У х в а л а

іменем україни

30 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Дем'яносова М.В.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 10 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 01 січня 2009 року він позичив
ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 1 172 тис.
грн. з терміном повернення до кінця 2011
року. Посилаючись на те, що у визначений
строк він позичені кошти не повернув,
позивач просив стягнути з відповідача
заборгованість у розмірі 1 172 тис. грн.

Рішенням Лохвицького районного суду
Полтавської області від 08 січня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 10 квітня 2014 року, позов ОСОБА_3
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 заборгованість у
розмірі 1 172 тис. грн. Розподілено судові
витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
змінити ухвалу апеляційного суду,
виключивши з мотивувальної частини
висновок про встановлення факту, що
спірний договір позики укладався не в
інтересах сім'ї і одержані за цим
договором кошти не були використані на
потреби сім'ї, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

В іншій частині судові рішення не
оскаржені, а тому в касаційному порядку
не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку» судам
роз'яснено, що рішення суду першої
інстанції, у тому числі додаткові,
заочні, можуть бути оскаржені в
апеляційному порядку як у цілому, так і
в частині, а також щодо обставин
(фактів), встановлених судом (незалежно
від того, чи вплинули висновки суду про
ці обставини (факти) на вирішення
справи по суті), або резолютивної
частини з питань розподілу судових
витрат між сторонами, порядку та
способу виконання рішення тощо.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідач порушив свої зобов'язання з
повернення позики, що є підставою для
її примусового стягнення.

Апеляційний суд, розглядаючи
апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка не була
стороною у справі, погодився із
мотивами та висновками районного суду,
вказавши при цьому, що позичені
відповідачем грошові кошти були
використані ним не в інтересах сім'ї, а
ОСОБА_4 не була обізнана про позику.

Проте повністю з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 01 січня 2009 року
ОСОБА_3 позичив ОСОБА_4 грошові кошти у
розмірі 1 172 тис. грн., про що останній
склав розписку.

Суди першої та апеляційної інстанцій,
на підставі поданих сторонами доказів,
які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), правильно застосувавши ст. ст.
1046, 1049 ЦК України, дійшли до правильного
висновку про те, що ОСОБА_4 позичені на
підставі розписки кошти позивачу не
повернув.

При цьому суд апеляційної інстанції
дійшов помилкового висновку про
використання позичених відповідачем
грошових коштів не в інтересах сім'ї та
про те, що ОСОБА_4 не була обізнана про
позику, оскільки в межах даного позову
встановленню підлягав факт повернення
або неповернення грошових коштів за
розпискою, тобто наявність порушення
зобов'язання зі сторони ОСОБА_4 Інших
обставин суд першої інстанції не
досліджував, не встановлював і таких
вимог чи заперечень не заявляв.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Суд апеляційної інстанції не врахував
наведеного та того, що на розгляді
іншого суду перебуває справа про поділ
спільного майна подружжя ОСОБА_4 та
ОСОБА_4, яким в силу ст. 65 СК України і
має вирішуватись питання щодо
використання позичених коштів в
інтересах сім'ї.

Апеляційний суд вирішив питання щодо
прав та обов'язків ОСОБА_4, яка не була
залучена до участі у справі, чим
порушив положення ст. ст. 11, 303, 315 ЦПК
України і фактично у порядку, не
передбаченому процесуальним
законодавством, встановив преюдиційні
обставини, які будуть мати значення при
вирішенні зазначеної вище справи.

Ураховуючи те, що суди правильно
встановили фактичні обставини справи
щодо порушення відповідачем
зобов'язань з повернення позики та
задовольнили позов з цих підстав, проте
апеляційний суд у порушення ст. ст. 11, 303,
315 ЦПК України безпідставно встановив
факт використання відповідачем
позичених коштів не в інтересах сім'ї,
зазначений висновок підлягає
виключенню із мотивувальної частини
ухвали апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 10 квітня 2014 року змінити,
виключивши з її мотивувальної частини
посилання на те, що ОСОБА_4 не була
обізнана про позику грошей і
використання позичених ОСОБА_4
грошових коштів не в інтересах сім'ї.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська