Дата документу 10.07.2014
Справа № 320/4389/14-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2014 року
м.
Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:

головуючого судді - Ковальової Ю.В.,

при секретарі - Бочко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Мелітополя
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Товари народного
вжитку» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з зазначеним
позовом, в якому просить стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні у розмірі 15337,86 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
він 12.01.2009 року був прийнятий на роботу
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Товари народного
вжитку» (далі ТОВ "ТНВ") по трудовому
договору на посаду заступника
начальника цеху по технічній частині
до інструментального цеху та з 31.01.2013
року на підставі ст. 36 п.2 КЗпП України
звільнений у зв'язку із закінченням
строку дії трудового договору, однак
розрахунок передбачений ст. 116 КЗпП
України відповідач з ним не провів до
теперішнього часу.

Відповідно до довідки № 648 від 12.02.2013
року, станом на 11.02.2013 року сума
заборгованості по заробітній платі
відповідача перед ним складає 7291,87 грн.
та на момент подання позову до суду
належні йому при звільненні суми не
сплачені.

Позивач вважає, що відповідно до вимог
ст.117 КЗпП України відповідач повинен
йому виплатити компенсацію за час
затримки розрахунку за весь час
затримки, тобто за 303 дні в сумі 15337,86
грн.

Позивач в судове засідання не з'явився
надавши суду заяву про розгляд справи
за його відсутності, на задоволенні
заявлених позовних вимог наполягає.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, надавши суду
заяву про розгляд справи за його
відсутності, просить відмовити в
задоволенні позову. Згідно наданих
заперечень, представник відповідача
зазначає, що позивач у день звільнення
не працював та його звернень до
відповідача щодо виплати належних йому
сум не було. Крім того, згідно з
постановою головного державного
виконавця ВДВС Мелітопольського МРУЮ
від 15.01.2013 року грошові кошти
відповідача на усіх банківських
рахунках було арештовано, у зв'язку з
чим, з цього моменту взагалі не було
жодної можливості розраховуватися за
фінансовими зобов'язаннями. Тобто,
затримка з виплати заробітної плати
сталася не з причини небажання
роботодавця розрахуватись з
робітником, а у зв'язку з наявністю
об'єктивних обставин та скрутним
фінансовим становищем. Тому відповідач
вважає, що оскільки вина відповідача у
затримці виплати заробітної плати
позивачем не доведена, тому підстав для
виплати компенсації немає, а тому і
доводи позивача про сам факт
неправомірності або незаконності дій
відповідача вважає хибними. Заперечень
щодо суми розрахунку середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з
урахуванням заяв сторін про слухання
справи за їхньої відсутності,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Так, позивач з 12.01.2009 року був прийнятий
на роботу до ТОВ «ТНВ» по трудовому
договору на посаду заступника
начальника цеху по технічній частині
до інструментального цеху та з 31.01.2013
року на підставі ст. 36 п.2 КЗпП України
звільнений у зв'язку із закінченням
строку дії трудового договору, що
підтверджується копією трудової
книжки. /а.с. 8/

Після звільнення, позивач отримав
трудову книжку, але кінцевий
розрахунок відповідач з ним не провів
до теперішнього часу.

На час звільнення позивач мав отримати
від Товариства заборгованість з
заробітної плати за раніше
відпрацьований час, тобто отримати
остаточний розрахунок у сумі 7291,87 грн.,
що підтверджується копією довідки № 648
від 12.02.2013 року. /а.с. 7/

З матеріалів справи вбачається, що на
час розгляду справи вказана сума
позивачу не сплачена та відповідачем
не надано доказів, що остаточний
розрахунок з ним проведений.

Відповідно до матеріалів справи,
постановою ВП № 37258756 про відкриття
виконавчого провадження від 01.04.2013
року, Кузнецовою Г.Г., головним деравним
виконавцем ВДВС Мелітопольського МУЮ
Запорізької області відкрито
виконавче провадження з виконання
судового наказу № 320/2236/13-ц виданого
21.02.2013 року Мелітопольським
міськрайонним судом Запорізької
області про стягнення з ТОВ «ТНВ» на
користь ОСОБА_1 заборгованість по
заробітній платі в розмірі 7291,87 грн.
/а.с.10/

З позицією представника відповідача,
стосовно того, що грошові кошти
відповідача на усіх банківських
рахунках було арештовано, а з 11.04.2013
року у касі підприємства взагалі не
було жодної можливості розрахуватися
за фінансовими зобов'язаннями, суд не
може погодитися, оскільки відповідно
до роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України, які містяться в п. 20 постанови
від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці», сама по собі відсутність
коштів у роботодавця не виключає його
відповідальності. До того ж,
заборгованість по сплаті позивачу
заробітної плати виникла у
підприємства ще з квітня 2012 року, а
згідно заперечень представника
відповідача вбачається, що арешт на
рахунки ТОВ «ТНВ» був накладений
тільки з 15 січня 2013 року.

Відповідно до ст. 43 Конституції України
право на своєчасне одержання
винагороди за працю захищається
законом.

Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

За ст.117 КЗпП України відповідальність
за затримку розрахунку при звільненні
настає при наявності у цьому вини
роботодавця.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст.117 КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини.

Порядок обчислення середньої
заробітної плати визначений
Постановою Кабінету міністрів України
№ 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження
Порядку обчислення середньої
заробітної плати», відповідно до п. 2
якого обчислення середньої заробітної
плати для оплати часу щорічної
відпустки, додаткових відпусток у
зв'язку з навчанням, творчої відпустки,
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей, або для виплати
компенсації за невикористані
відпустки провадиться виходячи з
виплат за останні 12 календарних
місяців роботи, що передують місяцю
надання відпустки або виплати
компенсації за невикористані
відпустки. У всіх інших випадках
збереження середньої заробітної плати
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком (п.8 Порядку).

Суд вважає, що розрахунок
середньоденної заробітної плати на час
звільнення ОСОБА_1, що складений
позивачем відповідає вимогам
встановленого Порядку обчислення та
співпадає з розрахунком
середньомісячної та середньоденної
заробітної плати, що був наданий
представником відповідача, а тому
правомірно застосований позивачем при
обчисленні належної йому до виплати
компенсації.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу. В межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд вважає, що позивач має право на
отримання компенсації за час затримки
виплати розрахунку при звільненні,
виходячи з кількості робочих днів за
весь період затримки, починаючи з
лютого 2013 року по та по листопад 2013
року.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1
на час звільнення складає 50,62 грн.:

листопад 2012 року - 940,28 грн. + грудень 2012
року - 2096,83 грн., разом 3037,11 грн.,
середньоденна заробітна плата - 50,62
грн.;

по графіку в листопаді 2012 року - 22
робочих дня, в грудні 2012 року - 21 робочий
день, разом 43:2=21,5 середня кількість
робочих днів;

50,62 грн. х21,5 = 1088,33 грн. - середньомісячна
заробітна плата.

Тож, стягненню з відповідача на користь
позивача підлягає сума у розмірі 15 337,86
грн., тобто з лютого 2013 року по листопад
2013 року (50,62 грн. х 303 робочі дні).

Крім того, оскільки позивач на підставі
Закону України «Про судовий збір»
звільнений від сплати судового збору
за подачу позову, тому суд вважає
необхідним стягнути з відповідача на
користь держави судовий збір в сумі 243,60
грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.10, 60, 88, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. 116,117
КЗпП України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Товари народного
вжитку» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні - задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Товари народного
вжитку», адреса місцезнаходження: 72311,
Запорізька область, м. Мелітополь, вул.
Каховське шосе, 27 (р/р 44 МФО 320627,
ВАТ «Сбербанк Росії» м.Київ, ), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який
проживає за адресою: АДРЕСА_1, середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні з роботи за період з
лютого 2013 року по листопад 2013 року в
сумі 15 337 /п'ятнадцять тисяч триста
тридцять сім/ гривень 86 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Товари народного
вжитку», адреса місцезнаходження: 72311,
Запорізька область, м. Мелітополь, вул.
Каховське шосе, 27 (р/р 44 МФО 320627,
ВАТ «Сбербанк Росії» м. Київ, ), на користь держави судовий збір в
розмірі 243 /двісті сорок три/ гривні 60
копійок.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через Мелітопольський міськрайонний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ:

Ю.В. Ковальова