Справа № 274/7489/13-ц Провадження №
Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2014 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області Корбут В.В.,
за участю секретаря судового засідання
Жмурко В.І.,

розглянувши цивільну справу за
позовомОСОБА_1, представником якого є
ОСОБА_2,доОСОБА_3простягнення боргу за
договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом, у
якому просить стягнути на його користь
з ОСОБА_3 борг у розмірі 480 651,95 грн., з
яких 360 000,00 грн. - згідно договору позики
від 13.03.2010 р., 70 806,57 грн. - проценти річних
від простроченої суми згідно подвійної
облікової ставки Національного Банку
України, 49 364,38 грн. - інфляційні збитки,
310,00 грн. інших витрат, 51,00 грн. - судовий
збір у розмірі та 120,00 грн. - витрати на
інформаційно-технічне забезпечення.

ОСОБА_3 проти позову заперечив,
посилаючись на те, що грошові кошти,
отримані від ОСОБА_1 на підставі
договору позики від 13.03.2010 р., були
оприбутковані до каси Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інтер-Сервіс" і використані для
розрахунків по зобов'язаннях
товариства, які воно не виконало з вини
ОСОБА_1.

Судом з'ясовано, що між ОСОБА_1
(Позикодавець) та ОСОБА_3 (Позичальник) в
присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 підписано
договір позики від 13.03.2010 р., відповідно
до умов якого Позикодавець при
укладенні цього договору передав у
власність Позичальникові грошові
кошти в сумі 360 000,00 грн., а Позичальник
зобов'язався повернути Позикодавцеві
суму 360 000,00 грн. у строк до 15.06.2010 р. (а. с. 9
- 11).

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, допитана
як свідок у судовому засіданні 07.07.2014 р.
та повторно - у судовому засіданні
17.07.2014 р., пояснила, що 13.03.2010 р. була
присутня при передачі грошей ОСОБА_1
ОСОБА_3 у розмірі 360 000,00 грн. Тоді був
складений і підписаний договір позики
від 13.03.2010 р. ОСОБА_1 дістав гроші, вона
їх перерахувала разом з ОСОБА_3,
останній ці гроші взяв, підписав
договір та завірив, що кошти буде
сплачено вчасно, однак вже четвертий
рік йде і на даний час грошей не
повернуто. Видатковий касовий ордер
від 13.03.2010 р. (а. с. 9) був підтвердженням
до договору позики від 13.03.2010 р. Цей
ордер було підписано після передачі
грошей на підтвердження того, що гроші
були передані. Підписали саме касовий
ордер, оскільки вона думала, що це більш
вагомий документ, ніж звичайний аркуш.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1
у відповідності до підписаного між
ними договору позики від 13.03.2010 р.
грошові кошти у розмірі 360 000,00 грн., що
підтверджується поясненнями
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, допитаної
як свідка, та видатковим касовим
ордером від 13.03.2010 р. (а. с. 9), який
фактично є розпискою про передання цих
коштів.

Тобто, зважаючи на частину другу статті
1047 Цивільного кодексу України (договір
позики є укладеним з моменту передання
грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками), суд вважає, що між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір
позики від 13.03.2010 р.

Згідно з пунктом 7 договору позики від
13.03.2010 р. Позикодавець зобов'язується
після виконання Позичальником
зобов'язання з повернення всієї суми
позики за цим договором передати свій
примірник договору Позичальнику та
надати йому розписку про виконання
зобов'язання з повернення позики у
повному обсязі.

Однак, примірник договору позики від
13.03.2010 р. ОСОБА_1 знаходиться у
матеріалах справи, а розписка ОСОБА_1
про виконання ОСОБА_3 зобов'язань з
повернення позики у повному обсязі
ОСОБА_3 не подана, тобто у матеріалах
справи відсутня, що, зважаючи на
наведений вище зміст пункту 7 договору
позики від 13.03.2010 р., а також на
пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,
допитаної як свідок, про те, що вже
четвертий рік йде і на даний час грошей
не повернуто, є підставою для висновку
суду про те, що ОСОБА_3 зобов'язань з
повернення грошових коштів, одержаних
за договором позики від 13.03.2010 р., не
виконав.

Зважаючи на зміст ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06.11.2013 р. (а. с. 226 - 228), суд
зазначає, що розписка від 06.07.2010 р.
ОСОБА_4 (а. с. 7) не є підставою для заміни
боржника у зобов'язанні, а саме - ОСОБА_3
на ОСОБА_4 у зобов'язанні за договором
позики від 13.03.2010 р., оскільки не
відповідає статтям 513 та 520 Цивільного
кодексу України, так як у матеріалах
справи відсутні докази того, що ОСОБА_1
дав згоду на таку заміну, а з позовної
заяви та пояснень його представника
випливає, що він такої згоди не давав.

Враховуючи наявні в ухвалі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06.11.2013 р. посилання на
необхідність надати оцінку розпискам
дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_7, про одержання
коштів від ОСОБА_4 (а. с. 32), протоколу
загальних зборів учасників Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Інтер-Сервіс" від 28.01.2011 р. (а. с. 35),
протоколу загальних зборів учасників
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтер-Сервіс" від
13.03.2011 р. (а. с. 86), суд зазначає таке.

Як пояснив представник ОСОБА_1, ОСОБА_7
не є дружиною ОСОБА_1, як про це
зазначено в ухвалі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06.11.2013 р., ОСОБА_7 є дружиною
брата ОСОБА_1 - ОСОБА_8. Написані нею
розписки про одержання коштів від
ОСОБА_4 не мають відношення до
правовідносин, які виникли між ОСОБА_1
та ОСОБА_3 на підставі договору позики
від 13.03.2010 р.

Суд, беручи до уваги ці пояснення
представника ОСОБА_1, беручи до уваги
те, що, як випливає з значеного раніше,
до ОСОБА_4 не переходили обов'язки
ОСОБА_3 з виконання зобов'язань за
договором позики від 13.03.2010 р.,
приходить до висновку, що розписки
ОСОБА_7 про одержання коштів від ОСОБА_4
не мають відношення до правовідносин,
які виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на
підставі договору позики від 13.03.2010 р.

Щодо протоколу загальних зборів
учасників Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтер-Сервіс" від
28.01.2011 р. та протоколу загальних зборів
учасників Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтер-Сервіс" від
13.03.2011 р., то, як з них вбачається, у цих
загальних зборах ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_3
участі не приймали.

Представник ОСОБА_1 пояснив, що ці збори
і питання, які на них вирішувались, не
стосуються правовідносин, які виникли
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі
договору позики від 13.03.2010 р.

Зважаючи на наведене, суд вважає, що
розписки ОСОБА_7 про одержання коштів
від ОСОБА_4, протокол загальних зборів
учасників Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтер-Сервіс" від
28.01.2011 р. та протокол загальних зборів
учасників Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтер-Сервіс" від
13.03.2011 р. не є підставами для зміни або
припинення зобов'язань ОСОБА_3 з
повернення ОСОБА_1 грошових коштів,
одержаних за договором позики від
13.03.2010 р., які, як вказувалось раніше, він
не виконав.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу
України визначено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в
частині вимоги про стягнення боргу за
договором позики у розмірі 360 000,00 грн.
підлягає задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тобто ОСОБА_3 зобов'язаний сплатити
ОСОБА_1 суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а відтак позов ОСОБА_1
у частині вимоги про стягнення 49 364,38
грн. інфляційних збитків також
підлягає задоволенню.

Між тим, не підлягає задоволенню позов
ОСОБА_1 в частині вимоги про стягнення 70
806,57 грн. процентів річних від
простроченої суми згідно подвійної
облікової ставки Національного Банку
України, оскільки у пункті 3 договору
позики від 13.03.2010 р. визначено, що цей
договір є безпроцентним, у визначений
цим договором строк Позичальник
повертає Позикодавцеві позику (грошові
кошти, що були передані йому
Позикодавцем) без виплати процентів за
користування позичковими коштами.

Відповідно ж до частини першої статті
1048 Цивільного кодексу України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Судові витрати підлягають стягненню з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у
відповідності до положень статей 79 та 88
Цивільного процесуального кодексу
України.

Керуючись статтями 1 - 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 -
60, 62, 64, 79, 88, 208, 209, 212 - 215 Цивільного
процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 бог
у розмірі 409 364,38 грн., який складається з
360 000,00 грн., позичених за договором
позики від 13.03.2010 р., та 49 364,38 грн.
інфляційних збитків.

В задоволенні іншої частини позову
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у
якості відшкодування державного мита -
1447,87 грн., витрат на
інформаційно-технічне забезпечення -
102,20 грн.

Роз'яснити, що:

- рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано;

- у разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано, набира
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом;

- апеляційна скарга на рішення може
бути подана до Апеляційного суду
Житомирської області через
Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області протягом десяти
днів з дня його проголошення;

- особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя
В.В. Корбут

Повне рішення складено 21.07.2014 р.