Ухвала

іменем україни

03 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Савченко В.О., Парінової І.К., Фаловської
І.М.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи:
ОСОБА_6, орган опіки та піклування
Сихівської районної адміністрації
Львівської міської ради, про звернення
стягнення на предмет іпотеки та за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк», треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
орган опіки та піклування Сихівської
районної адміністрації Львівської
міської ради, про визнання договору
іпотеки недійним, за касаційною
скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 09 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 18 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
«Універсал Банк» (далі - ПАТ
«Універсал Банк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Зазначав, що 14 серпня 2007 року між банком
та ОСОБА_6 було укладено кредитний
договір, за умовами якого остання
отримала кредит в сумі 141 100 доларів США,
зі сплатою 13, 45% річних строком до 13
серпня 2027 року.

У забезпечення належного виконана
вказаного договору із відповідачами
було укладено договір іпотеки, згідно
якого вони передали в іпотеку належну
їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що позичальник
взятих на себе зобов'язань щодо
своєчасного та повного погашення
кредиту належним чином не виконує,
унаслідок чого утворилася кредитна
заборгованість, розмір якої станом на
21 липня 2009 року складає 142 815, 76 доларів
США, ПАТ «Універсал Банк» просило позов
задовольнити та звернути стягнення на
належну на праві власності
відповідачам квартиру, шляхом продажу
предмету іпотеки на прилюдних торгах у
межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із
позовом до ПАТ «Універсал Банк» про
визнання договору іпотеки недійсним.

Позовні вимоги мотивували тим, що такий
договір було укладено унаслідок обману
та зловживання довірою з боку ОСОБА_6 та
психічного тиску на них.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 09 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 18 березня 2014 року, позов ПАТ
«Універсал Банк» задоволено. Звернуто
стягнення на предмет іпотеки -
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної
сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_5,
шляхом продажу предмету іпотеки на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження», для задоволення вимог
ПАТ «Універсал Банк» у розмірі 1 094
282,92грн. Вирішено питання про судові
витрати.

Відмовлено ОСОБА_4, ОСОБА_5 у
задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5
просять ухвалені у справі судові
рішення скасувати і ухвалити нове
рішення, яким позов ОСОБА_4, ОСОБА_5
задовольнити та відмовити у
задоволенні позову ПАТ «Універсал
Банк», посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
позовні вимоги ПАТ
«Універсал Банк», суд першої інстанції,
з висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що ОСОБА_6 належним чином не виконувала
взяті на себе зобов'язання за кредитним
договором, у забезпечення якого з
відповідачами було укладено договір
іпотеки, унаслідок чого виникла
кредитна заборгованість, а відповідно
до вимог ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_4, ОСОБА_5, суди попередніх
інстанцій виходили з безпідставності й
недоведеності вимог, при цьому
зазначили, що факт реєстрації
неповнолітніх дітей у спірній квартирі
після укладення договору іпотеки та
без згоди іпотекодержателя не є
підставою для визнання такого договору
недійсним.

Такі висновки судів є обґрунтованими
та узгоджуються з матеріалами справи,
при встановленні зазначених фактів
судами не було порушено норм
цивільного процесуального
законодавства, правильно визначено
характер спірних правовідносин та
застосовано положення норм
матеріального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на увагу не заслуговують й
висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись
ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 09 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 18 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.О. Савченко

І.К. Парінова

І.М. Фаловська