Справа № 461/4831/13
Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/3078/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого
судді Мікуш Ю.Р.

Суддів:
Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар Гацій
І.І.

З участю: позивача ОСОБА_2, представника
відповідача ЛМКП «Львівводоканал»
Бегей Н.В., відповідача ОСОБА_4.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 11 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Львівського міського
комунального підприємства
«Львівводоканал», ОСОБА_4 про
скасування рахунків на оплату
водопостачання, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням суду у
задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржив ОСОБА_2 В апеляційній
скарзі зазначає, що вважає рішення
незаконним та таким, що ухвалене
внаслідок неповного з»ясування
обставин справи, які мають суттєве
значення для справи. Судом не взято до
уваги наданий позивачем Акт ЛМКП
«Львіводоканал» від 29.11.2013 року, в якому
чітко зазначено, що в колодязі перед
воротами на вводі водопостачання від
міського комунального водопроводу є
видимий розрив та міське
водопостачання на будинок відсутнє.
Крім цього, судом не взято до уваги
доказів наданих апелянтом, а саме лист
ЛМКП «Львіводоканал» від 13.01.2009 року за
№14-156 в, про перерахунок заборгованості
станом на 01.12.2008 року, яким виключено із
загальної суми заборгованості
нарахування оплати за водопостачання.
Не взявши до уваги даних доказів, суд
неповно з»ясував обставини справи, а
відтак не визначив підстав для
скасування неіснуючого боргу, оскільки
послуги водопостачання фактично не
надавалися. Крім цього, стверджує, що
суд безпідставно відмовив у
задоволенні клопотання про виклик
свідків, чим позбавив його права на
подання доказів. Також безпідставно
відмовлено у стягненні матеріальної та
моральної шкоди, хоча на думку апелянта
така є очевидною та не заперечувалась
представником ЛМКП «Львівводоканал».
Просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, згідно якого
відшкодувати йому матеріальну та
моральну шкоду за рахунок
відповідального працівника
«Львівводоканал» ОСОБА_4.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2
на підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення з приводу
апеляційної скарги представника
відповідача ЛМКП «Львівводоканал»
Бегей Н.В. та відповідача ОСОБА_4.,
вивчивши матеріали цивільної справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що позивач ОСОБА_2
проживає у АДРЕСА_1, що відноситься до
Залізничного району м. Львова.

05 березня 2012 року комісією ЛМКП
«Львівводоканал» було проведено
обстеження стану водопровідної та
каналізаційної мережі по місцю
проживання позивача ОСОБА_2 та
встановлено, що благоустрій у будинку
ОСОБА_2 не відповідає нарахуванню, яке
відповідач ЛМКП «Львівводоканал»
виставляє даному абоненту, що
підтверджується актом, який позивач
підписав та отримав наручно ( а.с.18).

Працівниками ЛМКП «Львівводоканал»
було відібрано проби з криниці, яка
знаходиться на подвір»ї будинку та з
крану в будинку позивача. В результаті
аналізу води встановлено, що вода з
крану в будинку є водопровідною ( а.с. 17).

На підставі вищенаведених документів,
ЛМКП «Львівводоканал» було проведено
донарахування позивачу за раніше
отримані послуги з водопостачання
відповідно до рішення виконавчого
комітету Львівської міської ради №161
від 29 лютого 2008 року «Про затвердження
нормативів питного водопостачання та
норм питного водопостачання
населенням з системи централізованого
водопостачання м. Львова» ( а.с.20).

Посилання позивача ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі на акт від 29.11.2013
року не спростовує висновків суду,
оскільки лише актом від 29 листопада 2013
року зазначено, що має місце розрив між
міським водопостачанням та в колодязі
перед воротами до абонента ( а.с.79).
Перевірка представником ЛМКП
«Львівводоканал» проводилася 05
березня 2012 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивачем не подано як у позовній заяві
так і у апеляційній скарзі доказів на
підтвердження своїх вимог чи
спростування висновків суду.

Доповнення до апеляційної скарги
колегією суддів не прийнято, оскільки
таке подано з порушенням строків
передбачених ст.300 ч.1 ЦПК України.

Щодо доводів позивача в частині
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, такі спростовуються судом
першої інстанції належним аналізом
доданого Локального кошторису №9-1-1 на
ремонт огорожі від 02 лютого 2012 року,
тобто ще до випадку на який посилається
позивач від 05 березня 2012 року,
підсумкової відомості ресурсів, акту
приймання виконаних будівельних робіт,
складеного ТзОВ «Будівельник-плюс-
Р.В.» із яких не вбачається причин
поломки огорожі та відповідно не
встановлено вини працівника
відповідача ЛМКП «Львівводоканал»
ОСОБА_7 ( а.с.37-39, 40, 41-43).

Отже, судом першої інстанції належно
встановлено, що підстав для
відшкодування матеріальної шкоди,
передбачених статтею 1166 ЦК України
немає.

Щодо доводів апеляційної скарги в
частині відшкодування моральної шкоди,
такі не спростовують висновків суду.

Діагноз ревматоїдний артрит,
поліартрит суглобова форма, яким
позивач хворіє більше 8-ми років не
знаходиться у причинному зв»язку із
названими у позовній заяві
обставинами, а загострення такої
хвороби та її періодичне лікування
пов»язані із природніми перепадами
погоди та загальним станом організму,
його фізичним навантаженням. Тому
вірним є висновок суду, що підстав,
передбачених ст. 1167 ЦК України для
відшкодування моральної шкоди у суду
немає.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині позовних вимог не спростовують
висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
є законним, обґрунтованим та
справедливим.

Підстав для скасування оскаржуваного
рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті
та справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в і д х и л и т
и .

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 11 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена до
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Ю.Р.Мікуш

Судді
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин