік головою двору вказана ОСОБА_9,
адже правових підстав для такого
запису не було. Роком забудови будинку
АДРЕСА_2 у погосподарських книгах
вказаний 1973 рік. Земельна ділянка під
будівництво ОСОБА_9 у 1993-2003 роках не
надавалася.

При цьому слід зауважити, що з 15
квітня 1991 року набрав чинності Закон
України «Про власність», до цього часу
ОСОБА_9 жодних претензій до сестри
ОСОБА_8, її чоловіка ( батьків ОСОБА_8 ),
до самого ОСОБА_8 не мала, спорів з
приводу нерухомого майна між ними не
було; ОСОБА_9 власних майнових прав не
оформляла аж до грудня 2008 року. Звертає
увагу в цей момент той неоспоримий
факт, що ОСОБА_8 ( помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року
) фактично успадкував майно своїх
батьків як єдиний спадкоємець першої
черги, хоча юридично спадщину не
оформляв. Рішенням виконкому
Мазурівської сільської ради від 26
квітня 1994 року № 27 ОСОБА_8 безкоштовно у
приватну власність була надана
земельна ділянка площею 0,29 га по
АДРЕСА_2 він її обробляв, збирав урожаї,
працюючи у той час колгоспним
трактористом.

Суд першої інстанції зазначив, що
незавершене будівництво в садибі
АДРЕСА_2 в с. Мазурівка здійснене
самочинно, що ніким не оспорюється,
тому право власності за таких умов у
відповідності з нормами ст. 331 ЦК
України можливо визнати лише на
матеріали, обладнання тощо,
використані під час такого будівництва
(створення майна).

Суд дав грунтовну та об'єктивно
критичну оцінку певній документації,
оформленій на ім'я ОСОБА_9 у 2003 році,
якій на той час виповнилося 77 років,
щодо дозволу на спорудження житлового
будинку АДРЕСА_2 в с. Мазурівка. Суд
врахував наявність неспростованих
доказів про зведення незакінченого
будівництвом цього будинку саме
батьком ОСОБА_8 у період 1963-1973 років для
єдиного сина ОСОБА_12; в подальшому, аж
до цього судового спору, має місце саме
незавершене будівництво. Суд
акцентував увагу на тій фактичній
обставині, що земельна ділянка ОСОБА_9
під будівництво взагалі не
відводилася. З огляду на встановлені
фактичні дані судом обгрунтовано
надана критична оцінка відомостям
інвентарної справи, виготовленої у 2003
році, стосовно здійснення
незавершеного будівництва будинку
АДРЕСА_2 в с. Мазурівка саме ОСОБА_9

Визнання права на незавершений
будівництвом житловий будинок АДРЕСА_2
в с. Мазурівка за ОСОБА_2 в судовому
порядку завершилося ухваленням
апеляційним судом Вінницької області 28
вересня 2012 року рішення, яке набрало
законної сили, про відмову їй у
заявленій до територіальної громади
Мазурівської сільської ради вимозі. За
таких обставин, оформлений нею з ОСОБА_6
17 жовтня 2011 року договір
купівлі-продажу цього незавершеного
будівництва є недійсним з моменту його
укладення ( ст. ст. 317, 658 ЦК України ).

Стосовно спору про право власності
на будинок АДРЕСА_1, то суд правомірно і
справедливо виходив з того, що цей
будинок, аж до оформлення спадкових
прав ОСОБА_9, використовувався та
належав батькам ОСОБА_8; останній все
своє життя мешкав у цьому будинку, за
їхнього життя - з батьками, після їх
смерті - з тіткою ОСОБА_9 Відповідачі у
справі, зокрема ОСОБА_2 як племінниця
ОСОБА_9, не змогла вказати, з якого часу
в будинку АДРЕСА_1 почала проживати
ОСОБА_9, де вона мешкала до того, як
перейшла жити до сім'ї своєї сестри, а
матері ОСОБА_8 Ніхто із осіб, які беруть
участь у даній справі, не заперечує, що
цей будинок після смерті ОСОБА_13
належав на праві власності його
дружині - ОСОБА_8 Це доводиться витягом
з державного реєстру прав власності на
нерухоме майно від 30 січня 2008 року №
17547902 , згідно якого саме ОСОБА_8 видано
свідоцтво про право власності від 26
травня 1988 року ( т. 1, а. с. 219, т. 3, а. с. 127 ).
Її єдиний син ОСОБА_8 фактично вступив у
володіння спадковою нерухомістю, за
призначенням користувався будинком,
речами, що належали матері, від
спадщини не відмовлявся.

За таких фактичних обставин, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що оформлення 02 грудня
2008 року спадщини ОСОБА_9 після смерті
ОСОБА_8 ( сестри ) є безпідставним. При
цьому слід мати на увазі, що ОСОБА_9 було
відомо про наявність спадкоємця ОСОБА_8
за заповітом - ОСОБА_4, оскільки вона
зверталася в місцевий суд з позовом до
останнього про визнання заповіту
недійсним. Рішенням Чернівецького
районного суду Вінницької області від
13 листопада 2008 року їй у позові було
відмовлено, дане рішення набрало
законної сили (т. 2, а. с. 32-36).

Відповідачка ОСОБА_2 успадкувала
будинок АДРЕСА_1 Чернівецького району 10
листопада 2009 року після смерті 31 грудня
2008 року тітки ОСОБА_9 Однак, суд першої
інстанції констатував, що цей будинок
згідно свідоцтва про право власності
від 26 травня 1988 року ( т. 1, а. с. 219 )
належав на праві власності ОСОБА_8,
після смерті якої ІНФОРМАЦІЯ_1 року
нерухомість фактично успадкував
єдиний син ОСОБА_8, заповівши все своє
майно позивачеві ОСОБА_4 Саме з цих
підстав це ж майно не могла на законних
підставах успадкувати ОСОБА_9, а після
її смерті - відповідачка ОСОБА_2

Мотиви апеляційних скарг ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 не заслуговують на увагу, вони
не спростовують висновків суду першої
інстанції, викладених в оскаржуваному
судовому рішенні, тому колегія суддів
не знаходить підстав для задоволення
викладених в них вимог. Зокрема,
посилання ОСОБА_2 на недоведення ОСОБА_4
права на спадкування майна після
смерті ОСОБА_9 взагалі є недоречним,
оскільки він є спадкоємцем померлого
ОСОБА_8 за заповітом. Стверджуючи про
відсутність доказів про придбання
будівельних матеріалів на спорудження
будинку АДРЕСА_2 в с. Мазурівка ОСОБА_8,
ОСОБА_2 замовчує абсолютну відсутність
таких доказів у ОСОБА_9, а спадкування
ОСОБА_8 будинку АДРЕСА_1 після смерті
матері відбулося шляхом фактичного
вступу у володіння цим спадковим
майном.

Колегія суддів апеляційного суду
приходить до переконання, що
оскаржуване рішення суду першої
інстанції є вірним, обгрунтованим,
вмотивованим та справедливим щодо
законності заявлених ОСОБА_4 позовних
вимог. Суд першої інстанції, ухвалюючи
14 квітня 2014 року рішення у даній
цивільній справі, не помилився у
визначенні правовідносин, що склалися
між сторонами у справі, застосував
норми матеріального права, що
регулюють дані правовідносини з
врахуванням їх чинності у часі ( Закон
України «Про власність», ЦК УРСР ),
повно та всебічно дослідив і оцінив
фактичні обставини у справі, подані
сторонами докази. Суд ухвалив рішення,
виходячи з доводів і заперечень сторін,
з врахуванням принципу їх змагальності
та диспозитивності цивільного
судочинства. Відповідно до положень ст.
212 ЦПК України судове рішення належним
чином мотивоване, тому підстав для
задоволення апеляційних скарг судова
колегія не знаходить.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317,
319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_6
відхилити.

Рішення Чернівецького районного
суду Вінницької області від 14 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак вона може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/
Т.О. Денишенко

Судді: /підпис/
В.С. Марчук

/підпис/
Т.Б. Сало

З оригіналом вірно: