У х в а л а

іменем україни

03 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О. Макарчука
М.А. Маляренка А.В.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання правочину дійсним,
визнання права власності на житловий
будинок та земельну ділянку, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Жмеринського міськрайонного суду
Вінницької області від 24 квітня 2008 року
та рішення апеляційного суду
Вінницької області від 02 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2008 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 01 травня 2003 року він з
відповідачкою уклав договір
купівлі-продажу, належного їй в порядку
спадкування після смерті її матері -
ОСОБА_8 житлового будинку з
господарськими спорудами та земельної
ділянки, площею 0,33 га, по АДРЕСА_1. За
умовами договору він сплатив їй 10000 грн,
про що було складено відповідну
розписку. Відповідачка зобов'язалась
протягом шести місяців виготовити
правовстановлюючі документи на
нерухомість та оформити нотаріально
посвідчений договір купівлі-продажу.
Позивач зазначав, що він проживає у
вказаному житловому будинку та
обробляє прилеглу земельну ділянку.
Відповідачка свої зобов'язання по
оформленню нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу не виконує, на
його вимоги не реагує.

У зв'язку з цим, позивач просив суд
визнати дійсним договір
купівлі-продажу від 01 травня 2003 року,
укладений із ОСОБА_5, та визнати за ним
право власності на житловий будинок з
господарськими спорудами по
АДРЕСА_1, який рахується за ОСОБА_8, та
земельну ділянку площею 0,33 га.

Рішенням Жмеринського міськрайонного
суду Вінницької області від 24
квітня 2008 року, з урахуванням
виправленої описки згідно з ухвалою
суду від 02 грудня 2009 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Вінницької області від 24 жовтня 2013
року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано
дійсним договір купівлі-продажу
житлового будинку з господарськими
спорудами та земельної ділянки, площею
0,33 га, розташовані по АДРЕСА_1,
укладений 01 травня 2003 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_4 Визнано право власності
ОСОБА_4 на житловий будинок із
земельною ділянкою, площею 0,33 га,
розташований по АДРЕСА_1, який на
підставі свідоцтва про право власності
від 14 листопада 1988 року, виданого
Чернятинською сільською радою
Жмеринського району Вінницької
області на підставі рішення від 19
травня 1988 року № 112, рахується за
ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05 лютого 2014 року
скасовано ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 24 жовтня 2013
року, а справу передано на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 02 квітня 2014 року скасовано
рішення Жмеринського міськрайонного
суду Вінницької області від 24 квітня 2008
року в частині визнання договору
купівлі-продажу земельної ділянки 0,33
га, розташованої по АДРЕСА_1, укладеного
01 травня 2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
та в частині визнання права власності
ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,33
га, розташовану по АДРЕСА_1, відмовивши
у задоволенні позову в цій частині. В
іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд
касаційної інстанції скасувати
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій і ухвалити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_4 у задоволенні
позовних вимог, мотивуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
та матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Апеляційний суд частково
задовольняючи апеляційну скаргу
ОСОБА_6 та скасовуючи рішення суду
першої інстанції в частині визнання
дійсним договору купівлі-продажу
земельної ділянки, визнання за
позивачем права власності на зазначену
земельну ділянку, дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення в
цій частині позовних вимог ОСОБА_4,
оскільки згідно матеріалів справи
належна ОСОБА_6 земельна ділянка
накладається на земельну ділянку, яка
передана ОСОБА_4 у власність, що порушує
її права.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
вірно зазначив про безпідставність
доводів ОСОБА_6 про порушення рішенням
суду першої інстанції її прав в частині
визнання дійсним договору
купівлі-продажу житлового будинку та
визнання за позивачем права власності
на нього, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Статтею 292 ЦПК України передбачено, що
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участь у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_6 не є стороною
вищезазначеного договору
купівлі-продажу житлового будинку;
даний договір в частині
купівлі-продажу житлового будинку та
визнання права власності на нього за
позивачем не порушує права чи законні
інтереси ОСОБА_6; вона не є стороною у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
визнання правочину дійсним, визнання
права власності на житловий будинок та
земельну ділянку і не брала участі у її
розгляді.

У зв'язку з цим, враховуючи вимоги ст. 292
ЦПК України, апеляційний суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
ОСОБА_6 не може бути суб'єктом
апеляційного оскарження рішення
Жмеринського міськрайонного суду
Вінницької області від 24 квітня 2008 року
в частині визнання дійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження суду
апеляційної інстанцій і додаткового
правового аналізу не потребують.

Згідно із статтею 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи дотримано вимоги
закону, при дослідженні та
встановленні доказів у справі
дотримані норми процесуального права,
у зв'язку з чим колегія суддів вважає за
необхідне касаційну скаргу відхилити,
а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Жмеринського міськрайонного
суду Вінницької області від 24 квітня 2008
року та рішення апеляційного суду
Вінницької області від 02 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
М.А.
Макарчук

А.В. Маляренко

А.О. Леванчук