АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Литвинюк І.М., Міцнея В.Ф.

при секретарі Сташевському М.Р

з участю сторін: представника позивача
- ОСОБА_1,

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,
представника відповідачів -
ОСОБА_4,представника третьої особи
-ОСОБА_5

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3,
третя особа - Служба у справах дітей
Чернівецької міської ради про
виселення, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 08 травня
2014 року,-

В С Т А Н О В
И Л А :

У грудні 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Приватбанк» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3,
третя особа - Служба у справах дітей
Чернівецької міської ради про
виселення.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 18
квітня 2007 року між ОСОБА_2 та банком
було укладений кредитний договір,
згідно умов якого ОСОБА_2 надано кредит
в сумі 30000 доларів США, з кінцевим
терміном повернення 17 квітня 2037 року. В
забезпечення виконання зобов'язань між
сторонами 15 травня 2007 року був
укладений договір іпотеки, відповідно
до якого ОСОБА_7 надала в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1.

____________________________________________________________________

№ 22ц/794/989/ 2014 р.
Головуючий у І
інстанції Літвінова О.Г.

Категорія: 42
Суддя-доповідач
Владичан А.І.

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконувала, тому банк звернувся до суду
із позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 02.12.2010 року
задоволено позовні вимоги ПАТ КБ
«Пиватбанк» і звернуто стягнення на
предмет іпотеки, а саме на квартиру
АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного
предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк».

ПАТ КБ «Приватбанк» неодноразово
надсилалися повідомлення до
відповідача з вимогою добровільно
звільнити нерухоме майно, а саме:
двохкімнатну квартиру разом з усіма
членами сім»ї, та іншими мешканцями.

У зв'язку із викладеним, просило
суд ухвалити рішення, яким виселити
відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3,
які зареєстровані та проживають у
квартирі, яка являється предметом
іпотеки, розташованій за адресою:
АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 08
травня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» задоволено. Виселено
відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3,
які зареєстровані та проживають у
квартирі, яка являється предметом
іпотеки, розташованій за адресою:
АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вказаним
судовим рішенням ОСОБА_2, подала
апеляційну скаргу, в якій вважає, що
мотиви та підстави, зазначені в рішенні
є необґрунтованими, а саме рішення
ухвалене при неповному з'ясуванні
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеності обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору, невідповідності
висновків суду обставинам справи, з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В своїй апеляційній скарзі
посилається на те, що рішенням суду
першої інстанції від 02.12.2010 року
відмовлено в задоволенні позовних
вимог про виселення, тому дана позовна
вимога банку є ідентичною першій
вимозі, тому провадження по даній
справі має бути закрите. Також вважає,
що суд першої інстанції при
постановленні рішення про виселення не
врахував інтереси малолітньої дитини,
і тим самим ставить її у становище
бездомної особи.

Крім того, зазначає, що банком не
було доведено намірів набути право
власності на вказану квартиру або
продати її іншій особі, вважає, що
позивач не має законних підстав на
звернення до суду з позовом про
виселення, оскільки в силу ст.. 39 ЗУ «Про
іпотеку» одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотеко держателя
виносить рішення про виселення всіх
мешканців за наявності підстав,
передбачених законом, якщо предметом
іпотеки є житловий будинок або житлове
приміщення. Судом вже було винесено
рішення 02.12.2010 року, яким було
відмовлено в задоволенні позовної
вимоги частині виселення, оскільки
право власності Приватбанку не
належало, і на даний час і не належить.

Заслухавши доповідача про суть
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню,
враховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
у зв'язку із невиконанням
відповідачкою зобов'язань за кредитним
договором, рішенням Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 02.12.2010
року звернуто стягнення на предмет
іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1
шляхом продажу вказаного предмета
іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про
іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців.

Колегія суддів вважає, що висновки
суду є правильними, оскільки
ґрунтуються на всебічному, повному,
об'єктивному дослідженні наявних у
справі доказів та на основі повно і
всебічно з'ясованих обставинах, вірно
застосовано до правовідносин, що
склалися, норми матеріального та
процесуального права.

Судом встановлено, що 18 квітня 2007
року між ОСОБА_2 та банком було
укладений кредитний договір, згідно
умов якого ОСОБА_2 надано кредит в сумі
30000 доларів США, з кінцевим терміном
повернення 17 квітня 2037 року. В
забезпечення виконання зобов'язань між
сторонами 15 травня 2007 року був
укладений договір іпотеки, відповідно
до якого ОСОБА_7 надала в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_2
зобов'язань за кредитним договором,
рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 02.12.2010 року
звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Після прийняття рішення про
звернення стягнення та передачі в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення всі мешканці зобов'язані на
письмову вимогу іпотекодержателя або
нового власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Дослідивши матеріали справи колегією
суддів встановлено, що 24.05.2013 року та
18.10.2013 року відповідачці були
направленні повідомлення з вимогою в
добровільному порядку звільнити
займану квартиру, яка являється
предметом іпотеки, разом з усіма
членами сім»ї та іншими мешканцями.

Дані вимоги ОСОБА_2 були проігноровані.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що ОСОБА_2 після укладання
договору іпотеки, в порушення його
умов, зареєструвала у квартирі АДРЕСА_1
ОСОБА_6 та неповнолітнього ОСОБА_9,
оскільки відповідно до п. 18.12 Договору
іпотеки від 15.05.2007 року відповідач
ОСОБА_2 не мала права без письмової
згоди ПАТ КБ «ПриватБанк» надавати
документи у відповідні державні органи
з метою реєстрації будь-яких осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, та
підтверджено в судовому засіданні,
малолітній ОСОБА_3 був прописаний у
вказаній квартирі, після укладення
кредитного договору та договору
іпотеки, тому посилання апелянта на те,
що судом не було перевірено правових
підстав та законності укладення
договору іпотеки, та не враховані
інтереси малолітньої дитини не
заслуговують на увагу.

Стаття 12 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних осіб і
безпритульних дітей» покладає на
державу функцію охорони та захисту
прав та інтересів дітей під час
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна.

Отже посилання апелянта на вказану
норму закону як на порушення прав її
неповнолітнього сина судом не беруться
до уваги, оскільки ця норма діє лише у
випадку, коли зачіпаються інтереси
дитини під час укладення договорів, а
не після їх вчинення.

Як вбачається з п. 44 Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України
розгляду цивільний і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року « Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин «Відповідно
до ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та
ст. 17 Закону України « Про охорони
дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-111 -
батьки не мають права без дозволу
органу опіки піклування укладати
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або спеціальної
реєстрації, відмовлятись від належних
дитині майнових прав, здійснювати
розподіл, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватись від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що будь-які дії,
вчинені без згоди іпотекодержателя
після укладання договору іпотеки
(реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому буднику, народження дитини
після укладання договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним.

Послання апелянта на те, що
рішенням суду першої інстанції від
02.12.2010 року відмовлено в задоволенні
позовних вимог про виселення, тому дана
позовна вимога банку є ідентичною
першій вимозі, тому провадження по
даній справі має бут закрите, а також
те, що право власності Приватбанку на
вказану квартиру не належало, і на
даний час і не належить, тому він не має
права звернення до суду з вимогою про
виселення є безпідставними і не
заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги
зазначених висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку, що судом при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Рішення
суду ухвалено відповідно до норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування по доводам
апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити .

Рішення Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 08 травня
2014 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: