ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Старолисецької сільської ради, третя
особа - ОСОБА_4, про визнання незаконним
та скасування рішення сільської ради
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 18
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від
13 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом до
Старолисецької сільської ради, третя
особа - ОСОБА_4 про визнання незаконним
та скасування рішення Старолисецької
сільської ради від 4 травня
2012 року, яким було відмінено рішення
Старолисецької сільської ради від 18
жовтня 2006 року «Про затвердження
матеріалів земельно-кадастрової
інвентаризації земельної ділянки по
АДРЕСА_1» та «Про надання дозволу
ОСОБА_3 на приватизацію земельної
ділянки».

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
рішенням Старолисецької сільської
ради 18 жовтня 2006 року йому передано у
власність земельну ділянку по АДРЕСА_1
розміром 0,1480 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку, на
підставі чого ним було виготовлено
проектну документацію та одержано
державний акт. Посилаючись на те, що
сільська рада не мала права
скасовувати своє попереднє рішення,
оскільки порушила його право власності
на вже приватизовану ним земельну
ділянку і вирішення цього питання
належить до виключної компетенції
суду, просив позов задовольнити.

Рішенням Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 18
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 13
лютого 2014 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
позові, з висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
Старолисецька сільська рада прийняла
оскаржуване рішення в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією України та Законом
України «Про місцеве самоврядування в
Україна» з урахуванням вимог ЗК
України, а тому підстави для його
скасування відсутні.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Відповідно до ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Отже, указаним положенням визначено
правові підстави набуття громадянами і
юридичними особами права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності. Такими
підставами є рішення органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом або за
результатами аукціону.

Судами встановлено, що на підставі
рішення Старолисецької сільської
ради від 18 жовтня 2006 року
затверджено матеріали
земельно-кадастрової інвентаризації
земельних ділянок ОСОБА_3 загальною
площею 0,1479 га та передано у власність
дані земельні ділянки.

На підставі зазначеного рішення на ім'я
ОСОБА_3 було видано державний акт про
право приватної власності на землю.

4 травня 2012 року сесія Старолисецької
сільської ради, розглянувши клопотання
Головного управління держкомзему в
Івано-Франківській області про
усунення порушень земельного
законодавства при виділенні земельної
ділянки ОСОБА_3 та заяву ОСОБА_4 про
порушення її прав, оскільки на
земельній ділянці знаходиться
недобудований житловий будинок, який є
спільною сумісною власністю
колишнього подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
скасувала рішення сесії сільської ради
від 18 жовтня 2006 року «Про затвердження
матеріалів земельно-кадастрової
інвентаризації земельних ділянок
ОСОБА_3 загальною площею 0,1479 га» та
рішення «Про надання ОСОБА_3 на
приватизацію земельної ділянки».
Зазначеним рішенням було виділено
ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,07 га
для будівництва і обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель по АДРЕСА_1 та
надано дозвіл ОСОБА_3 на приватизацію
земельної ділянки площею 0,07 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку за вищевказаною
адресою.

Такої підстави для припинення права
власності на земельну ділянку, як
скасування рішення органу виконавчої
влади, на підставі якого видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку Земельним кодексом
України не передбачено і перелік
підстав припинення права власності на
земельну ділянку визначений ст. 140 ЗК
України.

Подібну позицію висловив Пленум
Верховного Суду України в
п. 8 постанови від 16 квітня 2004 року № 7
«Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ (у редакції постанови
Пленуму Верховного Суду України від 19
березня 2010 року № 2), згідно з яким при
вирішенні в судовому порядку питання
про недійсність документів, виданих на
підставі переглянутого рішення органу
виконавчої влади чи місцевого
самоврядування про скасування свого
рішення, за яким земельна ділянка була
неправомірно одержана у власність чи
користування, слід враховувати Рішення
Конституційного Суду України від 16
квітня 2009 року № 7-рп (справа
про скасування актів органів місцевого
самоврядування) відповідно до п. 5
мотивувальної частини якого органи
місцевого самоврядування не можуть
скасовувати свої попередні рішення,
вносити до них зміни, якщо відповідно
до приписів цих рішень виникли
правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.

Разом з тим, за положеннями ст. 155 ЦК
України акт органу влади щодо надання
земельної ділянки може бути скасовано
за умов визначених цією статтею,
зокрема за умови порушення прав щодо
володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою.

Отже, при розгляді справи, у тому числі
у випадку скасування розпорядження про
надання земельної ділянки, суд має
встановити які порушення було допущено
при наданні земельної ділянки та чи
порушено будь чиї права.

Посилання судів на те, що рішенням
Старолисецької сільської ради від
18 жовтня 2006 року «Про
затвердження технічної документації
із землеустрою та передачі у власність
ОСОБА_3 земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд» порушено права
ОСОБА_4, з урахуванням того, що на
зазначеній земельній ділянці
знаходиться недобудований будинок, на
частину якого вона має право, не
заслуговують на увагу, оскільки
відповідно до роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №
7 (із подальшими змінами), земельна
ділянка, одержана громадянином в
період шлюбу в приватну власність
шляхом приватизації, є його особистою
приватною власністю, а не спільною
сумісною власністю подружжя, оскільки
йдеться не про майно, нажите подружжям
у шлюбі, а про одержану громадянином
частку із земель фонду. Якщо на такій
земельній ділянці знаходиться будинок,
будівля, споруда, що є спільною
сумісною власністю подружжя, то у разі
поділу будинку, будівлі, споруди між
подружжям та виділу конкретної частини
будинку, будівлі, споруди до особи, яка
не мала права власності чи
користування земельною ділянкою
переходить це право у розмірі частки
права власності у спільному майні
будинку, будівлі, споруди, у
відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377
ЦК України.

Суди, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316
ЦПК України на зазначене уваги не
звернули, та дійшли помилкового
висновку про те, що рішенням про
передачу у приватну власність
земельних ділянок ОСОБА_3 порушено
майнові права ОСОБА_4, а тому висновки
судів про те, що Старолисецька сільська
рада у подальшому правомірно скасувала
своє рішення є передчасними.

Разом із тим, посилання судів на те, що
ОСОБА_3 не зареєстрував державний акт
про право власності на земельні
ділянки в Центрі Державного земельного
кадастру не стосуються суті заявленого
спору, оскільки суду необхідно було
з'ясувати чи ґрунтується на законі
рішення Старолисецької сільської ради
від 18 жовтня 2006 року «Про затвердження
технічної документації із землеустрою
та передачі у власність ОСОБА_3
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд», та
встановити які порушення було допущено
при наданні земельної ділянки та чи
порушено будь чиї права, а суди не
встановивши таких порушень обмежилися
лише тим, що Старолисецька сільська
рада в подальшому законно скасувала
своє рішення.

Крім того, слід зазначити, що
апеляційний суд, у своєму судовому
рішенні послався на те, що рішенням
виконавчого комітету Старолисецької
сільської ради від 16 грудня 1993 року
ОСОБА_3 було виділено у користування
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
однак матеріали справи не містять
зазначеного рішення, а тому при новому
розгляді, місцевому суду слід з'ясувати
чи отримував у користування ОСОБА_3
спірну земельну ділянку, оскільки
громадянин України, у користуванні
якого знаходиться земельна ділянка на
законних підставах має право на
приватизацію зазначеної земельної
ділянки в межах норм визначених ст. 121
ЗК України.

З огляду на викладене постановлені
судами рішення не можна вважати
законними та обґрунтованими, вони
підлягають скасуванню, а справа -
передачі на новий розгляд до суду
першої інстанції з підстав
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від
18 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 13
лютого 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько С.Ф. Хопта М.Є.
Червинська