Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3333/14
Головуючий у 1-й інстанції: Щаслива О.В.
Суддя-доповідач: Кочеткової І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого Кочеткової І.В.,

Суддів Маловічко С.В.,

Пільщик Л.В.,

При секретарі Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна
подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 16 червня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із вищевказаним позовом, який в
ході розгляду справи неодноразово
уточнювала, і просила на підставі
ст.ст.69, 70 СК України визнати за нею
право власності на 79/100 часток квартири
АДРЕСА_1, придбаної сторонами в період
шлюбу за спільні кошти, посилаючись на
те, що після розірвання шлюбу
відповідач без її згоди зняв з
депозитних рахунків банку спільні
кошти подружжя у сумі 150 000 грн. та
розпорядився ними на власний розсуд
всупереч інтересам сім'ї.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 16 червня 2014 року
позов задоволено частково. Визнано за
ОСОБА_3 і за ОСОБА_4 право власності по ?
частці за кожним квартири АДРЕСА_1. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування
судового рішення і ухвалення нового
про задоволення позову ОСОБА_3
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 частково і
визнаючи за кожним із сторін право
власності на ? частку квартири, суд
першої інстанції виходив із
відсутності підстав для відступлення
від рівності часток у спільному майні
подружжя і збільшення частки позивача.

Проте погодитися з такими висновками
суду не можна, оскільки суд дійшов їх з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, вони не
ґрунтуються на зібраних у справі
доказах.

У Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21 грудня 2007 року „Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" зазначено, що
при вирішенні спорів між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя,
що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3
ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325
ЦК можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) .

Рівність прав кожного із подружжя на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності
(якщо інше не встановлено домовленістю
між ними) та необхідність взаємної
згоди подружжя на розпорядження
майном, що є об'єктом права його
спільної сумісної власності,
передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

У випадку коли при розгляді вимоги про
поділ спільного сумісного майна
подружжя буде встановлено, що один із
них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

При вирішенні спору про поділ майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, суд згідно з
частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих
випадках може відступити від засади
рівності часток подружжя, враховуючи
обставини, що мають істотне значення
для справи, а також інтереси
неповнолітніх дітей, непрацездатних
повнолітніх дітей (за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування). Під обставинами, що мають
істотне значення для справи, потрібно
розуміти не тільки випадки, коли один
із подружжя не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки
коли один із подружжя не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку чи доходу
(ч. 1 ст. 60 СК).

Рішення суду повинно містити мотиви та
обґрунтування відступу від засади
рівності часток подружжя у їхньому
спільному майні.

Такі ж положення щодо часток у спільній
сумісній власності подружжя і порядку
її поділу містилися і в ст.ст.22, 28, 29
КпроШС України, який був чинним на
період придбання сторонами у власність
спірної квартири.

Встановлено, що сторони з 25 січня 1997
року перебували у шлюбі, мають двох
неповнолітніх дітей ОСОБА_8 і ОСОБА_9, 1997
і 2009 року народження, на утримання яких
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 з 19 грудня 2013
року в судовому порядку стягуються
аліменти у розмірі 1/3 всіх видів
заробітку відповідача. Молодша донька
сторін ОСОБА_9 страждає на природжене
хронічне захворювання суглобів, з
приводу якого перебуває на
диспансерному обліку у лікаря-ортопеда
і потребує коштовного лікування і
регулярних реабілітаційних заходів
(а.с.7-9, 93-94,159).

Судовим рішенням від 29 січня 2014 року
шлюб сторін розірвано. Як зазначено у
судовому рішенні про розірвання шлюбу,
сімейні відносини сторін фактично
припинені з травня 2013 року. Діти після
розірвання шлюбу залишаться проживати
з матір'ю (а.с.96).

Факт припинення сімейних стосунків з
травня 2013 року не оспорювався
сторонами і їх представниками в суді
апеляційної інстанції.

В період шлюбу за спільні кошти у
лютому 2002 року у спільну сумісну
власність сторони придбали
двокімнатну квартиру№ АДРЕСА_1
зареєстровану на ім'я відповідача
ОСОБА_4 (а.с.70).

Доводи відповідача про те, що половину
коштів на придбання спірної квартири
надали його батьки, не заслуговують на
увагу, оскільки ніякими допустимими
доказами не підтверджені.

Відповідно до звіту про оцінку майна,
проведену суб'єктом оціночної
діяльності ФОП ОСОБА_5 на замовлення
позивача ОСОБА_3, ринкова вартість
спірної квартири станом на 12 травня 2014
року становить 262 787 грн. (а.с.123-150). За
висновком ТОВ „Земля плюс" від 10
червня 2014 року, зробленим на замовлення
відповідача ОСОБА_4, ринкова вартість
спірної квартири становить 329 842 грн.
(а.с.177-179).

Клопотання про призначення судової
товарознавчої експертизи сторони суду
не заявляли, розбіжності у визначеній
суб'єктами оціночної діяльності
ринковій вартості квартири не усунули.
За таких обставин при визначенні
ринкової вартості спірного майна суд
керується середньоарифметичною
ринковою вартістю цієї нерухомості,
яка становить 292 314 грн.: (329842 грн. + 262 787
грн.) : 2 = 292 314 грн.

До складу спільного сумісного майна
подружжя, про поділ якого просила
ОСОБА_3 при зверненні до суду з цим
позовом, входили також і депозитні
вклади на ім'я відповідача у ПАТ
Всеукраїнський Акціонерний Банк „
ВіЕйБі Банк" на суму 150 000 грн. (а.с.32-42). В
подальшому свої вимоги про розподіл
грошових коштів ОСОБА_3 просила
залишити без розгляду через
відсутність майна в натурі, оскільки в
процесі слухання цієї справи
відповідач зняв їх з депозитних
рахунків і розпорядився коштами на
власний розсуд (а.с. 151, 183).

Обґрунтовуючи уточнені позовні вимоги
про відступлення від рівності часток
при поділі спірній квартирі, позивач
зазначала, що після припинення
сімейних стосунків відповідач
всупереч інтересам сім'ї на власний
розсуд розпорядився спільними
коштами, що зберігалися в банківський
установі, достроково зняв їх з
депозитного рахунку і приховав.

І в суді першої, і в суді апеляційної
інстанції ОСОБА_4 не заперечував, що на
його депозитних рахунках у ПАТ ВАБ
„ВіЕйБі Банк" до грудня 2013 року
знаходилися спільні з позивачем кошти
в загальній сумі 150 000 грн., які він у
грудні 2013 року без згоди і відома
ОСОБА_3 зняв з банківських рахунків з
метою внесення на депозит в інший банк
під більш вигідні проценти, проте
випадково загубив.

На підтвердження своїх доводів про
втрату спільних коштів відповідач
надав копію талону-повідомлення від
23.01.2014 р. про реєстрацію його заяви
Шевченківським РВМВС України у
Запорізькій області, висновок
досудових органів про припинення
перевірки заяви ОСОБА_4 про втрату 150 000
грн., копію оголошення в газеті за 12
червня 2014 року про втрату документів
(а.с.72, 83,175-176).

Факт знаходження спільних коштів
сторін на депозитних рахунках,
відкритих на ім'я відповідача в ПАТ ВАБ
„ВіЕйБі Банк", дострокове зняття цих
коштів у грудні 2013 року під час
знаходження справи про поділ майна у
суді підтверджується копіями рахунків,
наданих банком на запит суду першої
інстанції (а.с.32-43).

З огляду на те, що відповідач на свій
розсуд проти волі іншого з подружжя і
не в інтересах сім'ї розпорядився
депозитними вкладами на суму 150 000 грн.,
їх вартість у відповідності з вимогами
ст.70 ч.2 СК України має бути врахована
при поділі спільного майна - спірної
квартири.

Доводи відповідача про те, що він
випадково загубив гроші, залишивши їх
на зупинці громадського транспорту, не
заслуговують на увагу. На думку судової
колегії, дострокове зняття
відповідачем грошових коштів з
депозитного рахунку без згоди другого
подружжя, неможливість використати їх
в інтересах сім'ї, де залишилося двоє
неповнолітніх дітей, один із яких тяжко
хворіє і потребує коштовного
лікування, являється обставиною, що має
істотне значення в розумінні ч.2 ст.70 СК
України при вирішенні спору про поділ
спільного сумісного майна.

Частиною 9 ст.7 СК України передбачено,
що сімейні відносини регулюються на
засадах справедливості,
добросовісності та розумності,
відповідно до моральних засад
суспільства. За таких обставин ризик
випадкової втрати сімейних коштів має
бути віднесений на відповідача, який на
власний розсуд розпорядився спільним
майном і через власну необачність
загубив.

Посилання відповідача і його
представника на те, що при знятті
грошових коштів з депозиту відповідач
не був обізнаний про наявність у суді
першої інстанції цієї справи, не
заслуговують на увагу і не мають
правового значення.

Протягом 2013-2014 р.р. у суді розглядалися
справи про розірвання шлюбу сторін, про
стягнення аліментів, тощо.
Неправомірна поведінка відповідача у
грудні 2013 року стосовно старшої доньки
Альони була предметом розгляду органів
міліції (а.с.93-94, 96, 121, 117-118). Розподіл
спільного майна сторін був предметом
обговорення подружжя і їх адвокатів
(а.с.120). Аналіз фактичних обставин
свідчить про те, що у вказаний період
часу між сторонами склалися неприязні
стосунки і відповідач добре
усвідомлював наслідки своїх дій по
розпорядженню депозитними вкладами,
стосовно яких виник або міг виникнути
спір у суді.

Таким чином, вартість спільно нажитого
майна подружжя становила 446 314 грн.: (296 314
грн.+ 150 000 грн.= 446 314 грн., де 296 314 грн. -
ринкова вартість спірної квартир, 150 000
грн. - грошові кошти). Частка кожного із
подружжя у спільну майні у
відповідності до ч.1 ст. 70 СК України
становить 223 157 грн. (446 314грн. : 2 = 223 157
грн.). Отже, частка позивача у майні, що
залишилося в натурі, тобто у спірній
квартирі становить 76100, а частка
відповідача складає 24/100 : (223 157 грн. х
100% : 292314 грн. = 76% , де 292 314 грн. - середня
ринкова вартість квартири, 223 157 грн. -
вартість ? части у спільному майні
подружжя).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог. Згідно ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції є
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, та
порушення або неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Оскільки при розгляді спору суд першої
інстанції допустився порушень норм
матеріального права, оскаржуване
рішення відповідно до ст.307 ч.1 п.2, 309 ЦПК
України підлягає скасуванню з
ухваленням нового - про часткове
задоволення позову і визнання за
позивачем права власності на 76/100
часток спірної квартири.

Вимоги ОСОБА_3 про визнання права
власності на 79/100 часток квартири
задоволенню не підлягають, оскільки
при обчисленні такої частки позивач
керувалася ринковою вартістю квартири,
визначеною суб'єктом оціночної
діяльності ФОП ОСОБА_5, тоді як суд
апеляційної інстанції при поділі
спільного майна сторін виходив із
середньоарифметичної ринкової оцінки
спірного майна.

На підставі ст.88 ч.5 ЦПК України з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню
понесені нею судові витрати зі сплати
судового збору при розгляді справи у
суді першої і апеляційної інстанції в
загальній сумі 2 680, 44 грн. : 229, 41 грн. + 114,71
грн.+114,71 грн. +1846,61грн.+ 375 грн. (а.с.1, 11, 17,
106,190).

Керуючись ст. ст.307,309,314, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 16 червня 2014 року
по цій справі скасувати і ухвалити нове
рішення, яким позов ОСОБА_3
задовольнити частково.

Поділити двокімнатну квартиру АДРЕСА_1
що належить ОСОБА_4 на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_7 25
лютого 2002 року за реєстровим № 556, і
зареєстрованого в Запорізькому
міжміському бюро технічної
інвентаризації 27 лютого 2002 року у
реєстраційній книзі №235 за реєстровим
№ 36339, між ОСОБА_4 і ОСОБА_3, визнавши за
ОСОБА_3 право власності на 76/100 часток
цієї квартири, а за ОСОБА_4 - на 24/100
частки.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2
680, 44 грн. ( дві тисячі шістсот
вісімдесят гривень 44 коп.) компенсації
судових витрат зі сплати судового
збору у суді першої і апеляційної
інстанції.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: