Справа № 509/2046/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року
смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської
області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Мажар А.М.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.Овідіополь
цивільну справу за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_2

про усунення перешкод у користуванні
житловим будинком шляхом вселення та
стягнення судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

13.05.2014 року ОСОБА_3 звернувся до
Овідіопольського районного суду
Одеської області з позовом до ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні
житловим будинком шляхом виселення,
вселення та стягнення судових витрат, в
обґрунтування якого зазначив, що 07
листопада 2013 року ним було укладено
договорі купівлі-продажу 2/3 частини
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений договір
купівлі-продажу був посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрований у встановленому
законом порядку та він набув право
власності на вищевказаний об'єкт
нерухомості відповідно до ч.4 ст.334
Цивільного кодексу України, що
підтверджується витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності № 12366340
від 07.11.2013р. На момент набуття ним права
власності на частку у будинку
власником 1/3 частки будинку був ОСОБА_5.
Проте наприкінці грудня 2013 року він
помер. На початку 2014 року позивач
з'ясував, що у будинку знаходиться
ОСОБА_2, що перешкоджає у користуванні
будинком не надаючи позивачу
можливості доступу до будинку для
проведення ремонтних робіт, у будинку
знаходяться її речі. Дозволу на
вселення відповідачки ані він, ані
попередні власники не давали, тому дії
відповідачки в розумінні Житлового
Кодексу є самовільним вселенням.
Досягнути згоди про доступ до
приміщення йому не вдалося.
Відповідачка заявила, що не має наміру
пускати його до будинку до його поділу.
Відомостей що до сплати комунальних
послуг відповідачкою у ОСОБА_3 не має.
Згоді з'ясувалося, що ОСОБА_2 займає
будинок без законних підстав, адже не
має реєстрації місця проживання за
адресою: АДРЕСА_1, натомість має у
власності житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_2 (право власності зареєстровано
на ОСОБА_2 (і/н НОМЕР_3), дошлюбна фамілія
відповідачки), де й зареєстровано її
місце проживання відповідно до чинного
законодавства. Таким чином, маючи у
власності інше житло, не маючи
реєстрації у будинку, що частково
належить йому відповідачка порушує
його право володіти та користуватися
будинком. З посиланням на ст.41
Конституції України, ст.ст. 116, 150
Житлового кодексу, ст.ст.319, 321, 386, 387, 391
Цивільного кодексу України він просив
суд усунути ОСОБА_3 перешкоди у
користуванні житловим будинком з
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
шляхом виселення ОСОБА_2 (і/н НОМЕР_1) без
надання іншого жилого приміщення;
вселити ОСОБА_3 до житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;
покласти на Відповідача судові
витрати, у тому числі витрати на
правову допомогу.

В судовому засіданні 23.07.2014 року
представником позивача було надано
суду заяву про відмову від позовної
вимоги щодо виселення відповідача та
ухвалою Овідіопольського районного
суду Одеської області від 23.07.2014 року
зазначена відмова від позовної вимоги
прийнята.

Представник позивача в судовому
засіданні позов про усунення перешкод
у користуванні житловим будинком
шляхом вселення та стягнення судових
витрат підтримав, просить суд вселити
ОСОБА_3 до житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
стягнути з відповідача на користь
позивача сплачений позивачем судовий
збір в сумі 243,60 грн. та витрати на
правову допомогу згідно розрахунку в
сумі 4600 грн.

Відповідач в судовому засіданні
позов визнала частково, в частині
вселення позивача визнала,
пояснивши,що вона дійсно не пускає
позивача в будинок, в частині стягнення
судових витрат та витрат на правову
допомогу позов не визнала.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши надані суду письмові докази
по справі, суд вважає позов таким, що
підлягає частковому задоволенню, з
наступних підстав:

ОСОБА_3 є власником 2/3 частини
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
витягом з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності № 12366340 від 07.11.2013 року.

Власником 1/3 частини житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, що підтверджується
витягом з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності № 24143525 від 11.07.2014 року.

Згідно ст.41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватись і розпоряджатись своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.ст.319, 321 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Як зазначено у ст.391 ЦК України
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Судом встановлено, підтверджується
поясненнями представника позивача та
не заперечується відповідачем, ОСОБА_2
перешкоджає ОСОБА_3 в користуванні
належними йому 2/3 частинами житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 шляхом не допускання позивача
до будинку до його розподілу, в зав'язку
з чим позовна вимога позивача про його
вселення підлягає задоволенню.

Згідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України
до витрат, пов'язаних з розглядом
судової справи, належать витрати на
правову допомогу.

Згідно до ч.1 та ч.2 ст.84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Частиною 1 ст.1 Закону України "Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах"
зазначається, що розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні,на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи. яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до квитанції від 20.05.2014
року позивачем сплачений судовий збір
в сумі 243,60 грн., які підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Згідно зі звітом представника
позивача з наданням відповідних
квитанцій вартість витрат позивача на
правову допомогу склала 4600 грн, з яких:
2000 грн. - виготовлення та подання
позовної заяви, 800 грн. - виготовлення
та подання зауважень на заперечення, 1800
грн. - представництво інтересів
позивача у 3 судових засіданнях.

Суд вважає, що зазначені витрати
підлягають частковій компенсації
відповідачем.

Так, з урахуванням відмови
представника позивача від позовної
вимоги про виселення відповідача, яка
прийнята судом, витрати на
виготовлення та подання позовної заяви
підлягаю стягненню з відповідача у
сумі 1000 грн., витрати на виготовлення та
подання зауважень на заперечення
підлягають стягненню з відповідача в
сумі 400 грн.

Що стосується представництво
інтересів позивача у 3 судових
засіданнях, їх граничний розмір
складає 487,20 грн. за одне судове
засідання, а всього 1461,60 грн.

Загальна сума витрат на правову
допомогу, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача
складає 1000 грн.+400 грн.+1461,60 грн.=2861,60 грн.,
в зв'язку з чим позовні вимоги в частині
стягнення витрат на правову допомогу
підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 84, 88, 208, 209, 213-215
ЦПК України, ст.41 Конституції України,
ст.ст.150, 319, 321, 391 ЦК України, ст.1 Закону
України "Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах", суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_3 до житлового будинку
з господарськими будівлями та
спорудами, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) судові
витрати в сумі 3105,20 грн., з яких 243,60 грн. -
сплачений позивачем судовий збір, 2861,60
грн. - витрати на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подачі до Овідіопольського
районного суду Одеської області
протягом 10 днів з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя: А. І. Бочаров