Справа № 134/718/14-ц Провадження №
22-ц/772/2186/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Глушкова В. Ф.Категорія:
53Доповідач: Вавшко В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

ГоловуючогоВавшка В.С.,суддів:Стеблюк
Л.П., Зайцева А.Ю., При секретарі:Кирилюк
Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на
рішення Крижопільського районного
суду Вінницької області від 06 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
Піщанського районного центру
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді про зарахування на посаду
фахівця із соціальної роботи та
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з вказаним позовом, зазначав, що 12
квітня 2010 року перебуває у якості
безробітного в Піщанському районному
центрі соціальних служб для сім'ї,
дітей та молоді на посаду фахівця із
соціальної роботи. Однак йому було
відмовлено у прийнятті на роботу з
підстав невідповідності
кваліфікаційним вимогам щодо
вакантної посади. Відмову у прийнятті
на роботу вважає незаконною через
дискримінацію і такою, що порушує його
право на працю.

Посилаючись на вказані обставини,
ОСОБА_6 просив зобов'язати Піщанський
районний центр соціальних служб для
сім'ї, дітей та молоді зарахувати його
на посаду фахівця із соціальної роботи
з 13 травня 2013 року та стягнути з нього
на його користь заробітну плату за час
вимушеного прогулу за період з 13 травня
2013 року по день винесення рішення.

Рішенням Крижопільського районного
суду Вінницької області від 06 червня 2014
року у задоволенні зазначеного позову
відмовлено.

На таке рішення ОСОБА_6 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_6 має вищу освіту, здобуту у
Київському автомобільно-дорожньому
інституті, рівня спеціаліст у галузі
«автомобілі і автомобільне
господарство». 13 травня 2013 року
звернувся з письмовим направленням на
працевлаштування, яке отримав у
Піщанському районному державному
центрі зайнятості, до Піщанського
районного центру соціальних служб для
сім'ї, дітей та молоді.

20 травня 2013 року директор Піщанського
районного центру соціальних служб для
сім'ї, дітей та молоді Заболотня В.О.
прийняла рішення про відмову у
прийнятті на роботу з причини, що
кандидатура ОСОБА_9 за кваліфікацією не
відповідає вимогам зазначеної посади.

13 травня 2013 року ОСОБА_6 надав
відповідне направлення на
працевлаштування, однак із заявою про
зарахування його на посаду фахівця із
соціальної роботи не звертався.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з
того, що кандидатура позивача раніше
розглядалася на зазначену посаду
робочою групою, а саме: 09 квітня 2013 року
було вирішено відмовити ОСОБА_6 у
прийнятті на посаду фахівця соціальної
роботи у зв'язку з невідповідністю його
напрямку підготовки відповідно до
отриманої ним освіти, а 20 травня 2013 року
при розгляді направлення на
працевлаштування ОСОБА_6 на посаду
фахівець із соціальної роботи було
прийнято рішення про відмову у
прийнятті його на зазначену посаду з
причини, що кандидатура не відповідає
вимогам посади.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції вірно встановлені обставини
справи та відповідні їм правовідносини
та правильно застосовані норми
матеріального права.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 2 ст. 60 ЦПК України визначено,
що докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Колегією суддів з'ясовано, що заочним
рішенням Піщанського районного суду
Вінницької області від 08 листопада 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 19 грудня 2013 року, у задоволенні
позову ОСОБА_6 до Піщанського
районного центру соціальних служб для
сім'ї, дітей та молоді про зарахування
на посаду фахівця із соціальної роботи
та стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, відмовлено (а.с.
42-43). Підставою звернення ОСОБА_6 до суду
стало те, що за результатами співбесіди
09 квітня 2013 року, йому було відмовлено у
призначенні на посаду фахівця із
соціальної роботи, у зв'язку з
невідповідністю його освіти
кваліфікаційним вимогам зазначеної
посади.

20 травня 2013 року при розгляді
направлення на працевлаштування
ОСОБА_6 на посаду фахівець із
соціальної роботи, керівником
Піщанського районного центру
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді: Заболотнею В.О. було прийнято
рішення про відмову його у прийнятті на
вказану посаду з підстави: кандидатура
не відповідає вимогам посади (а.с. 3).

Таким чином, ОСОБА_6 двічі було
відмовлено у прийнятті на посаду
фахівець із соціальної роботи з тієї ж
самої підстави.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про засади запобігання та протидії
дискримінації в Україні»
дискримінація - рішення, дії або
бездіяльність, спрямовані на обмеження
або привілеї стосовно особи та/або
групи осіб за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, віку, інвалідності,
етнічного та соціального походження,
сімейного та майнового стану, місця
проживання, за мовними або іншими
ознаками (далі - певні ознаки), якщо вони
унеможливлюють визнання і реалізацію
на рівних підставах прав і свобод
людини та громадянина.

Стаття 6 зазначеного Закону України
передбачає заборону дискримінації,
відповідно до Конституції України,
загальновизнаних принципів і норм
міжнародного права та міжнародних
договорів України всі особи незалежно
від їх певних ознак мають рівні права і
свободи, а також рівні можливості для
їх реалізації.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд залишив без уваги незаконність
дискримінаційних дій відповідача по
відношенню до нього як громадянина,
який віднесений до категорії громадян,
що мають додаткові гарантії у сприянні
працевлаштування згідно п.9 ч. 1 ст. 5
Закону України «Про зайнятість
населення», колегія суддів не приймає
до уваги, оскільки ОСОБА_6 не заявляв
позов саме з підстав вказаного Закону,
а інші його твердження фактично
зводяться до одностороннього
тлумачення регулюючого спірні
правовідносини законодавства і лише на
свою користь, та повторного
обґрунтування заявлених вимог з
викладенням таких же самих обставин і
доказів, яким суд вже надав належну
оцінку у їх сукупності під час
вирішення позову ОСОБА_6, з яким він
звертався у серпні 2013 року (а.с. 120-122).

Колегією суддів встановлено, що
матеріали справи не містять
передбачені ст. 57-59 ЦПК України докази у
підтвердження доводів ОСОБА_6 про
неправильне застосування судом
положень трудового законодавства, а
тому суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про відмову ОСОБА_6 у
позові, оскільки він не відноситься до
категорії осіб, кваліфікація яких
відповідає вакантній посаді.

Колегія суддів також вважає, що
відмова роботодавця у прийнятті на
роботу через невідповідність
кваліфікації особи тій вакантній
посаді, на яку вона претендує, не є
дискримінацією, а є правом роботодавця
у разі, якщо вимоги щодо рівня освіти
встановлені законодавством (ч.2 ст.22
КЗпП України).

Окрім того, позивачем обраний невірний
спосіб захисту, оскільки суд не має
права зобов'язати роботодавця укласти
з особою трудовий договір, позаяк це
суперечить та порушє принцип рівності
сторін та свободи договору (ст.3 ЦК
України та ст.21 КЗпП України).

За таких обставин, та в силу ст.308 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду є законним та
обґрунтованим, постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування не має.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Крижопільського районного
суду Вінницької області від
06 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на протязі
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя : (підпис)
В.С. Вавшко

Судді : (підпис)
Л.П. Стеблюк

(підпис) А.Ю. Зайцев

З оригіналом вірно :