Справа № 510/897/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.07.2014 р.
Ренійський районний суд Одеської
області

у складі: - головуючого судді Дудник
В.І.;

- при секретарі Пройка С.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в м. Рені цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 позовні
вимоги визнав, щодо їх задоволення не
заперечував, просив розглянути справу
у його відсутності.

Позивач на задоволенні позову
наполягав, просив розглянути справу
без його участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
рішення у справі можливо постановити
при проведенні попереднього судового
засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України
при визнанні позову ухвалюється судове
рішення в порядку, встановленому ст. 174
цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були
дослідженні наступні докази: копія
свідоцтва про смерть ОСОБА_3 - померла
ІНФОРМАЦІЯ_1; копія свідоцтва про
смерть ОСОБА_4 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2;
копія свідоцтва про народження
позивача; копія свідоцтва про
одруження ОСОБА_4 із ОСОБА_5; копія
заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини
від 14.06.2011р.; копія витягу про державну
реєстрацію права ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
житловий будинок із надвірними
спорудами, розташований по АДРЕСА_1;
копія витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно від 15.11.2010р.; копія
звіту про проведення незалежної
оцінки вартості спадкового житлового
будинку від 16.05.2014р.; копія технічного
паспорту на житловий будинок із
надвірними спорудами по АДРЕСА_1,
оформленого на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_5;
копія договору на право житлової
побудови та безстрокового
користування земельною ділянкою від
15.04.1955р.; постанова про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 07.04.2014р.

Судом в ході судового розгляду справи
встановлено, що позивач ОСОБА_1 та
відповідач ОСОБА_2 є синами ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 За життя батькам сторін на
підставі договору про право забудови
від 21.04.1955р. на праві власності належав
житловий будинок із надвірними
спорудами, розташований по АДРЕСА_1,
кожному по ? частині нерухомості. Факт
належності житлового будинку ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 підтверджується також
відміткою КП «Реніське БТІ» у договорі
на право житлової побудови та
безстрокового користування земельною
ділянкою, технічним паспортом на
нерухомість. На випадок смерті ОСОБА_4
не розпорядився належним йому майном,
заповіту не залишив, ІНФОРМАЦІЯ_2 -
помер. У встановлений законодавством
строк для прийняття спадщини матір
позивача - ОСОБА_3 не звернулася до
нотаріальної контори із заявою про її
прийняття, проте вона прийняла
спадщину фактично, вступом в
управління та володіння спадковим
майном в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР
1963р. За оформленням прийняття спадщини
ОСОБА_3 не зверталася, оскільки на той
час була відсутня технічна
документація на нерухомість.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 За життя
вона не розпорядилася належним їй
майном, заповіту не залишила. На момент
смерті ОСОБА_3 разом із нею мешкав
позивач - її син. Відповідач ОСОБА_2 за
прийняттям спадщини після смерті
матері не звертався, на неї не
претендує, не заперечує, щоб спадщину
оформив позивач. Позивач на день
смерті матері мешкав разом із нею,
піклувався про неї, а після її смерті у
передбачений законом строк подав заяву
до нотаріуса про прийняття спадщини.

Таким чином, позивач прийняв спадщину
в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що
залишилася після померлої ОСОБА_3 і
вважає, що має всі законні підстави для
визнання за ним права власності на неї,
оскільки до держави вона не перейшла,
відумерлою не визнана, інший
спадкоємець на неї не претендує.

Вивчивши матеріали справи та надані
документи, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги позивача
обґрунтовані і підлягають задоволенню,
оскільки його доводи знайшли своє
належне підтвердження в судовому
засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин
справи сторони не заперечують,
визнають їх, суд вважає, що факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги і мають
значення для справи встановлені, у
зв'язку із чим немає необхідності у
підтвердженні їх доказами засобом
дослідження показань свідків.

Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та
Перехідних положень ЦК України 2003р.
Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
ОСОБА_4 помер у ІНФОРМАЦІЯ_2 (тобто до
набрання чинності ЦК України 2003р.), а
матір позивача фактично прийняла
спадщину після смерті чоловіка, данні
цивільні відносини регулюються
положеннями ЦК Української РСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР
1963р. спадкування здійснюється за
законом та за заповітом. Спадкування за
законом має місто, коли і оскільки воно
не змінено заповітом. Як передбачено ч.
1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при
спадкуванні за законом спадкоємцями
першої черги є в рівних частках діти,
інший з подружжя та батьки померлого.

Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР
1963р. для набуття спадщини необхідно,
щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята
спадщина вважається належною
спадкоємцю з часу відкриття спадщини.
За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р.
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він: фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; подав до державної
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Вищевказані дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, матір
позивача була спадкоємицею першої
черги за законом після смерті свого
чоловіка. Вона у передбачений законом
строк не подала нотаріусу заяву про
прийняття спадщини, проте на момент
смерті ОСОБА_4 мешкала разом із ним,
вступила в управління та володіння ?
частиною житлового будинку, що
належала померлому, сплачувала за її
утримання комунальні послуги та
доглядала за нею, отже вважається
такою, що прийняла її. Прийняття
спадщини є фактом, яке відображає волю
спадкоємця придбати майно після смерті
спадкодавця.

Таким чином, матір позивача
прийняла спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст.
549 ЦК Української РСР 1963р., однак, вона
не могла оформити прийняття спадщини
та отримати відповідне свідоцтво,
оскільки ними, як співвласниками
нерухомості, на той час не було
оформлено технічну документацію на
житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.
Спадкові відносини після її смерті
регулюються положеннями ЦК України
2003р.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України 2003р.
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом (ст. 1217 ЦК України). Право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі не охоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК
України). Ст. 1258 ЦК України встановлено,
що спадкоємці за законом одержують
право на спадкування почергово. У першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, той з подружжя,
який його пережив, та батьки.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
поживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК
України, він не заявив відмову від неї.
Незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК
України, для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини.

Як було встановлено судом, позивач у
справі є спадкоємцем першої черги за
законом (ст. 1261 ЦК України). Він у
передбачений законом строк подав
нотаріусу заяву про прийняття
спадщини, отже вважається таким, що її
прийняв. Прийняття спадщини є фактом,
який відображає волю спадкоємця
придбати майно після смерті
спадкодавця. В даному випадку позивач
прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК
України, оскільки його воля, як
спадкоємця за законом, була виражена у
його діях щодо подачі відповідної
заяви до нотаріуса. Крім того, на час
смерті ОСОБА_3 позивач мешкав разом із
нею.

Таким чином, позивач прийняв
спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України,
однак, він не може оформити прийняття
спадщини та отримати відповідне
свідоцтво, оскільки за життя його
матір'ю не було належним чином
оформлено прийняття спадщини після
смерті її чоловіка та зареєстровано
право власності на нерухомість
вцілому, у зв'язку із чим в даний час
позивач вимушений звернутися до суду
із позовом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

З урахуванням викладених позивачем та
досліджених у судовому засіданні
обставин, суд вважає можливим
задовольнити його вимоги щодо визнання
за ним права власності на житловий
будинок із надвірними спорудами, що
належав ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213
ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК
Української РСР 1963р., ст.ст. 15, 328, п.4
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України 2003р., ст. ст. 15, 328, 1217, 1261, 1268, 1270
ЦК України 2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку
спадкування за законом право власності
на житловий будинок із надвірними
спорудами (окрім самочинно
побудованих), розташований по АДРЕСА_1,
що належав ОСОБА_3, померлій
ІНФОРМАЦІЯ_1 та рахується
зареєстрованим за ОСОБА_3 (1/2 частина
нерухомості) та ОСОБА_4 (інша ? частина
нерухомості), померлим ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.І. Дудник