У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів Малько О.С., Василевича В.С.,
Демянчук С.В.,

секретар судового засідання
Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу директора
Дубровицького районного
територіального центру соціального
обслуговування(надання соціальних
послуг) на рішення Дубровицького
районного суду від 28 травня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до
Дубровицького районного
територіального центру соціального
обслуговування(надання соціальних
послуг) про поновлення на роботі і
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які з*явились у судове засідання,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів, -

в с т а н о в и
л а :

Рішенням Дубровицького районного
суду від 28 травня 2014 року позовні
вимоги задоволено: поновлено ОСОБА_1 на
роботі соціальним працівником у
Дубровицькому районному
територіальному центрі соціального
обслуговування ( надання соціальних
послуг).

Стягнуто з відповідача на її
користь 10067,24 гривень заробітної плати
за час вимушеного прогулу.

В апеляційній скарзі на це
рішення директор Дубровицького
районного територіального центру
соціального обслуговування(надання
соціальних послуг) покликається на
його необгрунтованість через неповне
з*ясування обставин справи, невірну
оцінку доказів.

Судом безпідставно відхилено
доводи відповідача про те, що
невідповідність позивачки займаній
посаді , визначена результатом
атестації, була лише однією з підстав
її звільнення.

Так, до ОСОБА_1 двічі протягом року
застосовувались заходи
дисциплінарного стягнення -догани за
невиконання без поважних причин своїх
посадових обов*язків і накази про
оголошення доган на момент прийняття
наказу про її звільнення не
оскаржувались і були дійсними.

Просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення,яким відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і
це встановлено в судовому засіданні, що
трудовий договір з ОСОБА_1 було
розірвано на підставі наказу №221-ос від
25 грудня 2013 року з 2 підстав: у зв*язку з
виявленою невідповідністю працівника
займаній посаді за результатами
атестації проведеної відповідачем у
червні 2013 року (п.2 ст.40 КЗпП України) та
за систематичне невиконання без
поважних причин посадових
обов*язків(п.3ст.40 КЗпП України ).

Задовольняючи позовні вимоги про
поновлення на роботі, суд першої
інстанції вірно виходив з того, що
підставою для звільнення працівника
за п.2.ст.40 КЗпП України є саме виявлена
невідповідність посаді, яку він займає,
внаслідок недостатньої кваліфікації,
що свідчить про відсутність вини
працівника в неналежному виконанні
трудових обов*язків.

Наказом № 94-ос від 1 липня 2013 року
"Про підсумки атестації"директора
Дубровицького районного
територіального центру соціального
обслуговування(надання соціальних
послуг)ОСОБА_1 визнано такою, що не
відповідає займаній посаді, однак
наказ про її звільнення на підставі п.2
ст.40 КЗпП України видано роботодавцем
після закінчення двомісячного строку з
дня атестації -25 грудня 2013 року, а тому
суд вірно кваліфікував це звільнення
як таке, що здійснене без правової
підстави.

Обгрунтованими є висновки суду і
про відсутність у відповідача підстав
для розірвання з позивачкою трудового
договору за систематичне невиконання
без поважних причин обов*язків,
покладених на неї трудовим договором.

Відповідно до п.3 ст.40 КЗпПУкраїни
підставою для звільнення є
систематичне невиконання працівником
трудових обов*язків: протягом року з
дня застосування стягнення за перше
порушення трудової дисципліни
працівник порушив її знову.

В тексті наказу про звільнення
позивачки зазначено, що причиною її
звільнення за систематичне
невиконання без поважних причин
посадових обов*язків стало невиконання
нею вказівки директора
територіального центру від 7 листопада
2013 року на виконання доручення голови
райдержадміністрації від 28 жовтня 2013
року №05/02 з врахуванням доган
оголошених наказами від 29 жовтня 2013
року та від 13 листопада 2013 року.

Наказом № 190-ос від 29 жовтня 2013
року догану позивачці оголошено за
невиконання наказу директора від 22
жовтня 2013 року № 31-г та не подання звіту
про проведення обстеження
соціально-побутових умов проживання
підопічних(а.с34).

Наказом № 202-ос від 13 листопада
2013 року ОСОБА_1 оголошено догану за
невиконання вказівки директора про
здійснення виїзду для вивчення умов
проживання громадянки С. на виконання
доручення голови
райдержадіміністрації від 28 жовтня 2013
року(а.с40) і за це ж порушення її
звільнено.

Згідно записів у трудовій книжці
позивачка понад 10 років працювала
соціальним працівником центру,
стягнень не мала.

За встановлених обставин суд
дійшов правильного висновку щодо
відсутності систематичності порушень
трудової дисципліни в діях позивачки
та про порушення відповідачем при
розірванні з ОСОБА_1 трудового договору
вимог ч.3 ст.149 КЗпП України,згідно якої
при обранні стягнення повинна
враховуватись ступінь тяжкості
вчиненого проступку, заподіяна ним
шкода, обставини, за яких його вчинено
та попередня робота працівника.

Вимоги щодо оплати вимушеного
прогулу судом вірно задоволено з
покликанням на ст. 235 КЗпП України;
стягнуто заробітну плату за 103
робочих дні часу вимушеного прогулу
позивачки за період з 26 грудня 2013року
до 28 травня 2014 року, виходячи з її
заробітку за останні два календарні
місяці роботи(листопад 2013року -2528,09
гривень, жовтень 2013 року - 2054,14 гривень)
та з врахуванням положень Порядку
обчислення середньої заробітної
плати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 8 лютого
1995 року № 100.

Рішення суду першої інстанції
ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують викладених в ньому
висновків.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325
Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу директора
Дубровицького районного
територіального центру соціального
обслуговування(надання соціальних
послуг)- відхилити.

Рішення Дубровицького районного
суду Рівненської області від 28 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку сторонами та
особами, які беруть участь у справі,
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: Малько О.С.
Демянчук С.В.
Василевич В.С.