ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7003/14-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва у складі:

головуючого - судді Трусової Т.О.,

при секретарі Мінасян С.Г., з участю
представників сторін ОСОБА_2, ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про відшкодування шкоди в
порядку зворотної вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 р. ОСОБА_4 звернулася до суду
з позовом до ОСОБА_5 про стягнення
шкоди, завданої реалізацією предмета
іпотеки, в сумі 243830 грн.

Позов обґрунтований наступним. 9 травня
2008 р. для забезпечення виконання
зобов'язань відповідача за кредитним
договором позивач та відповідач
передали в іпотеку публічному
акціонерному товариству «ОТП Банк»
(далі - ПАТ «ОТП Банк») належну їм на
праві власності в рівних долях
квартиру АДРЕСА_1. 6 лютого 2012 р. на
підставі виконавчого напису нотаріуса
предмет іпотеки було реалізовано на
прилюдних торгах за 487700 грн.
Враховуючи, що вимоги іпотекодержателя
були задоволені за рахунок предмета
іпотеки, позивач як майновий
поручитель на підставі ч. 2 ст. 11 Закону
України «Про іпотеку» набула права
кредитора за основним зобов'язанням в
розмірі половини продажної ціни
предмета іпотеки.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 позов підтримав
пославшись на обставини, викладені в
позовній заяві. Пояснив, що на момент
укладення договору іпотеки позивач
ОСОБА_4 була неповнолітньою і діяла зі
згоди своєї матері - відповідача
ОСОБА_5, та органу опіки та піклування
Дарницької районної в м. Києві
державної адміністрації. Внаслідок
невиконання відповідачем зобов'язань
за кредитним договором було звернуто
стягнення на квартиру, половина якої
належала позивачу. За таких обставин
позивач набула права зворотної вимоги
(регресу) і вправі вимагати від
боржника стягнення половини вартості
продажної ціни квартири.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов
не визнав. В обґрунтування заперечень
вказав, що оскільки договір майнової
поруки між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 не
укладався, позивач не є майновим
поручителем і не набула прав в
кредитора за основним зобов'язанням.
Зазначив також, що кредит був
витрачений на потреби сім'ї позивача та
відповідача, а отже підстави для
задоволення вимог відсутні.

Заслухавши представників сторін та
дослідивши письмові докази, суд вважає
встановленими наступні обставини і
визначені відповідно до них
правовідносини.

На підставі договору купівлі-продажу
від 3 серпня 2007 р. ОСОБА_5 та її
неповнолітня дочка ОСОБА_4 придбали в
рівних долях трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

29 травня 2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк»
(Банком) та ОСОБА_5 (Позичальником)
укладено кредитний договір № ML-019/027/2008,
відповідно до умов якого Банк надав
Позичальнику кредит на споживчі цілі в
розмірі 130900 доларів США зі сплатою
плаваючої процентної ставки, яка
складається з фіксованого відсотка в
розмірі 5,99% річних та FIDR (процентна
ставка по строкових депозитах фізичних
осіб у валюті, тотожній валюті кредиту,
що розміщені в банку на строк 366 днів, з
виплатою процентів після закінчення
строку дії депозитного договору) на
строк до 29 травня 2023 р. (а.с. 8-9).

Цього ж дня для забезпечення виконання
зобов'язань Позичальника за кредитним
договором між ЗАТ «ОТП Банк»
(Іпотекодержателем) та ОСОБА_5 і
неповнолітньою ОСОБА_4, яка діяла зі
згоди своєї матері ОСОБА_5 та органу
опіки та піклування Дарницької
районної в м. Києві державної
адміністрації (Іпотекодавцями),
укладено договір іпотеки № PML-019/027/2008.
За умовами вказаного договору
Іпотекодавці передали в іпотеку
Іпотекодержателю належну їм на праві
власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 3-7).

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про іпотеку» особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи-боржника, є майновим
поручителем. Іпотекодавцем є особа, яка
передає в іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання власного
зобов'язання або зобов'язання іншої
особи перед іпотекодержателем.
Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель.

Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. 583
ЦК України, відповідно до якої
заставодавцем може бути боржник або
третя особа (майновий поручитель).

Ні ЦК України, ні Закон України «Про
іпотеку» не містять положень, які б
зобов'язували сторони договору іпотеки
(застави) укладати окремий договір
майнової поруки.

З огляду на вказане, доводи
представника відповідача про те, що
позивач не є майновим поручителем, не
ґрунтуються на законі.

25 листопада 2009 р. приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 вчинив
виконавчий напис, яким запропонував
звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1
для задоволення вимог ЗАТ «ОТП Банк» за
кредитним договором в загальній сумі
1256378,21 грн. (а.с. 10).

За результатами прилюдних торгів,
проведених 6 лютого 2012 р., квартиру
АДРЕСА_1 було продано за 487700 грн. (а.с. 11).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 Закону
України «Про іпотеку» у разі
задоволення вимог іпотекодержателя за
рахунок предмета іпотеки майновий
поручитель набуває права кредитора за
основним зобов'язанням.

Вказана норма спеціального закону
узгоджується з положенням п. 3) ч. 1 ст. 512
ЦК України, яка передбачає заміну
кредитора у зобов'язанні внаслідок
виконання обов'язку боржника
поручителем або заставодавцем
(майновим поручителем).

Оскільки за змістом цивільного
законодавства при виконанні
зобов'язання третьою особою до неї
переходить існуюче право, тобто вона
вступає в існуюче зобов'язання, а
регрес породжує нове право,
правовідносини, які є предметом
розгляду даної справи, є не регресом, а
суброгацією.

З огляду на вказане суд приходить до
висновку, що позивачем дана
неправильна юридична оцінка
правовідносин, які виникли між нею та
відповідачем, проте по суті вимоги
ОСОБА_4 суд вважає доведеними і
задовольняє їх.

Доводи представника відповідача про
використання кредиту в інтересах сім'ї
сторін суд відкидає як такі, що не
ґрунтуються на нормах сімейного
законодавства, оскільки ст. 173
Сімейного кодексу України встановлює
роздільність майна батьків та дітей, а
відповідно до ч. 2 ст. 177 цього Кодексу
неналежне виконання батьками своїх
обов'язків щодо управління майном
дитини є підставою для покладення на
них обов'язку відшкодувати завдану їй
матеріальну шкоду.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
суд здійснює розподіл судових витрат,
присуджуючи з відповідача на користь
позивача судові витрати, понесені у
зв'язку зі сплатою судового збору в
розмірі 2438,50 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 243850
грн. основного боргу та 2438,50 грн.
судових витрат, а всього 246288 гривень 50
копійок.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: