22-ц/775/177/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції
Суддя-доповідач
06 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
суддів
Мальцевій Є.Є., Мироненко І.П.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 17
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, який діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5 про визнання
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням, визнання права
користування жилим приміщенням за
неповнолітнім; треті особи ОСОБА_6,
ОСОБА_7, Приватне підприємство
«Альянс-Гіс», Орган опіки та піклування
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
в с т а н о в и л а:
Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 17 грудня 2013 року відмовлено
в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, діючого в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, про
визнання такими, що втратили право
користування жилим приміщенням
квартири АДРЕСА_2 та визнання за
неповнолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
права користування жилим приміщенням
квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати, позов
задовольнити, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
представник ПП «Альянс-Гіс», будучи
належним чином повідомленими про час і
місце розгляду справи, до суду не
з'явилися, ОСОБА_6 надав заяву про
розгляд справи за його відсутності,
доводи апеляційної скарги ОСОБА_3
підтримує в повному обсязі.

Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК
України апеляційний суд розглянув
справу за відсутності осіб, що не
з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачки ОСОБА_3, її представника
ОСОБА_8, які підтримали доводи
апеляційної скарги, заперечення
відповідача ОСОБА_4, пояснення
представника органу опіки та
піклування Богач О.С. щодо захисту
інтересів неповнолітньої дитини,
дослідивши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що остання
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції залишенню без зміни з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволені позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано належних та
допустимих доказів, того, що відповідач
не зберіг за собою право користування
спірним жилим приміщенням та не
проживав в ньому більш ніж встановлені
законом строки без поважних причин.
Також позивач не є тією особою, яка
вправі порушувати питання про визнання
права користування жилим приміщенням
за малолітнім в іншій квартирі.

З таким висновком суду першої
інстанції не можна не погодитися.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що на підставі
ордера № 000005 серія КО від 18 листопада
1991 року (а.с. 73), виданого за рішенням
виконавчого комітету Маріупольської
міської ради народних депутатів № 522
від 26 жовтня 1991 року, квартира АДРЕСА_2
була надана на сім'ю у складі п'яти осіб:
ОСОБА_6 (чоловіка), позивачки ОСОБА_3
(дружини), ОСОБА_10 (сина), ОСОБА_7 (дочки),
відповідача ОСОБА_4 (сина).

Згідно особового рахунку № 1905 від 04
листопада 2013 року в квартирі АДРЕСА_2
зареєстровані з 17 січня 1992 року: ОСОБА_6
(квартиронаймач), ОСОБА_3, ОСОБА_7,
ОСОБА_4; з 06 вересня 2004 року ОСОБА_11
(онука), а з 30 квітня 2013 року ОСОБА_5
(онук). ОСОБА_10 знятий з реєстрації 08
травня 2012 року у зв'язку із смертю (а.с. 5,
72).

Реєстрація ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в
спірній квартирі була проведена на
підставі заяви відповідача ОСОБА_4 про
реєстрацію місця проживання.

Як вбачається з акту від 02 серпня 2013
року, складеного ПП «Альянс-Гіс» в
квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_4 не проживає з
2008 року, а його син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
за вказаною адресою ніколи не проживав
(а.с. 6, 74).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в абз.1 п. 10 Постанови від 12
квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання,
що виникли в практиці застосування
судами Житлового кодексу України», у
справах про визнання наймача або члена
його сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71
ЖК Української РСР), необхідно
з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо) суд
може продовжити пропущений строк.

За змістом абз. 4 п.10 указаної постанови
суд вправі відмовити наймачеві або
членові його сім'ї в позові про захист
порушеного права (вселення, обмін,
поділ жилого приміщення тощо) з
мотивів, якщо він (наймач або член його
сім'ї) був відсутнім понад встановлений
законом строк без поважних причин.

Таким чином, при вирішенні питання про
втрату членом сім'ї наймача права на
користування жилим приміщенням
з'ясуванню підлягають термін його
відсутності та поважність причин такої
відсутності.

За змістом ст. ст. 71, 72 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто
не може бути обмежений у праві
користуватися жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

З матеріалів справи убачається, що
відповідач не втратив свого інтересу
до житлового приміщення, а позивачем не
доведено, що відповідач у разі свого не
проживання у квартирі, проживав за
іншою адресою саме за власним бажанням
і без поважних причин.

Так, згідно актового запису № 481,
вчиненого Приморським відділом РАЦС
Маріупольського МУЮ, відповідач ОСОБА_4
22 листопада 2008 року уклав шлюб з ОСОБА_12
Від цього шлюбу мають двох
неповнолітніх дітей ОСОБА_13,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с.22-29, 31).

Як на поважність причин щодо
тимчасового залишення спірного житла
відповідач ОСОБА_4 посилався на
наявність неприязнених стосунків між
його матір'ю та дружиною, що
унеможливлювало їх спільне проживання.
При цьому зазначав, що не може
проживати у спірній квартирі окремо
від своєї дружини та дітей, оскільки
вони є сім'єю, одним цілим.

Цих обставин позивачка ОСОБА_3 в суді
першої інстанції не заперечувала і
пояснювала, що дійсно вона не може
знайти спільну мову з дружиною
відповідача й не бажає, щоб остання
проживала у спірній квартирі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що в разі вселення відповідача до
спірної квартири погіршаться житлові
умови, адже в одній кімнаті змушені
будуть проживати чотири особи, тоді як
в квартирі родини дружини, сім'я
відповідача займає дві окремі кімнати.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не
спростовують правильності висновків,
зроблених судом першої інстанції, а
зводяться до оцінки доказів, їх
належності та допустимості і не
містять правових підстав для
скасування судового рішення.

Таким чином, з урахуванням норм
матеріального права та обставин
справи, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, належним
чином дослідив докази та надав їм
правильну правову оцінку, у зв'язку з
чим прийшов до обґрунтованого висновку
щодо відмови у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_4 та
його сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням в спірній квартирі.

Щодо визнання за малолітнім ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, права користування жилим
приміщенням за місцем фактичного
проживання в квартирі АДРЕСА_1, то ці
доводи апеляційної скарги також є
неспроможними.

Як вбачається з особового рахунку №
НОМЕР_1 від 18 листопада 2013 року в
квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та
проживають ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_13, ОСОБА_20,
ОСОБА_13 та ОСОБА_21 (а.с. 111).

Отже, висновки суду про те, що позивачка
ОСОБА_3 не є тією особою, яка вправі
порушувати питання про визнання права
користування жилим приміщенням в цій
квартирі, відповідають обставинам
справи, які судом установлені
відповідно до вимог процесуального
закону, а також узгоджуються з нормами
матеріального права, які судом
застосовані правильно.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги ОСОБА_3 та залишення
рішення суду першої інстанції без
зміни.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
17 грудня 2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Л.І. Песоцька

Судді:
Є.Є. Мальцева

І. П. Мироненко