Справа № 136/2207/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"30" липня 2014 р.
м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді
Пороховий Г. І.

за участю секретаря
Квашук О.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Липовець цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою

та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання недійсним державного акта, -

В С Т А Н О В И В:

11 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовною заявою до ОСОБА_3
про відновлення стану земельної
ділянки. Свої позовні вимоги мотивував
тим, що йому на праві приватної
власності належить земельна ділянка,
площею 0,1524 га, яка розташована по
АДРЕСА_1. Це підтверджується копією
свідоцтва про право власності.
Відповідно до кадастрового плану
вказана земельна ділянка від Г до А має
розмір 3, 98 до поворотних точок 1002 та 1014,
проте її розмір на даний час фактично
зменшено до 3,40 м. Це підтверджується
копією відповіді Липовецької
райдержадміністрації від 23 травня 2013
року №17-Х-277-2, яка була винесена після
обстеження його земельної ділянки.
Частиною земельної ділянки, що
належить йому, користується сумісний
землекористувач ОСОБА_3, без будь-яких
на те дозволів. Він протиправно,
всупереч державному акту на право
приватної власності, позбавив його
частини його земельної ділянки, умисно
захопив належну йому частину земельної
ділянки, самовільно встановив огорожу,
чим порушив його право власності. За
таких обставин він фактично не може
користуватися та розпоряджатися своєю
земельною ділянкою у повному обсязі.
Відповідач постійно на власний розсуд
змінює розташування та знищує межові
знаки, які розділяють їхні земельні
ділянки. Дані межові знаки встановлені
відповідною комісією виконавчого
комітету Новоприлуцької сільської
ради згідно технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельну
ділянку, розроблені ПМП «Кватрон» 21
листопада 2012 року. Це підтверджується
копією витягу з Державного земельного
кадастру про земельну ділянку. Проте
відповідач без його на те згоди, без
узгодження з відповідними органами
самовільно встановлює межові знаки.
Він неодноразово звертався до нього з
проханням дотримуватись правил
добросусідства, як це передбачено ст. 103
ЗК України, привести земельні ділянки у
відповідність з кадастровим планом та
не знищувати встановлені межові знаки,
проте він щоразу ігнорує його
звернення.

Ухвалою Липовецького районного
суду Вінницької області від 27
листопада 2013 року було замінено
неналежну сторону відповідача ОСОБА_3
та притягнуто до участі у справі
належного відповідача - ОСОБА_2. 10
грудня 2013 року представник відповідача
- ОСОБА_3 подав заперечення проти
позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відновлення стану земельної ділянки
мотивуючи його тим, що згідно висновків
у акті перевірки факту самовільного
зайняття земельної ділянки ОСОБА_1 не
встановлено, порушень вимог земельного
законодавства не виявлено, тому просив
суд відмовити у задоволенні позовних
вимог.

13 січня 2014 року ОСОБА_1 подав
заяву про зміну підстав позову, в якій
просив усунути йому перешкоди у
користуванні неалежною йому земельною
ділянкою, кадастровий № :01:003:0921,
площею 0,1524 га, що розташована по
АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_2
звільнити частину земельної ділянки,
кадастровий номер № :01:003:0921,
шляхом знесення паркану, що
знаходиться на земельній ділянці, яка
належить на праві приватної власності
ОСОБА_1 та розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

22 липня 2014 року ОСОБА_2 подала до
суду позовну заяву про скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку ОСОБА_1 у зв'язку з
нововиявленими обставинами, мотивуючи
його тим, що фірма, яка виготовляла
державний акт на право власності ПМП
«Квартон» суміжні межі між
користувачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без
вказаного ім'я та по батькові, коли
фактично межові знаки пролягають між
ОСОБА_2, підтвердженням цього факту є
довідка, видана Новоприлуцькою
сільською радою № 287 від 25 листопада 2013
року, де чітко вказано, що земельною
ділянкою від А до Б громадянин ОСОБА_3
не користувався, а дана земельна
ділянка належить ОСОБА_2 на підставі
рішення 29 сесії 5 скликання від 11 грудня
2009 року, якою вона користується на
праві приватної власності.

Ухвалою Липовецького районного
суду від 22 липня 2014 року вказані справи
об'єднані в одне провадження.

Ухвалою суду від 14 березня 2014 року
призначено експертизу.

Відповідно до висновку експерта
№ 119 від 17 квітня 2014 року на
підставі проведеного дослідження,
кадастрової зйомки земельної ділянки
розробленої ПМП «Кватрон», встановлено
фактичний порядок користування
земельною ділянкою, кадастровий номер
№ :01:003:0921, яка належить на праві
приватної власності ОСОБА_1, який
наглядно відображений на план-схемі
(додаток 2 до висновку). Відповідно до
право встановлювальних документів
фактично у користуванні ОСОБА_1
перебуває земельна ділянка площею - 0,1519
га, у користуванні суміжного
землекористувача від «А»до «Б» ОСОБА_2
фактично перебуває частина земельної
ділянки площею 0,0005 га (або 5 кв.м.), яка на
праві приватної власності належить
ОСОБА_1 Крім того, встановлено, що
фактичний порядок користування
земельною ділянкою, кадастровий номер
№:01:003:0921, яка належить на праві
приватної власності ОСОБА_1 не
відповідає правовстановлювальним
документам на дану земельну ділянку та
вимогам нормативно-правових актів з
питань землеустрою та
землекористування. Також, встановлено
фактичнк проходження межі між
земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2
жителів АДРЕСА_1 який відображений на
план-схемі (додаток 2 до висновку).
Відповідно до право встановлювальних
документів межі між спірними
земельними ділянками були частково
порушені ОСОБА_2, часткове порушення
меж між земельними ділянками наглядно
відображено на план-схемі (додаток 3 до
висновку) та план-схемі (фрагмент 1
додаток 4 до висновку) (а.с. 134-148).

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позов про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою
підтримав, просив суд його
задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_3
позови не визнав, подав до суду
заперечення, в якому просить в
задоволенні їх відмовити.

Дослідивши усі
зібрані по справі докази та
давши їм оцінку в сукупності,
суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою підлягає
задоволенню, а в позові ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання недійсним
державного акта слід відмовити з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 126 ЗК України
право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

Статтею 152 ЗК України
передбачено, що держава забезпечує
громадянам та юридичним особам рівні
умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних
осіб на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав, визнання угоди
недійсною, визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування тощо.

Визнання недійсним державного
акта на право власності на землю як
правовстановлюючого документа без
оспорення рішення, що надало право на
отримання цього акта та визнання дій
щодо цього факту незаконними не
передбачено законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
подала позовну заяву про скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку ОСОБА_1 у зв'язку з
нововиявленими обставинами, мотивуючи
його тим, що фірма, яка виготовляла
державний акт на право власності ПМП
«Квартон» суміжні межі між
користувачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без
вказаного ім'я та по батькові, коли
фактично межові знаки пролягають між
ОСОБА_2, підтвердженням цього факту є
довідка, видана Новоприлуцькою
сільською радою № 287 від 25 листопада 2013
року, де чітко вказано, що земельною
ділянкою від А до Б громадянин ОСОБА_3
не користувався, а дана земельна
ділянка належить ОСОБА_2 на підставі
рішення 29 сесії 5 скликання від 11 грудня
2009 року, якою вона користується на
праві приватної власності. У позові
ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним
державний акт, так як оформлений із
порушенням норм закону.

Згідно з діючим законодавством,
державний акт на право власності на
земельну ділянку є правовстановлюючим
документом, який видається на підставі
рішення уповноваженого на це
органу, тому вимога
про скасування державного акта
на право приватної власності на
земельну ділянку є похідною й залежить
від доведеності незаконності
рішення органу, на
підставі якого виданий оспорюваний
державний акт. А оскільки, будь-яких
доказів порушення закону ні в позовній
заяві, ні в судовому засіданні позивач
не надав, у зв'язку з наведеним, у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання недійсним державного акта
- слід відмовити.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, шляхом зобов'язання
відповідач звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку,
посилаючись на те, що йому на праві
приватної власності належить земельна
ділянка, площею 0,1524 га, яка розташована
по АДРЕСА_1. Це підтверджується копією
свідоцтва про право власності та
копією витягу з Державного реєстру
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності.

Згідно відповіді Новоприлуцької
сільської ради Липовецького району від
25 листопада 2013 року № 287, сусіднім
землекористувачем зі сторони від «А»
до «Б» відносно його земельної ділянки
є ОСОБА_2 Це підтверджується копією
відповіді від 25 листопада 2013 року № 287.
Між ним та відповідачем постійно
виникали суперечки з приводу меж
земельної ділянки, оскільки частиною
його земельної ділянки користується
відповідач. На його земельній ділянці
знаходиться її паркан, що перешкоджає
йому користуватись своєю землею. Він
неодноразово просив перенести паркан,
чим звільнити та надати йому
можливість використовувати належну
йому земельну ділянку.

Оскільки відповідач не бажала це
робити, він звернувся до різних органів
та інстанцій з метою врегулювання
даного спору. Так, 10 травня 2012 року
комісією у складі: представника
Прокуратури Липовецького району,
заступника начальника відділу
Держкомзему у Липовецькому районі,
землевпорядника Новоприлуцької
сільської ради, депутатів
Новоприлуцької сільської ради
відновлено та встановлено межі
земельної ділянки згідно державного
акта з урахуванням межі прибережної
смуги, про що складено акт. Після
відновлення та встановлення меж,
паркан відповідача, як і раніше,
знаходився на його земельній ділянці і
перенести його вона не бажала. Пізніше,
оскільки відповідач не визнавав
державного акту, позивач звернувся до
спеціалізованої організації ПМП
«Кватрон», що має відповідну ліцензію,
з метою перевірки меж земельних
ділянок та виготовлення технічної
документації.

У вересні 2012 року представником ПМП
«Кватрон» в присутності голови
Новоприлуцької сільської ради
встановлено в натурі межі земельних
ділянок та закріплено на місцевості
межовими знаками в кількості 16 штук,
про що складено відповідний акт. Паркан
як і раніше знаходився на його
земельній ділянці. Позивач повторно
звернувся до відповідача з вимогою
звільнити займану нею частину його
земельної ділянки та перенести паркан,
чим надати йому змогу вільно
користуватись його правом власності,
про відповідач не погодився. За таких
обставин позивач звернувся до Ново
прилуцької сільської ради з проханням
винести дане питання на чергову сесію
сільської ради.06 грудня 2012 року
рішенням сесії Новоприлуцької
сільської ради погоджено межі їхніх
земельних ділянок. Проте відповідач
так і не переніс свій паркан, що
виявився на земельній ділянці
позивача.У відповідності до ст.60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести

ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
передбачених ст.61 цього Кодексу.

У зв'язку з чим позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,
шляхом зобов'язання звільнити
самовільно зайняту земельну
ділянку, якою він безпідставно
користується - підлягає задоволенню.

За таких обставин позивач на підставі
ст. 3 ЦПК України звернувся до до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України,
виключно судом вирішуються земельні
спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.152 ЗК України,
захист прав громадян та фізичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення
прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЗК України,
самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі
або землекористувачам без
відшкодування затрат, понесених за час
незаконного користування ними.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 16
квітня 2004 року «Про практику
застосування земельного законодавства
при розгляді цивільних справ» чітко
зазначено, що власник земельної
ділянки, або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його права.

Відповідно до положень п.6 ч. 3 ст. 152 ЗК
України, захист прав громадян -
фізичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, ніхто не може протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Підсумовуючи вищевикладене,
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою підлягає задоволенню, а
зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання недійсним державного акта
задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 41 Конституції України, ст.ст.
3,4,107,152,158 Земельного Кодексу України, 316,
319 ЦК України, ст.ст. 128,130 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванны
належною ОСОБА_1 земельною ділянкою,
кадастровий номер № :01:003:0921,
площею 0,1524 га, що розташована по
АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 звільнити частину
земельної ділянки, площею 0,0005 га (або 5
кв.м.), кадастровий номер № :01:003:0921
шляхом знесення паркану, що
знаходиться на ділянці, яка належить на
праві приватної власності ОСОБА_1 та
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
недійсним державного акта - відмовити.

Судові витрати покласти на відповідача
ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача
ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі
2814 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: Г. І. Пороховий