У х в а л а

іменем україни

23 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Дербенцевої Т.П., Наумчука
М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
селянського фермерського об'єднання
«Володимирівське», треті особи: відділ
Держземаганства у Долинському районі
Кіровоградської області, реєстраційна
служба Головного управління юстиції,
про визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки та усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі її
представника - ОСОБА_4, на рішення
Долинського районного суду
Кіровоградської області від 18 жовтня

2013 року та рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від

4 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до селянського
фермерського об'єднання
«Володимирівське» (далі - СФО
«Володимирівське») про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки та усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивувала тим,
що 29 грудня

2003 року її чоловік, ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, уклав з відповідачем
договір оренди щодо успадкованої нею
після смерті чоловіка земельної
ділянки площею 7,74 га в межах Гурівської
сільської ради Долинського району
Кіровоградської області, строком на
п'ять років, до

29 грудня 2008 року.

Після закінчення терміну дії договору
вона звернулася до СФО
«Володимирівське» з вимогою про
повернення земельної ділянки, але їй
було відмовлено через те, що договір
було автоматично продовжено на такий
же термін, до 29 грудня 2013 року.

У 2012 році їй стало відомо, що договір
оренди було продовжено не на п'ять
років, а на п'ятнадцять, про що в
договорі існують відповідні
виправлення.

Посилаючись на те, що договір оренди
земельної ділянки від 29 грудня 2003 року
укладений із порушенням вимог
законодавства, у ньому без її згоди
здійснено виправлення щодо терміну
його дії, крім того, у вказаному
договорі відсутні усі істотні умови,
передбачені ст. 15 Закону України «Про
оренду землі», зокрема
відповідальність за несплату орендної
плати, умови використання та цільове
призначення земельної ділянки, яка
передається в оренду, умови збереження
стану об'єкту оренди, умови і строки
передачі земельної ділянки орендарю,
існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки,
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкту оренди чи його частини,
відсутні план або схема земельної
ділянки, кадастровий план з
відображенням обмежень, обтяжень,
земельних сервітутів, акт визначення
меж земельної ділянки в натурі, акт
приймання-передачі об'єкта оренди,
проект відведення, ОСОБА_5 просила
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі, визнати оскаржуваний договір
оренди недійсним та усунути перешкоди
у користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Долинського районного суду
Кіровограджської області від 18 жовтня
2013 року позов ОСОБА_5 задоволено
частково. Визнано недійсним договір
оренди земельної ділянки, укладений 29
грудня 2003 року між ОСОБА_5 та СФО
«Володимирівське», в частині п. 1.2,
визначено строк дії договору у п'ять
років, починаючи з 29 грудня 2003 року з
наступною пролонгацією 29 грудня 2008
року на тих же умовах до 29 грудня 2013
року. Заборонено після 29 грудня 2013 року
відповідачу користуватися земельною
ділянкою позивача. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 4 лютого

2014 року рішення Долинського районного
суду Кіровограджської області від 18
жовтня 2013 року в частині задоволення
позовних вимог

ОСОБА_5 скасовано й ухвалено в цій
частині нове рішення про відмову в
задоволенні таких вимог. У іншій
частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі її
представника -

ОСОБА_4 просить рішення Долинського
районного суду Кіровоградської
області від 18 жовтня 2013 року та рішення
апеляційного суду Кіровоградської
області від 4 лютого 2014 року скасувати,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права, й ухвалити нове
рішення про задоволення позовних вимог
у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

За правилами ч. 2 ст. 792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються
відносини, пов'язані з орендою землі, є
Закон України «Про оренду землі».

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкту оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкту оренди чи його частини;
відповідальність сторін. Відсутність
у договорі оренди землі однієї з
істотних умов, передбачених цією
статтею, а також порушення вимог ст. ст.
4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для
відмови в державній реєстрації
договору оренди, а також для визнання
договору недійсним відповідно до
закону. За згодою сторін у договорі
оренди землі можуть зазначатися інші
умови, зокрема якісний стан земельних
угідь, порядок виконання зобов'язань
сторін, порядок страхування об'єкту
оренди, порядок відшкодування витрат
на здійснення заходів щодо охорони і
поліпшення об'єкта оренди, проведення
меліоративних робіт, а також обставини,
що можуть вплинути на зміну або
припинення дії договору оренди, тощо.

Невід'ємною частиною договору оренди
землі є: план або схема земельної
ділянки, яка передається в оренду;
кадастровий план земельної ділянки з
відображенням обмежень (обтяжень) у її
використанні та встановлених
земельних сервітутів; акт визначення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості); акт приймання-передачі
об'єкту оренди; проект відведення
земельної ділянки у випадках,
передбачених цим Законом. У разі якщо
договором оренди землі передбачається
здійснити заходи, спрямовані на
охорону та поліпшення об'єкта оренди,
до договору додається угода щодо
відшкодування орендарю витрат на такі
заходи.

Судом установлено, що 29 грудня 2003 року
між ОСОБА_5 та СФО «Володимирівське»
було укладено договір оренди земельної
ділянки строком на п'ятнадцять років,
відповідно до якого ОСОБА_5 передав в
оренду об'єднанню належну йому на праві
власності земельну ділянку площею 7, 74
га, що розташована на території
Гурівської сільської ради, ділянка №
082.

Згідно зі свідоцтвом про право на
спадщину від 2 червня 2006 року зазначену
земельну ділянку успадкувала дружина
померлого 26 липня

2005 року ОСОБА_5 - ОСОБА_6, яка була
обізнана з умовами вказаного договору
оренди, й не висловлювала своєї незгоди
з ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і в
залежності від установленого, вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або про відмову в їх задоволенні.

Отже, в порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
тому суд повинен встановити, чи дійсно
порушуються права орендодавців у
зв'язку з відсутністю в договорах
оренди умов, передбачених ст. 15 Закону
України «Про оренду землі», визначити
істотність цих умов, а також з'ясувати у
чому саме полягає порушення їхніх
законних прав (правова позиція,
викладена у постанові Верховного Суду
України від 25 грудня

2013 року у справі №6-78цс13).

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що оскаржуваний договір оренди
земельної ділянки укладено із
дотриманням вимог чинного
законодавства, договір містить усі
істотні умови, визначені законом. Крім
того, судом зазначено про
невстановлення порушення прав та
законних інтересів позивача при
укладенні вказаного договору, що є
однією із обов'язкових умов для
визнання такого договору недійсним.

Такі висновки суду є обґрунтованими та
узгоджуються з матеріалами справи, при
встановленні зазначених фактів
апеляційним судом не було порушено
норм цивільного процесуального
законодавства й правильно застосовано
норми матеріального права.

Також судом апеляційної інстанції
правильно зазначено про відсутність
виправлень у оскаржуваному договорі
оренди щодо терміну його дії.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_4, висновків
суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що рішення
апеляційного суду відповідає вимогам
чинного законодавства щодо законності
й обґрунтованості та підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі її
представника - ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 4 лютого

2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І.
Мартинюк

Судді:
В.І.
Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук