Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3336/14
Головуючий у 1-й інстанції: Щаслива О.В.
Суддя-доповідач: Кочеткової І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Пільщик Л.В.,

При секретарі: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів на дитину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 11 червня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із вищевказаним позовом і просила
на підставі ст.ст.180,182 СК України
стягнути з відповідача аліменти у
розмірі по 972 грн. щомісячно на
утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
посилаючись на те, що син знаходиться
на її утриманні, після розірвання шлюбу
сторін відповідач добровільно брав
участь в утриманні дитини, надаючи
щомісяця по 800 грн., проте після
укладення нового шлюбу не бажає в
добровільному порядку надавати
матеріальну допомогу на утримання
сина.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 11 червня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 600 грн. щомісяця,
починаючи з 20 січня 2014 року до
досягнення сином повноліття. Вирішено
питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі про зміну
судового рішення і зменшення суми
стягнення до 309 грн. ОСОБА_4 зазначає, що
при визначенні розміру аліментів суд
не врахував його скрутне матеріальне
становище, знаходження на утриманні
непрацездатної матері-інваліда, на
користь якої з нього за іншим судовим
рішенням від 3 березня 2014 року
стягуються аліменти по 400 грн.
щомісячно.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН
про права дитини від 20 листопада 1989
року, яка ратифікована Постановою
Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від
27 лютого 1991 року та набула чинності для
України 27 вересня 1991 року, держава
визнає право кожної дитини на рівень
життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку дитини. Батьки
або інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

За правилами ст. ст. 180, 181 Сімейного
кодексу України (далі - СК України)
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття. Способи
виконання батьками обов'язку
утримувати дитину визначаються за
домовленістю між ними. За домовленістю
між батьками дитини той із них, хто
проживає окремо від дитини, може брати
участь у її утриманні в грошовій і (або)
натуральній формі. За рішенням суду
кошти на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року № 3 "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів", за відсутності
домовленості між батьками про сплату
аліментів на дитину той із них, з ким
вона проживає, вправі звернутися до
суду з відповідним позовом . Згідно з ч.
3 ст. 181 СК аліменти на дитину
присуджуються в частці від заробітку
(доходу) її матері, батька (ст. 183 цього
Кодексу) або в твердій грошовій сумі
(ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру
аліментів, суд повинен ураховувати:
стан здоров'я, матеріальне становище
дитини і платника аліментів; наявність
в останнього інших неповнолітніх
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, повнолітніх дочки,
сина; інші обставини, що мають істотне
значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182
СК. При цьому необхідно мати на увазі,
що зміна законодавства в частині
визначення мінімального розміру
аліментів на одну дитину не є підставою
для перегляду постановлених раніше
судових рішень про їх стягнення. Що ж до
максимального розміру аліментів, які
стягуються з боржника, то відповідно до
ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999
р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він
не повинен перевищувати 50 відсотків
заробітної плати цієї особи.

Оскільки встановлено, що відповідач
являється батьком неповнолітнього
ОСОБА_5, який проживає з матір'ю і
знаходиться на її утриманні,
відповідач створив нову сім'ю, коштів
утримання сина не надає, суд першої
інстанції відповідно до вимог ст.ст.180,
182 СК обґрунтовано стягнув утримання в
судовому порядку у розмірі по 600 грн.
щомісячно.

Визначаючи розмір аліментів, суд
відповідно до вимог ст.ст.180-183 СК
України врахував фактичні обставини
справи, матеріальне становище сторін,
стан здоров'я матері відповідача,
обов'язки останнього щодо її утримання
за іншим судовим рішенням, яке не
передане на примусове виконання, тощо.

Доводи апелянта про тяжке
захворювання його батька, яке потребує
коштовного лікування, про його
незначні доходи від бізнесу не дають
підстав для висновку про неправильне
визначення судом першої інстанції
розміру аліментів на утримання єдиної
дитини сторін.

ОСОБА_4 являється працездатним молодим
чоловіком, протипоказань до праці за
станом здоров'я не має. Об'єктивних
перешкод, які б унеможливлювали його
працевлаштування з метою забезпечення
нормального життєвого рівня як його
малолітнього сина, так і нової сім'ї,
надання достойної матеріальної
допомоги літнім батькам, по справі не
встановлено.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про
неспроможність відповідача, 1980 року
народження, щомісяця надавати своєму
єдиному малолітньому сину грошове
утримання у визначеному судом розмірі.

Апеляційна скарга не свідчить про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права або
такі порушення норм процесуального
права, які тягнуть безумовне
скасування судового рішення.

Рішення суду відповідає вимогам закону
і матеріалам справи, підстав для його
зміни судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307,308,313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 11 червня 2014 року
по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: