Справа №545/276/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2014 р. Полтавський районний
суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Шелудякова Л.В.,

при секретарі Лабовкіній Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Полтава цивільну справу
за позовом представника за довіреністю
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа: Заворсклянська
сільська рада Полтавського району
Полтавської області про визнання
довіреності та договору дарування
недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

Представник за довіреністю
ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищевказаною позовною заявою в
інтересах ОСОБА_2 до відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на те, що
навесні 2013 року позивачу стало відомо,
що 17 жовтня 2007 року секретарем
Заворсклянської сільської ради
посвідчено довіреність на
розпорядження належним їй нерухомим
майном, а саме житловим будинком,
господарськими будівлями, спорудами та
приватизованою земельну ділянку
площею 0,85 га, яке знаходиться в АДРЕСА_1.
Вказав, що 21 листопада 2007 року на
підставі вказаної довіреності ОСОБА_3
подарував матері своєї дружини ОСОБА_4
вищевказане нерухоме майно.

Про зміст та правові наслідки
підписання оскаржуваної довіреності
ОСОБА_2 не було відомо під час її
підписання. По-перше, у 1967 році вона та
її чоловік ОСОБА_6 придбали будинок в
с.Ватажково. У вересні 1979 року ОСОБА_6
помер, вона прийняла спадщину після
свого чоловіка та набула власності на
вказаний будинок. 23 лютого 1994 року нею
складено заповіт на все її майно на
користь своїх дочок ОСОБА_7 та ОСОБА_8
Приблизно до 2000 року всі ремонтні
роботи спірної нерухомості
проводились без участі відповідача
ОСОБА_4 У 2007 році ОСОБА_4 звернулась до
неї та повідомила про необхідність
проведення узаконення самочинного
будівництва вказаного нерухомого
майна. Враховуючи її похилий вік,
ОСОБА_4 запропонувала скласти
відповідну довіреність представляти
інтереси ОСОБА_2 в уповноважених
органах. Для цього ОСОБА_4 звернулась до
сільської ради та склала відповідний
проект довіреності.

Також зазначив, що ОСОБА_2 є
неписьменною, оскільки не має навіть
середньої освіти та народилася у часи
війни. Тому документи, які надавались
їй на підпис не можуть бути нею
перечитані, їй не роз'яснено наслідки
оспорюваного правочину. Про факт
переоформленого права власності на
житлову нерухомість за відповідачкою
їй стало відомо навесні 2013 року.

Крім того, вказав, що після 2007 року
ОСОБА_4 почала приймати активну участь
у ремонтних роботах спірного
нерухомого майна, що стало наслідком
ініціювати перегляд заповіту, який був
складений лише на користь ОСОБА_7 та
ОСОБА_8. Під час вирішення питання про
необхідність перерозподілу часто
спірного нерухомого майна, ОСОБА_2
випадково стало відомо, що фактично все
майно належить ОСОБА_4

Вказав, що відповідачі не
заперечують про розірвання договору,
але наполягають на повній компенсації
понесених ними витрат на ремонт.
Відповідачі вже провели демонтаж мереж
тепла та водопостачання, які
встановлювались їх коштом, а також
забрали інше майно, яке вважають своїм.

Отже, коли ОСОБА_2 підписувала
довіреність на розпорядження
нерухомим майном, яке знаходиться в
АДРЕСА_1, вона не розуміла наслідків
своїх дій та вважала, що уповноважує
відповідачів на проведення узаконення
самочинного будівництва, але ніяк не на
переоформлення права власності.

Зазначив, що про існування
вказаних правочинів ОСОБА_2 стало
відомо квітні-травні 2013 року, оскільки
довіреність видавалась для узаконення
незавершеного будівництва. Про зміст
та наслідки видачі цієї довіреності їй
роз'яснено не було, а тому позовна
давність повинна обчислюватись від
дня коли позивачу стало відомо про
порушення її права.

Враховуючи вказане, просив
визнати недійсною довіреність від 17
жовтня 2007 року видану на ім'я ОСОБА_3 та
посвідчену секретарем Заворсклянської
сільської ради Полтавського району
Полтавської області ОСОБА_10,
зареєстровану в реєстрі за номером 242,
на розпорядження нерухомим майном, яке
знаходиться АДРЕСА_1 та приватизовану
земельну ділянку розміром 0,85 га, що
знаходиться та же, і належало ОСОБА_2;
визнати недійсним договір дарування
від 21 листопада 2007 року укладений
ОСОБА_3 імені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
про дарування житлового будинку з
надвірними спорудами, приватизовану
земельну ділянку площею 0,85 га для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та ведення
особистого підсобного господарства, що
знаходиться в АДРЕСА_1 та в цілому
складається з житлового будинку А-1
жилою площею 28,9 кв.м, літньої кухні Б,
погрібу бф, сараю (незавершене
будівництво) В1, вбиральні В, воріт,
хвіртки № 2, огорожі № 3, 7, 8, воріт № 4,
хвіртки № 5, 6; визнати за ОСОБА_2 право
власності на будинок з надвірними
спорудами, приватизовану земельну
ділянку площею 0,85 га для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та ведення
особистого підсобного господарства, що
знаходяться в АДРЕСА_1 та в цілому
складається з житлового будинку А-1
пилою площею 28,9 кв.м, літньої кухні Б,
погрібу бф, сараю (незавершене
будівництво) В1, вбиральні В, воріт,
хвіртки № 2, огорожі № 3, 7, 8, воріт №4,
хвіртки № 5, 6.

Представником позивача до суду подана
заява про залишення позовної вимоги
про визнання за ОСОБА_2 права власності
на будинок з надвірними спорудами,
приватизовану земельну ділянку
розміром 0,85 га для обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель та ведення особистого
підсобного господарства, що
знаходяться в АДРЕСА_1 та в цілому
складається з жилого будинку А-1, жилою
площею 28,9 кв.м, літньої кухні Б, погрібу
бф, сараю (незавершене будівництво) В1,
вбиральні В, воріт, хвіртки № 2, огорожі
№ 3,7,8, воріт № 4, хвіртка № 5, 6 без
розгляду. Ухвалою суду заява
задоволена та зазначена позовна вимога
залишена без розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
позовні вимоги підтримала, пояснила, що
їй не було відомо про справжній зміст
та наслідки видачі довіреності від 17
жовтня 2007 року, а секретар
Заворсклянської сільської ради
Полтавського району Полтавської
області ОСОБА_10 належним чином їй не
роз'яснила, що оформлюється
довіреність на дарування нерухомості.
Позивач вказала, що не вміє писати та
читати, а тому діяла під впливом
помилки, під час підписання
довіреності. Позов просила
задовольнити.

В останнє судове засідання не
з'явилась, справу просила розглянути
без її участі.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 в
судовому засіданні підтримав
викладені в позовній заяві обставини
та просив позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому
засіданні заперечили проти
задоволення позовних вимог та
пояснили, що позивач діяла добровільно
та розуміла про зміст та наслідки
видачі довіреності від 17 жовтня 2007 року
на підставі якої було укладено договір
дарування від 21 листопада 2007 року.
Окрім цього, відповідачі повідомили, що
протягом останніх років вони несли
значні фінансові витрати на поліпшення
спірного майна.

Представник відповідачів адвокат
ОСОБА_11 проти задоволення позовних
вимог заперечувала, вказувала на їх
необґрунтованість.

Третя особа - секретар Заворсклянської
сільської ради Полтавського району
Полтавської області ОСОБА_10 в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечила, вказувала на те, що
прочитала довіреність в голос та
роз'яснила її зміст і наслідки
позивачці. ОСОБА_10 надала згоду на
допит в якості свідка.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_10
повідомила, що працює на посаді
секретаря Заворсклянської сільської
ради з жовтня 2007 року. А вже 17 жовтня 2007
року до неї приїхала позивач ОСОБА_2 зі
своєю донькою ОСОБА_4 та її зятем ОСОБА_3
та повідомили про намір здійснити
дарування нерухомого майна, яке
знаходиться в АДРЕСА_1 та належало
ОСОБА_2 Для цього ОСОБА_10 склала проект
довіреності на дарування майна,
роздрукувала його та передала для
ознайомлення з текстом присутнім
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Також, свідок
повідомила, що прочитала довіреність
вголос.

Пояснила, що в довіреності відсутня
відмітка про оголошення змісту
довіреності, оскільки їй не було відомо
про те, що ОСОБА_2 не вміє читати.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка позивач ОСОБА_2 повідомила, що у
1967 році разом зі своїм покійним
чоловіком ОСОБА_6 придбали будинок в с.
Ватажкове, Полтавського району
Полтавської області. У вересні 1979 року
ОСОБА_6 помер. Позивачка прийняла
спадщину після свого чоловіка та
набула власності на вказаний будинок. У
позивачки п'ятеро дітей: ОСОБА_12 -
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_13 - ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8 -
ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_5. Сама
позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_6, у
школі навчалася лише перший рік, а в
подальшому пішла працювати та освіти
не здобула. ОСОБА_2 в процесі допиту
підтвердила, що вона не вміє писати та
читати. Уся кореспонденція, яка
надходить на її адресу виписується її
сином ОСОБА_13, який вже багато років
мешкає разом із нею. Про свою
неграмотність ОСОБА_2 завжди всім
повідомляє, коли її просять щось
прочитати або написати. Окрім цього,
вказане відомо всім мешканцям с.
Ватажкове, оскільки вона там постійно
мешкає з 1960-х років.

ОСОБА_2 повідомила, що ніколи не мала
наміру дарувати ОСОБА_4 нерухоме майно,
яке їй належить, а видачу довіреності
пояснила тим, що раніше досягла
домовленості із ОСОБА_4 щодо проведення
узаконення перебудови господарських
споруд, оскільки змінилися їх
характеристики, що вказані в
технічному паспорті. Про обставини
підписання довіреності ОСОБА_2
пояснила, що її до сільської ради
привезла ОСОБА_4 та її зять ОСОБА_3
Особисто вона секретарю сільради
ОСОБА_10 не повідомляла про свій намір
дарувати нерухоме майно, всі
переговори вела ОСОБА_4, а позивачка
сиділа мовчки, оскільки у неї ніхто
нічого не запитував. Через деякий час
після приїзду до сільради їй на підпис
передали документи - які саме вона не
знає, оскільки читати не вміє. Свій
підпис поставила в тому місце, де їй
вказали шляхом написання свого
прізвища, оскільки це всі навики
письма, якими вона володіє. При цьому,
ОСОБА_2 вказала, що довіреність вголос
їй не читали та зміст і наслідки
підписання не роз'яснювали. Про те щоб
давати довіреність на ім'я ОСОБА_3 вона
взагалі не мала такого наміру, оскільки
попередні домовленості з ОСОБА_4
зводилися лише до видачі довіреності
саме їй для виготовлення нової
технічної документації у зв'язку з
проведеними перебудовами та
поліпшенням домогосподарства, але про
дарування мова не йшла. Про справжній
зміст довіреності від 17 жовтня 2007 року
та перехід права власності на належне
їй нерухоме майно позивачка дізналася
восени 2013 року, що стало відомо під час
зустрічі всіх членів її сім'ї. Після
цього, позивачка звернулася до своєї
доньки ОСОБА_4 та повідомила про
необхідність повернення цього майна у
її власність, але отримала відмову та
вимогу про відшкодування коштів, які
були витрачені відповідачами на
поліпшення нерухомого майна. У зв'язку
з цією ситуацією в сім'ї виник конфлікт
і ОСОБА_4 добровільно передала їй
оригінали документів на право
власності на нерухоме майно.

Про обставини підписання договору про
надання правової допомоги з адвокатом
ОСОБА_1 допитана як свідок ОСОБА_2
повідомила, що для написання свого
прізвища ім'я та по батькові вона
повторювала букви, які їй поряд писала
її донька ОСОБА_8 Про зміст договору
ОСОБА_2 повідомила, що їй пояснив
адвокат, що він потрібен для звернення
до суду.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_12 повідомив, що йому було відомо
про дарування нерухомого майна його
матір'ю ОСОБА_2 його молодшій сестрі
ОСОБА_4, про що його повідомила остання.
Свідок заперечував неписьменність
ОСОБА_2 та вказував, що бачить її один
два рази на рік, оскільки постійно
зайнятий на роботі. Чи могла ОСОБА_2 не
розуміти наслідків підписання
оспорюванної довіреності йому не
відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 повідомила, що на початку липня
2013 року до неї звернулася ОСОБА_4 і
розказала про те, що потрібно залишити
питання щодо зміни заповіту від 1994 року
та більше ОСОБА_2 з цього приводу не
турбувати, оскільки все майно вже
належить їй, було подароване. Також
повідомила, що у них з ОСОБА_4 з цього
приводу виник спір, бо іншим членам
сім'ї це було невідомо. ОСОБА_8
висловила по відношенню до

ОСОБА_4 недовіру та сумніви щодо
добровільного дарування майна ОСОБА_2
За словами ОСОБА_8, в результаті спору з
ОСОБА_4, остання попросила її не
розповідати іншим членам сім'ї про
дарування майна та пообіцяла все
повернути назад ОСОБА_2 Наступного разу
розмову про зміну заповіту завела
ОСОБА_7 у серпні-вересні 2013 року під час
зустрічі членів сім'ї. Ось тоді ОСОБА_4 і
повідомила всім присутнім, що ОСОБА_2
все своє майно подарувала їй. З цього
приводу у сім'ї виник конфлікт,
оскільки ОСОБА_2 заперечувала таке
дарування і просила все повернути як
було раніше, а ОСОБА_4 не погоджувалася.
Свідок повідомила, що протягом
останніх 7-10 років були зроблені
добудови та перепланування
домогосподарства матері ОСОБА_2,
оскільки деякі об'єкти були в майже
зруйнованому стані.

Свідок ОСОБА_8 підтвердила, що ОСОБА_2 не
володіє навиками письма та читання,
оскільки не отримувала освіту, а
навчалася в школі лише один рік і потім
весь час працювала. Свідок вказала, що
коли вона та інші діти ОСОБА_2 навчалися
в школі, то вона завжди їх просила
докладати максимум зусиль для
отримання, оскільки дуже непросто жити
неграмотною.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_7 повідомила, що наприкінці
серпня або на початку вересня 2013 року
вона разом із ОСОБА_2 та сестрою ОСОБА_8
приїхали до ОСОБА_4 щоб допомогти
отримати гроші з карткового рахунку
матері за пай і обговорити питання
перерозподілу спадщина за заповітом
від 1994 року, оскільки в ньому враховані
не всі члени сім'ї. Свідок пояснила, що
під час складання заповіту ОСОБА_2
хворіла і доглядали за нею лише вона та
сестра ОСОБА_8, а ОСОБА_4 та брати ОСОБА_12
і ОСОБА_13 до матері не навідувалися.
ОСОБА_7 вказувала, що з 1994 року
відносини в сім'ї значно покращилися, а
тому всі діти заслуговували на
прийняття спадщини після ОСОБА_2 і це
питання неодноразово обговорювалося
раніше. Свідок пояснила, що ОСОБА_4
мовила про відсутність необхідності
переробляти заповіт, оскільки все
майно вже належить їй і розповіла про
дарування. Коли ОСОБА_2 пояснили про це
дарування, то вона розплакалася і
сказала, що такого не робила. ОСОБА_7
розповіла, що після цієї ситуації вона
неодноразово запитувала у ОСОБА_2 чи
була її воля на дарування, оскільки
якщо це так, тоді не потрібно зараз щось
змінювати. Проте, ОСОБА_2 щоразу їй
відповідала, що не мала наміру дарувати
майно ОСОБА_4 або комусь іншому і що з
нею це питання ніколи не вирішувалося.
Окрім цього, свідок повідомила, що з 2007
року документів на спірне майно у
ОСОБА_2 не було, оскільки вони були
передані ОСОБА_4 для узаконення
перебудов на подвір'ї і ніхто про них не
згадував до того часу, поки не
дізналися про зазначені обставини.

Свідок підтвердила, що ОСОБА_2 є не
грамотною особою та не вміє читати, а її
навички письма полягають лише у
можливості написати своє прізвище або
повторити ті букви, які їй будуть
писатися поряд, а вона зможе їх
відтворити без розуміння змісту.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_13 повідомив, що протягом останніх
10 років він мешкає разом зі своєю
матір'ю ОСОБА_2 Інші четверо дітей
навідуються до матері час від часу.
Старший син ОСОБА_12 - майже ніколи з
матір'ю не бачиться. Про обставини
переходу права власності на спірну
нерухомість він дізнався у вересні 2013
року під час зустрічі всієї родини.
Раніше про дарування майна ОСОБА_2
ніколи не говорила, а після того як
стало відомо про дарування ОСОБА_4, то
ОСОБА_2 заявила, що не мала такого
наміру та давала довіреність для
узаконення перебудов, що мало місце
станом на 2007-й рік.

Свідок підтвердив, що ОСОБА_2 не вміє
писати та читати. З показів ОСОБА_13 він
завжди отримує всю поштову
кореспонденцію, що приходить на адресу
його матері. Все, що вміє ОСОБА_2 - це
написати своє прізвище, іншими
навиками письма та читання вона не
володіє.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_15 повідомив, що знає ОСОБА_2
близько 30 років, а також знає всю її
сім'ю, оскільки вони є сусідами в с.
Ватажкове. Свідок підтвердив, що ОСОБА_2
є неграмотною особою та вказав, що всі
документи для неї читає її син ОСОБА_13
або інші особи на прохання ОСОБА_2
Відомості про неграмотність ОСОБА_2
відомі всім мешканця їх села, оскільки
вказана особа завжди про це повідомляє
та ніколи в його присутності не читала
та не писала. ОСОБА_15 вказав, що про факт
видачі довіреності та договір
дарування він довідався в
вересні-жовтні 2013 року від ОСОБА_2, яка
показала йому відповідні документи та
розповіла про спірну ситуацію. Свідок
повідомив, що ніколи не чув про намір
дарування нерухомості ОСОБА_2 її дочці
ОСОБА_4 або іншим особам. ОСОБА_15
підтвердив, що за останні 7-10 років на
подвір'ї домогосподарства ОСОБА_2
проходили будівельні роботи.

Письмові пояснення вказаного свідка
від 12 травня 2014 року приєднано до
матеріалів справи.

Допитана в судовому засіданні
свідок ОСОБА_17 пояснила, що мешкає в
с.Ватажкове поряд з домоволодінням
ОСОБА_2 та багато років знає всю її
сім'ю. Про дарування нерухомого майна
вона дізналася у вересні 2013 року від
ОСОБА_2, яка показала їй документи -
довіреність і договір дарування та
розповіла, що вчиняти дарування вона не
збиралася, а лише хотіла надати своїй
дочці ОСОБА_4 довіреність на узаконення
їх будівництва.

Свідок підтвердила, що ОСОБА_2 є не
грамотною особою, про що вона завжди
знала, оскільки ОСОБА_2 розповідала їй,
що в школі навчалася лише один рік та не
навчилася грамоті. При ній ОСОБА_2
ніколи не читала та сама неодноразово
просила її прочитати газети чи інший
документ, посилаючись на свою
неграмотність.

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_18 повідомив, що знає
ОСОБА_2 з дитинства і вони разом росли.
ОСОБА_2 є не грамотною, тому що вже у
дев'ять років її віддали в найми в м.
Полтаву. Потім ОСОБА_2 вийшла заміж і
поїхала в Казахстан з чоловіком на
цілину. У 1967 році ОСОБА_2 повернулася до
с. Ватажкове з чоловіком та п'ятьма
дітьми. Свідок стверджує, що ОСОБА_2
постійно була зайнята господарством,
вихованням дітей, працювала в колгоспі.
Свідок стверджує, що в селі Ватажкове
всі мешканці знають, що ОСОБА_2 є не
грамотною. Свідок повідомив, що про
існування спору щодо майна ОСОБА_2 він
дізнався від неї восени 2013 року та був
дуже здивований, оскільки ніколи в цій
сім'ї не було конфліктів або суперечок
щодо майна. Свідок пояснив, що він
порадив ОСОБА_2 показати її документи
ОСОБА_19 Особисто йому ОСОБА_2 ніколи не
розповідала про намір подарувати
майно.

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_19 повідомила, що вона є
завідувачем сільським клубом, приймає
участь під час організації проведення
виборів та мешкає в с. Ватажкове і
довгий час знає ОСОБА_2 та її сім'ю.
Восени 2013 року ОСОБА_2 прийшла до не за
порадою ОСОБА_18 та показала
довіреність, договір дарування і
розповіла, що сама щойно довідалася про
те, що нібито вже не є власницею свого
майна. Свідок показала, що їй відомо про
неграмотність ОСОБА_2, оскільки вона
сама про це завжди говорила та ніколи
не приховувала. Більше того, під час
проведення виборів в селі ОСОБА_2 хтось
із членів виборчої комісії завжди в
голос читали прізвища кандидатів та
показували де ставити підпис за обрану
нею особу чи партію, бо сама вона
прочитати не могла и лише писала свою
фамілію.

На запитання щодо наявності в
ОСОБА_2 початкової освіти, згідно
господарської книги, що заведена на
спірне домогосподарство, яка подана
представником відповідачів адвокатом
ОСОБА_11, свідок ОСОБА_19 пояснила, що
відомості у вказаний документ
вносяться зі слів ОСОБА_2 і наявність
навіть одного року навчання в школі
розцінюється як початкова освіта.

Представником відповідачів
подана до суду заява про застосування
строків позовної давності. Посилається
на відсутність самочинного
будівництва на території спірного
домогосподарства, що підтверджується
технічним паспортом станом на 12 липня
2007 року, договором дарування станом на
21 листопада 2007 року. Стверджує, що сарай
є об'єктом незавершеного будівництва, а
не самочинного. Вказує на покази
секретаря Заворсклянської сільської
ради Полтавського району Полтавської
області, яка свідчила, що діяла у
відповідності до вимог законодавства
та роз'яснила ОСОБА_2 зміст та наслідки
укладення довіреності на дарування.

Відповідно до ст. 229 ЦК України,
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним.

У пункті 19 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 6 листопада
2009 року N 9 Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними роз'яснено, що
відповідно до статей 229-233 ЦК правочин,
вчинений під впливом помилки, обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною або внаслідок впливу тяжкої
обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення. Не є
помилкою щодо якості речі неможливість
її використання або виникнення
труднощів у її використанні, що сталося
після виконання хоча б однією зі сторін
зобов'язань, які виникли з правочину,

і не пов'язане з поведінкою іншої
сторони правочину. Не має правового
значення помилка щодо розрахунку
одержання користі від вчиненого
правочину. Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши способом захисту визнання
правочину недійсним, позивач у силу
ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести
правову та фактичну підставу
недійсності правочину.

Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до Наказу Міністерства
юстиції України від 03 березня 2004 року,
№20/5 «Про затвердження Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України» встановлені
загальні правила вчинення
нотаріальних дій. У пункті 16
Інструкції визначено, якщо фізична
особа, яка звернулася за вчиненням
нотаріальної дії, неписьменна або
сліпа, нотаріус, крім того, прочитує їй
текст документа, про що на документі
робиться відповідна відмітка.

Дослідивши обставини справи суд
приходить до висновку, що позивач
ОСОБА_2 дійсно є неграмотною особою та
не володіє навичками читання і письма,
а тому не могла розуміти змісту і
наслідків підписання оспорюваної
довіреності від 17 жовтня 2007 року. Із
цього суд приходить до висновку, що
позивачка дійсно діяла під впливом
помилки, надаючи свою згоду на
дарування нерухомого майна. Оскільки у
довіреності відсутній напис про те, що
вона прочитана в голос, як того вимагає
Інструкція про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
суд приходить до висновку, що така
вимога закону не була дотримана під час
вчинення нотаріальної дії. Такі
обставини є підставою для визнання
недійсною довіреності від 17 жовтня 2007
року.

Оскільки договір дарування від 21
листопада 2007 року вчинений на підставі
довіреності, яка визнана недійсною, цей
правочин також слід визнати недійсним.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є самостійною підставою для
відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За змістом зазначеної норми
законодавець виходить не тільки з
безпосередньої обізнаності особи про
факти порушення її прав, а й об'єктивної
можливості цієї особи знати про ці
факти.

Вказана правова позиція викладена в
постанові Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 21
травня 2014 року по справі № 6-7цс14, яка
згідно зі ст.360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

Оскільки в судовому засідання
встановлено, що про існування та
дійсний зміст спірної довіреності та
договору дарування позивач ОСОБА_2
дізналася лише восени 2013 року, строк
позовної давності для оскарження цих
правочинів не сплинув.

З огляду на дотримання позивачкою
строку позовної давності для захисту
своїх порушених прав, заява
відповідачів про застосування строків
позовної давності підлягає відхилення
за необґрунтованістю.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Сплачений позивачем при зверненні з
позовом до суду судовий збір за дві
вимоги немайнового характеру в
загальній сумі 487 грн. 20 коп. слід
стягнути з відповідачів на користь
позивача.

Керуючись ст.ст.5-11, 57-66, 79, 81, 86, 88, 151-153, 159,
212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.203, 229 ЦК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа: Заворсклянська сільська рада
Полтавського району Полтавської
області про визнання довіреності та
договору дарування недійсними -
задовольнити.

Визнати недійсною довіреність від 17
жовтня 2007 року видану на ім'я ОСОБА_3 та
посвідчену секретарем Заворсклянської
сільської ради Полтавського району
Полтавської області ОСОБА_10,
зареєстровану в реєстрі за номером 242,
на розпорядження нерухомим майном, яке
знаходиться в АДРЕСА_1 та приватизовану
земельну ділянку розміром 0,85 га, що
знаходиться та же, і належало ОСОБА_2.

Визнати недійсним договір дарування
від 21 листопада 2007 року укладений
ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 про дарування житлового будинку
з надвірними спорудами, приватизовану
земельну ділянку площею 0,85 га для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та ведення
особистого підсобного господарства, що
знаходиться в АДРЕСА_1 та в цілому
складається з житлового будинку А-1
жилою площею 28,9 кв.м, літньої кухні Б,
погрібу бф, сараю (незавершене
будівництво) В1, вбиральні В, воріт,
хвіртки № 2, огорожі № 3, 7, 8, воріт № 4,
хвіртки №5, 6.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
сплачений позивачем при зверненні з
позовом до суду судовий збір в сумі 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
сплачений позивачем при зверненні з
позовом до суду судовий збір в сумі 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Полтавський районний суд в
десятиденний строк з дня його
проголошення, а у разі якщо рішення
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя Полтавського районного суду

Л.В.Шелудяков