АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
інстанції: Диба О.В. Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Білич І.М.
10 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого судді:
Суддів:
Болотова Є.В., Поліщук Н.В.
за участю: представника позивача
відповідача ОСОБА_4, представника
відповідача ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
заочне рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 20 червня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4,
третя особа: ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості та відшкодування
заподіяної моральної шкоди.
в с т а н о в и л а :
Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення заборгованості та
відшкодування заподіяної моральної
шкоди, посилаючись на те, що 02.04.2007 року
сторони уклали усний договір позики,
відповідно до якого позивач надав
відповідачу позику в сумі 350 000 гривень,
яку відповідач зобов'язувався
повернути 02.09.2007 року. Факт укладення
договору позики та отримання
відповідачем грошових коштів
підтверджується розпискою від 02.04.2007
року. Однак, у визначений розпискою
строк сума позики відповідачем
повернута не була. Тому ставив питання
про стягнення із відповідача суму
позики в розмірі 350 000 гривень та у
рахунок відшкодування моральної шкоди
Справа розглядалася судом
Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 11 липня 2008 року позовні
вимоги ОСОБА_7 було задоволено частково
та стягнуто з ОСОБА_4 на його користь
заборгованість за договором позики у
розмірі 350 000 гривень та 5 000 гривень у
рахунок відшкодування моральної шкоди.
Рішенням апеляційного суду м. Києва від
7 лютого 2012 року рішення суду першої
інстанції у частині відшкодування
моральної шкоди було скасоване, та
ухвалено у цій частині нове рішення,
яким у задоволенні позову було
відмовлено, в іншій частині рішення
суду залишено без змін.

У подальшому, ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 січня 2013 року, рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 11 липня 2008 року та рішення
апеляційного суду м. Києва від 7 лютого
2012 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_7 заборгованості за
договором позики у розмірі 350 000
гривень скасовані, а справу передано на
новий розгляд до суду першої інстанції
у цій частині. В іншій частині рішення
першої та апеляційної інстанції
залишено без змін.

Заочним рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 20 червня 2014
року, позовні вимоги було задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7
суму неповерненої позики в розмірі 350 000
гривень та 5 000 гривень завданої
моральної шкоди. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

У іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 2 вересня 2014 року в
задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд
заочного рішення Обоолонського
районного суду м. Києва було
відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішення
суду відповідач подав апеляційну
скаргу де ставив питання про
скасування рішення суду та
постановлення нового про відмову у
задоволенні позову у повному обсязі.
Вказуючи на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт, представник апелянта та третя
особа у судовому засіданні підтримали
подану апеляційну скаргу.

Представник позивача не визнала подану
апеляційну скаргу, заперечувала проти
її задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного судового рішення,
колегія суддів вважає, що подана
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом при розгляді справи встановлено,
що 02.04.2007 року сторони по справі уклали
договір позики відповідно до умов
якого, позивач надав відповідачу кошти
в розмірі 350 000 гривень зі строком
повернення до 02.09.2007 року, що
підтверджується розпискою від імені
ОСОБА_4

У визначену сторонами дату повернення
коштів відповідач своїх зобов'язань не
виконав, грошові кошти не повернув, чим
порушив взятий на себе обов'язок.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
своїх зобов'язань щодо повернення суми
позики, позивач звернувся до
правоохоронних органів із заявою про
злочин, постановою Голосіївського РУ
ГУ МВС України в м. Києві від 17.11.2007 року
позивачу було відмовлено в порушенні
кримінальної справи.

Суд першої інстанції задовольняючи
вимоги виходив з того, що згідно ст. 525
ЦК України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається. У
відповідності до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу. А так як у ході
судового розгляду було встановлено, що
відповідач у визначений сторонами
строк не повернув кошти, то
враховуючи положення ст. 1049 ЦК України
у відповідності до якої позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику ( грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та порядку, що
встановлені договором, суд вважав
вимоги позивача доведеними та такими
що підлягають задоволенню.

З урахуванням положень ст. 23 ЦК України
та враховуючи ту обставину, що
відповідач своїми діями порушує права
позивача, суд вважав правильним
стягнути моральну шкоду у розмірі 5
тисяч гривень.

Звертаючись до суду із апеляційною
скаргою, апелянт вказував на те, що
судом першої інстанції при
постановленні судового рішення було
порушено ст.1047 ЦК , а саме винесено
судове рішення за відсутності
оригіналу боргової розписки
позичальника, так як виявлено, що з
другого тому справи було вирвано перші
аркуші справи, на одному з яких
містився оригінал боргової розписки
відповідача, а також не встановлено на
якій стадії розгляду справи зник
оригінал боргової розписки. Крім того
не надано оцінку всім наявним в
матеріалах справи висновкам
почеркознавчих експертиз. Та відсутнє
обґрунтування, чому суд віддав
перевагу висновку експертів № 1356/1357/14-32
від 24.03.2014 року, складеному на підставі
ухвали Оболонського районного суду м.
Києва від 21.01.2014 року. Також не
враховано, що поведінка експертів була
непослідовною та свідчила про їх
упередженість, та надання висновку
експертів на користь ОСОБА_7

Колегія суддів вважає що зазначені
вище доводи апеляційної скарги не
відповідають матеріалам справи та
постановленому судовому рішенню. А
саме згідно висновку експерта
№1356/1357/14-32 від 24.03.2014 року вбачалося, що
підпис від імені ОСОБА_4 в розписці від
02.04.2007 року виконаний самим ОСОБА_4,
підпис від імені ОСОБА_6 в розписці від
02.04.2007 року виконаний не ОСОБА_4, а іншою
особою з наслідуванням підпису ОСОБА_6,
рукописний текст у розписці від 02.04.2007
року виконаний ОСОБА_4, аналогічний
висновок також відображено у висновку
експерта за № 403 від 18.11.2011 року ( т. 2 а.с.
201 - 208) який проводився на підставі
ухвали апеляційного суду.

Крім того апелянтом було залишено поза
увагою те, що у ході проведення
зазначених вище експертних досліджень,
експертами досліджувався оригінал
розписки, що знаходився в другому томі
справи. Висновки не містять у собі
посилань на недостатність вільних
зразків підпису, та підписів виконаних
у певний проміжок часу, що свідчило б
про неможливість надання висновку з
цих підстав. Крім цього експертам також
надавалися на дослідження матеріали
цивільної справи. Судові експерти були
попереджені про кримінальну
відповідальність за надання завідомо
неправдивого висновку та за відмову
від надання висновку за ст.ст. 384, 385 КК
України.

Доказів, які б свідчили про те, що на
момент постановлення судового рішення
висновки експертів визнані недійсними
або скасовані, апелянтом надано не
було.

А відтак, за наявності в матеріалах
справи двох експертних висновків які
підтверджували факт підписання
розписки відповідачем, висновки суду
про доведеність позовних вимог в
частині стягнення коштів за договором
позики правомірні.

У той же час при постановлені рішення
суду в частині задоволення вимог про
стягнення моральної шкоди, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції не було взято до уваги
рішення Апеляційного суду м. Києва від 7
лютого 2012 року за яким, позивачу було
відмовлено у задоволенні позовних
вимог про відшкодування моральної
шкоди. Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 січня 2013 року,
зазначене вище рішення апеляційного
суду залишено без змін. Дані судові
рішення набрали законної сили, що
свідчить про відсутність підстав щодо
розгляду вимог позивача в частині
стягнення моральної шкоди після
надходження справи до суду першої
інстанції з ВССУ.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги щодо невідповідності висновків
суду вимогам діючого законодавства в
частині задоволених вимог про
стягнення коштів за договором позики
правильності висновків суду не
спростовують та не дають підстав
вважати, що судом першої інстанції були
порушені норми матеріального права.

У той же час рішення суду щодо частково
задоволення вимог позивача про
стягнення моральної шкоди підлягає
скасуванню.

Так як у порушення вимог ст. 223 ЦПК
України, за якою після набрання
рішенням суду законної сили сторони та
треті особи із самостійними вимогами, а
також їх правонаступники не можуть
знову заявляти в суді ту саму позовну
вимогу з тих самих підстав, а також
оспорювати в іншому процесі
встановлені судом факти і
правовідносини, судом першої інстанції
було здійснено повторний розгляд
заявлених вимог після набрання
законної сили рішень за якими вимоги
позивача про стягнення моральної
шкоди вже було розглянуто по суті з
постановленням судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Заочне рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 20 червня 2014 року
скасувати в частині задоволення вимог
ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення
моральної шкоди.

У іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення. Може бути
оскаржена в касаційному порядку
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: