№ 308/4299/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22.05.2014 року
м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Ротмістренко М.В.,

при секретарі - Ревачко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгороді справу за
позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Великолазівський»,
третьої особи: ОСОБА_2 про стягнення
боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
ДП «Великолазівський», третьої особи:
ОСОБА_2, про стягнення боргу, мотивуючи
його тим, що 28 жовтня 2005 року між нею та
ДП «Великолазівський» в особі
директора Смоляра Ю.Б. було укладено
договір позики. На виконання вказаного
договору представником позивача
ОСОБА_2 директору ДП
«Великолазівський» Смоляру Ю.Б., 09.05.2010
року було передано грошові кошти в сумі
135000 грн., які останній зобов'язався
повернути через десять днів, тобто до
19.05.2010 року, про що була оформлена
розписка.

Вказує, що Смоляр Ю.Б. не виконав взяті
на себе зобов'язання, жодних грошових
коштів не повертає, мотивуючи це тим, що
наразі таких коштів у підприємства
немає.

На підставі наведеного просить суд
стягнути з відповідача на її користь
борг за договором позики в розмірі
148155,15 грн., а також суму сплаченого
судового збору.

В судове засідання позивачка не
з'явилася, водночас надала суду заяву
про розгляд справи за її відсутності, в
якій вона позовні вимоги підтримує.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, однак надав суду заяву,
згідно якої проти задоволення позову
не заперечує.

Представник відповідача в судове
засідання повторно не з'явився, хоча
про час і місце розгляду справи був
повідомлений своєчасно і належним
чином, не повідомив суд про причини
неявки, а тому, в порядку ч.4 ст.169 ЦПК
України, суд вважає, що справу слід
вирішити на підставі наявних у ній
доказів та постановити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, виходячи з їх
належності та допустимості, суд
приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи,
28.10.2005 року між ОСОБА_1 та Радгосп-завод
«Великолазівський» в особі Смоляра Ю.Б.
було укладено договір безвідсоткової
позики.

На виконання вказаного договору
безвідсоткової позики представник
позивача ОСОБА_2 передав Смоляр Ю.Б.
грошові кошти у розмірі 135000 грн., а
Смоляр Ю.Б. зобов'язався повернути суму
позики до 19.05.2010 року (десять днів), що
стверджується розпискою.

У відповідності до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення
договору позики та його умов згідно ч.2
ст. 1048 ЦК України може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до вимог, що зазвичай
ставляться.

Судом встановлено, що грошове
зобов'язання з повернення суми позики
відповідачем по справі не виконано,
жодних грошових коштів позивачу
відповідачем не повернуто.

Згідно представленого позивачем
розрахунку, заборгованість ДП
«Великолазівський» перед позивачем,
станом на 30.11.2013 року становить 148155,15
грн. з яких: 135000 грн. - основний борг,
13155,15 грн. - інфляційні втрати.

Враховуючи вищенаведене, суд
приходить до переконання, що з ДП
«Великолазівський» на користь
позивача підлягає стягненню сума боргу
в розмірі 135000 грн.

У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити,
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України.

За приписами ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідач зобов'язався повернути
суму боргу в строк до 19 травня 2010 року,
але зобов'язань не виконав, а тому суд
вважає, що відповідач на користь
позивача за порушення виконання
зобов'язань має сплатити інфляційні
збитки в розмірі 13155,15 грн.

Суд також вважає, що у відповідності до
вимог ст.88 ЦПК України, підлягають до
стягнення з відповідача понесені
позивачем та документально
підтверджені судові витрати, які
складають 1481,50 грн. судового збору.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 16, 526, 536, 611, 615, 625, 1047, 1049, 1050 ЦК
України, ст. ст. 10, 60, ч. 4 ст. 169, 212 , 213, 215,
224, 226, 294 ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Великолазівський»,
третьої особи: ОСОБА_2 про стягнення
боргу - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства
«Великолазівський» на користь ОСОБА_1
суму боргу в розмірі 148155 (сто сорок
вісім тисяч сто п'ятдесят п'ять) грн. 15
коп., а також 1481,50 грн. судового збору.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано до Ужгородського
міськрайонного суду протягом десяти
днів з моменту отримання рішення
відповідачем.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строків для подачі
апеляційної скарги, передбачених ст. 294
ЦПК

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
Ротмістренко
М.В.