Справа № 204/7889/14-ц
Провадження № 2-з/204/185/14
УХВАЛА

12 листопада 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючої судді
Дубіжанської Т.О.

при секретарі
Сорокіній А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську заяву
позивачки ОСОБА_1 про забезпечення
позову по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання дійсним договору
довічного утримання та визнання права
власності, -

ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про
визнання дійсним договору довічного
утримання та визнання права власності.

10 листопада 2014 року від позивачки
надійшла заява про забезпечення
позову, в обгрунтування якої вона
зазначила, що у звязку з тим, що
відповідач – літня людина, яка не
розуміє української мови та не
знається в юридичних термінах, є
підозра, що його можуть ввести в оману.
На сьогоднішній день, їй стало відомо,
що відповідач виставив спірну квартиру
на продаж, у звязку з чим, є всі підстави
стверджувати, що він розпорядиться
спірною квартирою, що може зробити
неможливим виконання рішення суду,
внаслідок чого її законні права не
будуть захищені. З метою забезпечення
позову позивачка просить вжити заходів
забезпечення позову шляхом накладання
арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка
належить відповідачу. Дана заява була
передана судді для розгляду 12.11.2014 року.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що заява про забезпечення позову
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України,
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходи забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду. У
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено: причини, у зв'язку з
якими потрібно забезпечити позов; вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності; інші відомості, потрібні
для забезпечення позову, а ст. 152 ЦПК
України, передбачені види забезпечення
позову та зазначено, що види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Як роз’яснює п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.2006 року
№ 9 «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з’ясувати обсяг позовних
вимог, дані про особу відповідача, а
також відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовними вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв’язку із застосуванням відповідних
заходів.

Позивачкою разом із заявою про
забезпечення позову не надано жодних
доказів того, що відповідач має намір
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, а також доказів
на підтвердження того, що квартира
АДРЕСА_1, на яку суд повинен накласти
арешт, дійсно станом на момент подачі
позову належить відповідачу.

Тому, з огляду на вищевикладене, суд
вважає за необхідне відмовити у
задоволенні даної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 151, 152 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1
про забезпечення позову по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може
бути подано протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
Т.О. Дубіжанська