У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Нагорняк В.А.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 11 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 04 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Глибоцької сільської
ради Бориспільського району Київської
області про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
знесення самочинно побудованих споруд,
зобов'язання вчинити дії з демонтажу,
стягнення моральної шкоди та заборону
користуватися земельною ділянкою та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної шкоди,

встановив:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_2, Глибоцької
сільської ради Бориспільського району
Київської області про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, знесення самочинно
побудованих споруд, зобов'язання
вчинити дії з демонтажу, стягнення
моральної шкоди та заборону
користуватися земельною ділянкою.

В обґрунтування позову зазначала, що їй
з відповідачкою належать по Ѕ
частині житлового будинку з надвірними
спорудами по АДРЕСА_1. 24 травня 1996 року
рішенням Глибоцької сільської ради
Бориспільського району їй у приватну
власність була передана земельна
ділянка загальною площею 0,142 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Однак, починаючи з 2008
року ОСОБА_2 почала чинити їй перешкоди
в користуванні земельною ділянкою, а
саме: нею було здійснено
переобладнання та прибудова до будинку
приміщень та господарських споруд на
земельній ділянці, що їй не належить;
незаконно та без дозволу позивача в 2009
році здійснила монтаж поліетиленової
труби, яка прокладена від колодязя до
переобладнаної частини будинку, а
після добудови санвузла ще й монтаж
підземної водостічної труби;
побудувала на земельній ділянці ОСОБА_3
паркан з металевих стовпців. Такими
діями ОСОБА_2 їй було завдано моральну
шкоду, яку вона оцінює в 4 тис.
грн. На підставі вищевказаного, просила
позов задовольнити.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2
звернулася до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної шкоди.

В обґрунтування зустрічних позовних
вимог зазначала, що у 2010 році нею був
встановлений паркан з металевої сітки,
який відмежовував двір, що перебуває у
спільній часткові власності від городу
ОСОБА_3 25 жовтня 2013 року ОСОБА_3 разом з
своїм сином ОСОБА_4 знесли вказаний
паркан, а тому ОСОБА_2 вважає, що в
результаті зазначених дій їй було
заподіяно шкоду, яку вона оцінила на
суму 2 150 грн. На підставі
вищевказаного, просила зустрічний
позов задовольнити.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 11 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 04 червня 2014 року, позов ОСОБА_3
задоволено частково. Усунено перешкоди
у користуванні земельною ділянкою, яка
належить ОСОБА_3 на праві
приватної власності та зобов'язано
ОСОБА_2 демонтувати поліетиленову
трубу з електропроводом, яка
прокладена від колодязя (Л) до веранди
(А2) та водостічну трубу, яка прокладена
від санвузла до АДРЕСА_2
на земельній ділянці, що знаходиться в
АДРЕСА_1. В іншій частині позову
відмовлено. Зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної шкоди залишено без
задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
в частині задоволення позову
ОСОБА_3 і в цій частині ухвалити нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_3
в задоволенні позову.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позову ОСОБА_3 про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
знесення самочинно побудованих споруд,
зобов'язання вчинити дії з демонтажу,
стягнення моральної шкоди та заборону
користуватися земельною ділянкою та
відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні
позову про відшкодування матеріальної
шкоди, правильно встановили характер
правовідносин сторін у справі та
застосували норми матеріального права,
які регулюють ці правовідносини,
вирішили спір з урахуванням меж
заявлених позовних вимог та конкретних
обставин справи на підставі наданих
сторонами доказів з дотриманням норм
процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками судів попередніх інстанцій
та з їх оцінкою.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних рішень не дають підстав
для висновку, що судами попередніх
інстанцій при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК
України є підставами для скасування
судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Глибоцької
сільської ради Бориспільського району
Київської області про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, знесення самочинно
побудованих споруд, зобов'язання
вчинити дії по демонтажу, стягнення
моральної шкоди та заборону
користуватися земельною ділянкою та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної шкоди.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ
В.А. Нагорняк