Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3340/14
Головуючий у 1-й інстанції: Дубина
Суддя-доповідач: Кочеткової І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі

Головуючого Кочеткової І.В.,

суддів Маловічко С.В.,

Пільщик Л.В.,

При секретарі: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа
Ленінський відділ державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції про
припинення стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 10 червня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вищевказаним позовом і просив
на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України, ст.192 СК
України ухвалити рішення про
звільнення його від обов'язку зі сплати
аліментів на користь ОСОБА_4 на
утримання сина ОСОБА_5, посилаючись на
те, що за мировою угодою сторін від 20
травня 2013 року, визнаною судом при
вирішенні спору про визначення місця
проживання неповнолітнього сина,
дитина рівний проміжок часу проживає у
кожного із батьків. Крім того, у
позивача змінилося матеріальне
становище, у 2011 році в іншому шлюбі у
нього народилася донька ОСОБА_6, яку він
також зобов'язаний утримувати.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 10 червня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування
судового рішення і ухвалення нового
про задоволення позову ОСОБА_3
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню у зв'язку із наступним.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що підстав для звільнення його
від обов'язку зі сплати аліментів на
утримання неповнолітнього сина не мА, а
обставини, на які послався позивач,
можуть бути підставою лише для
зменшення розміру аліментів, проте
такі вимоги останнім не заявлялися.

Проте повністю погодитися з такими
висновками не можна, оскільки суд
дійшов їх з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
вони не ґрунтуються на зібраних у
справі доказах.

За змістом ч.4 ст.223 ЦПК України, якщо
після набрання рішенням суду законної
сили, яким з відповідача присуджені
періодичні платежі, зміняться
обставини, що впливають на визначені
розміри платежів, їх тривалість чи
припинення, кожна сторона має право
шляхом пред'явлення нового позову
вимагати зміни розміру, строків
платежів або звільнення від них.

Встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4
являються батьками ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання
шлюбу батьків у жовтні 2010 року
залишився проживати з матір'ю (а.с.6, 11).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 30 вересня 2010 року із
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуті
аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у
розмірі ? частки всіх видів заробітку
щомісячно, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 19 липня 2010 року і до
повноліття дитини. Вказане рішення
знаходиться на примусовому виконанні в
органах виконавчої служби,
заборгованості зі сплати аліментів
немає (а.с.7-8, 15).

Ухвалою цього ж суду від 20 травня 2013
року визнана мирова угода сторін у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визначення місця проживання дитини, за
умовами якої в період навчального року
їх неповнолітній син ОСОБА_5 буде
знаходитися цілодобово протягом
одного тижня за місцем проживання
батька, а протягом наступного тижня - за
місцем проживання матері. На літніх
канікулах дитини буде знаходитися по
два тижні календарного місяця у
кожного з батьків. В період знаходження
дитини у кожного із батьків кожний із
них виконує дії по вихованню дитини,
забезпеченню харчуванням, одягом,
медичною допомогою, культурним
розвитком та дозвіллям (а.с.9-10)

18 березня 2011 року ОСОБА_3 одружився з
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилися
донька ОСОБА_6. Позивач разом зі своєю
новою сім'єю проживають у приватному
будинку без реєстрації (а.с.12,14,38).

За даними паспорта позивача і довідки
від 5 червня 2014 року №4584 єдиної
абонентської служби центру
обслуговування абонентів №9
Запорізької міської ради
зареєстрованим місцем його постійного
проживання являється АДРЕСА_1. За цією ж
адресою зареєстровані і постійно
проживають відповідач і неповнолітній
син сторін (а.с.5 зворот, 37).

Позивач має постійне місце роботи,
працює слюсарем ТОВ „Сатурн", його
заробіток складає 1600 - 1800 грн., розмір
аліментів, що стягується за судовим
рішенням на користь відповідача,
становить 330-370 грн. (а.с.41-42).

Заперечуючи проти позову, відповідач
зазначала, що дитини фактично весь час
проживає з нею і знаходиться на її
утриманні, а розмір сплачуваних
позивачем аліментів являється
незначним і таким, що не забезпечує
нормальний розвиток сина.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН
про права дитини від 20 листопада 1989
року, яка ратифікована Постановою
Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від
27 лютого 1991 року та набула чинності для
України 27 вересня 1991 року, держава
визнає право кожної дитини на рівень
життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку дитини. Батьки
або інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

За домовленістю між батьками дитини
той із них, хто проживає окремо від
дитини, може брати участь у її
утриманні в грошовій і (або)
натуральній формі. За рішенням суду
кошти на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі (ч. 2, 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до положень ст.ст. 183,184 СК
України розмір аліментів визначається
у частці від заробітку (доходу) матері,
батька дитини, а якщо платник аліментів
має нерегулярний, мінливий дохід,
частину доходу одержує в натурі, а
також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення, - у твердій
грошовій сумі.

Частина перша статті 192 СК України
передбачає, що розмір аліментів,
визначений за рішенням суду або за
домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року №3 "Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справи щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
розмір аліментів, визначений судовим
рішенням або за домовленістю між
батьками, суд може змінити за позовом
платника або одержувача аліментів у
зв'язку зі зміною матеріального чи
сімейного стану, погіршення чи
поліпшення здоров'я когось із них.

Підстави звільнення батьків від
обов'язку утримувати дитину, або
припинення права на аліменти
передбачені ст.ст.188, 190 СК України, а
саме: дохід дитини набагато перевищує
доходи батьків і забезпечує повністю
її потреби або укладення батьками
договору про припинення права на
аліменти у зв'язку з передачею права
власності на нерухоме майно дитині.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України,
розмір аліментів, визначений рішенням
суду, не вважається незмінним. Отже, у
зв'язку із значним покращенням
матеріального становища платника
аліментів матір дитини може подати до
суду заяву про збільшення розміру
аліментів. Значне погіршення
матеріального становища батька може
бути підставою для його вимоги про
зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає
підстави для зміни розміру аліментів,
визначеного за рішенням суду, але не
пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3
ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України
тільки вказує на можливість зміни
раніше встановленого розміру
аліментів за наявності доведених в
судовому порядку підстав, а саме: зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

З огляду на те, що законодавцем чітко
визначені підстави для припинення
права на аліменти на дитину або
звільнення батьків від обов'язку
утримувати дитину, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність передбачених
законом підстав для припинення
стягнення аліментів з ОСОБА_3

Укладення сторонами мирової угоди про
періодичне проживання дитини сторін у
кожного із батьків, які зареєстровані
за однією адресою, участь батька у
лікуванні дитини і придбанні ліків,
одягу, канцелярських товарів не
являється достатньою підставою для
припинення його аліментних обов'язків.

Проте суд, вирішуючи спір, не обговорив
питання про можливість застосування до
спірних правовідносин ст.192 СК України
щодо зменшення раніше визначеного
розміру стягнення з урахуванням зміни
сімейного становища платника
аліментів - укладення шлюбу з іншою
жінкою і народження у 2011 році доньки
ОСОБА_6.

Вказані обставини у відповідності зі
ст.192 СК України дають підстави для
зменшення раніше визначеного розміру
аліментів з 1/4 до 1/5 частки всіх видів
заробітку відповідача.

Таке вирішення спору не являється
порушенням припису ст.11 ЦПК України,
оскільки не являється виходом за межі
позовних вимог, адже між сторонами
виник спір з приводу аліментів, які
позивач сплачує за рішенням суду на
утримання дитини.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

За таких обставин оскаржуване рішення
на підставі ст.309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням нового про
часткове задоволення позову і
зменшення розміру аліментів, що
стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
на утримання сина ОСОБА_9 з 1/4 частки
всіх видів заробітку до 1/5 частки його
заробітку але не менше 30% прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку.

Керуючись ст. ст.307, 309,314,317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 10 червня 2014 року по цій
справі скасувати і ухвалити нове
рішення, яким позов ОСОБА_3
задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, визначених
рішенням Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 30 вересня 2010 року по
справі № 2-6271/2010, стягнутих з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частки до 1/5 частки від
усіх видів заробітку / доходу/
щомісячно, але не менше 30% від
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з дня
набрання цим рішенням суду законної
сили, і до досягнення ОСОБА_5
повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: