Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року
м. Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової
О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
фермерського господарства
«Придніпровський-К» про розірвання
договору оренди земельної ділянки за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Миколаївської
області від 16 червня 2014 року,

встановила:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до фермерського
господарства «Придніпровський-К» про
розірвання договору оренди земельної
ділянки.

Позов мотивовано тим, що відповідно до
державного акта на право приватної
власності на землю вона є власником
земельної ділянки площею 5,0 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташованої в межах території
Новотимофіївської сільської ради
Снігурівського району Миколаївської
області.

Зазначала, що у 2004 році між нею та
фермерським господарством
«Придніпровський - К» був укладений
договір оренди землі строком на сім
років. Даний договір зареєстровано у
Снігурівському реєстраційному окрузі
12 травня 2008 року.

Посилаючись на те, що відповідачем
порушено умови договору, а саме орендна
плата в 2011 року їй виплачена частково, в

2012 році не виплачувалась, а за 2013 рік
виплачена несвоєчасно, просила про
дострокове розірвання вказаного
договору.

Рішенням Снігурівського районного
суду Миколаївської області від 6 травня
2014 року позов задоволено.

Розірвано договір оренди земельної
ділянки, укладений між ОСОБА_4 та
фермерським господарством
«Придніпровський-К», зареєстрований у
Снігурівському реєстраційному окрузі
записом у Державний реєстр земель від 12
травня 2008 року, дата державної
реєстрації 11 грудня 2013 року. Вирішено
питання судового збору.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 16 червня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким відмовлено ОСОБА_4 в задоволенні
позову.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що
сторони уклали договір оренди землі
терміном на

7 років, початок перебігу строку його
дії розпочався з моменту підписання, а
саме з 2004 року, та припинив свою дію 31
грудня 2011 року, тому підстав для
розірвання договору після закінчення
його дії не вбачається.

Висновок суду відповідає вимогам
закону.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє
собою поєднання волі та волевиявлення.
Воля сторін полягає в їхній згоді взяти
на себе певні обов'язки, вона повинна
бути взаємною, двосторонньою і
спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

На підставі ст. 20 Закону України
«Про оренду землі» (у редакції, яка була
чинною на момент виникнення
правовідносин) укладений договір
оренди землі підлягає державній
реєстрації.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру, тобто
реєстрацією є запис, фіксація фактів
або явищ з метою обліку та надання їм
статусу офіційно визнаних актів,
внесення до списку або книги обліку.

Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку про те, що при вирішенні судом
спору про визнання договору недійсним
з підстав відсутності у сторони волі на
його укладення правове значення має
наявність такої волі на момент
досягнення сторонами договору згоди в
належній формі з усіх істотних умов
договору, а не на момент його державної
реєстрації. Вчинення правочину слід
вважати момент, коли сторони свого часу
досягли згоди з усіх істотних умов.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 16 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова