Номер провадження 2/754/4645/14
У Х В А Л А

Іменем України

08.07.2014 року суддя Деснянського
районного суду м. Києва Грегуль О.В.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, треті особи:
житлово-будівельний кооператив «Хімік
15» і ОСОБА_4, про визнання права
власності на 1/2 частину квартири, а
також заяву про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувшись до суду з
вищевказаним позовом, просить визнати
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
його і відповідачки ОСОБА_3 та визнати
за ним право власності на 1/2 частину
цієї квартири, посилаючись на те, що
дана квартира була придбана ним та
відповідачкою ОСОБА_3 у період їхнього
перебування у зареєстрованому шлюбі.

Вважаю, що позов не відповідає вимогам
ст. ст. 119-120 ЦПК України, а заява про
забезпечення позову не відповідає
вимогам ст. 151 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК
України, ціна позову визначається: у
позовах про визнання права власності
на майно або його витребування -
вартістю майна.

Відповідно до положень ст. ст. 4 і 6
Закону України «Про судовий збір» від
08.07.2001 року № 3674-VІ, ставка судового
збору становить: 1 відсоток ціни, а сама
ціна позову має відповідати дійсній
вартості спірного майна на день
подання позову.

Тобто при подачі позову, позивач мав
сплати судовий збір, розмір якого
становить: 1 відсоток від дійсної
вартості 1/2 частини АДРЕСА_1 на день
подання позову але не менше 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати.

До позову позивач додав дві квитанції
про сплату ним судового збору двома
платежами, один з яких на суму: 1000 грн., а
інший на суму: 121 грн. 80 коп., тобто,
всього разом позивач сплатив: 1000 + 121,80 =
1121 грн. 80 коп. - судового збору.

При цьому, в порушення п. 5 і п. 6 ч. 2 ст. 119
ЦПК України, у позові не викладено
обставин і не зазначено доказів, з яких
позивач виходив при визначені ним
ставки судового збору саме в сумі: 1121
грн. 80 коп.. Відсутні такі дані і в
додатках до позову.

Не викладено в позові обставин і не
зазначено доказів того, що позивач
позбавлений можливості самостійно
звернутись до уповноважених чинним
законодавством України осіб на
визначення вартості майна з проханням
про визначення вартості спірного
майна.

Разом з тим, до заяви про забезпечення
позову, позивач додав копію
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу спірної квартири від
28.01.2014 року, з якого вбачається, що ще
станом на 31.10.2013 року, вартість спірної
квартири становила: 599477 грн..

599477 грн. : 2 = 299738 грн. 50 коп. - вартість 1/2
частини спірної квартири.

1 відсоток від вартості 1/2 частини
спірної квартири, становить: 299738 грн. 50
коп. : 100 % = 2997,385 і після математичного
округлення, становить: 2997 грн. 39 коп., що
вже дає правові підстави для висновку
про неповну сплату позивачем судового
збору.

Крім того, з доданої до заяви про
забезпечення позову, нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
спірної квартири від 28.01.2014 року
вбачається, що на день подання
вищевказаного позову, спірну квартиру
вже придбала третя особа по справі
ОСОБА_4.

При цьому, в порушення п. 5 і п. 6 ч. 2 ст. 119
ЦПК України, у позові не викладено
обставин і не зазначено доказів того,
яким чином саме відповідачі: ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 мають відновити права позивача
на спірну квартиру, які він вважає
порушеними, оскільки відповідачі на
день подання вищевказаного позову, вже
не мають жодного відношення до спірної
квартири, як власники.

Також у порушення п. 5 і п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК
України у позові не викладено обставин
і не зазначено доказів того, чому
позивач у позову і у заяві про
забезпечення позову по різному вказує
прізвище однієї і тої ж відповідачки.

Так у позові прізвище відповідачки
вказується, як ОСОБА_2, а у заяві про
забезпечення позову, прізвище цієї ж
відповідачки вказується, як Грицаєнко.

У порушення п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, зі
змісту позову взагалі не зрозуміло, про
який конкретно нотаріально
посвідчений обмін, який мав місце у 1993
році, йдеться в позові. Між ким
конкретно проводився цей обмін та
відносно чого.

Що стосується заяви про забезпечення
позову, то в порушення ч. 4 ст. 151 ЦПК
України, до заяви про забезпечення
позову, взагалі не додано документ, що
підтверджує сплату судового збору.

Згідно з ч. 8 ст. 153 ЦПК України, суд,
встановивши, що заяву про забезпечення
позову подано без додержання вимог
статті 151 цього Кодексу, повертає її
заявнику, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин, позов підлягає
залишенню без руху з наданням строку
для усунення його недоліків, а заява
про забезпечення позову, підлягає
поверненню.

Керуючись ст. 121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і
ОСОБА_3, треті особи:
житлово-будівельний кооператив «Хімік
15» і ОСОБА_4, про визнання права
власності на 1/2 частину квартири,
залишити без руху та надати строк для
усунення її недоліків, який не може
перевищувати п'яти днів з дня отримання
позивачем даної ухвали.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3, треті особи:
житлово-будівельний кооператив «Хімік
15» і ОСОБА_4, про визнання права
власності на 1/2 частину квартири,
повернути заявнику.

Ухвала в частині залишення позову без
руху оскарженню не підлягає.

Апеляційна скарга на ухвалу в частині
повернення заяви про забезпечення
позову може бути подана протягом п'яти
днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: