Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого

спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П.,

Карпенко
С.О.,

Парінової І.К., -

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Вись» до ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні
орендованою земельною ділянкою та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Вись», третя особа -
відділ Держземагенства у
Новоархангельському районі
Кіровоградської області, про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки, за касаційною скаргою
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Вись» на рішення
апеляційного суду Кіровоградської
області від 25 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року сільськогосподарський
виробничий кооператив «Вись»
звернувся до суду з вищевказаним
позовом, в обґрунтування посилаючись
на те, що 01 вересня 2007 року між
сільськогосподарським виробничим
кооперативом «Вись» та ОСОБА_3 було
укладено договір оренди земельної
ділянки для ведення товарного
сільгоспвиробництва площею 6 га,
розміщеної на полі АДРЕСА_1, строком на
5 років, тобто до 27 лютого 2014
року, оскільки договір оренди було
зареєстровано 27 лютого 2009 року. За
договором орендна плата вноситься
орендарем в натуральному грошовому
вигляді в розмірі 3,2 % від грошової
оцінки землі. В 2012 році позивач
визначив структуру посівних площ на 2013
рік на зазначеній земельній ділянці,
проте відповідачка самовільно засіяла
орендовану земельну ділянку в період
дії договору.

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з зустрічним позовом, в
обґрунтування посилаючись на те, що
договір оренди землі було укладено
строком на 5 років та відповідач почав
використовувати земельну ділянку з
моменту його укладення, однак
зареєстрував договір оренди лише 27
лютого 2009 року. Позивачу стало відомо,
що відповідач не орендує земельну
ділянку та в порушення п. 19 договору
провів обмін зазначеної земельної
ділянки без її згоди на іншу земельну
ділянку, що перебуває в оренді
асоціації фермерських господарств
«Квінтет». У зв'язку з чим 01 вересня 2012
року позивач звернулась до відповідача
з заявою, в якій просила після збору
врожаю в 2012 році не використовувати
зазначену земельну ділянку, оскільки
строк дії договору земельної ділянки
закінчується 01 вересня 2012 року.
Оскільки до травня 2013 року
відповідач не обробляв спірну земельну
ділянку, позивач вважала, що відповідач
припинив орендувати земельну ділянку
на підставі її заяви.

Рішенням Новоархангельського
районного суду Кіровоградської
області від 07 лютого 2014 року задоволено
позов сільськогосподарського
виробничого кооперативу «Вись».

Зобов'язано ОСОБА_3 повернути в
користування сільськогосподарського
виробничого кооперативу «Вись»
земельну ділянку площею 6 га, розміщену
на полі АДРЕСА_1, державний акт на право
власності на земельну ділянку серії
ІІІ-КР № 004834 від 02 жовтня 2001 року.

У зустрічному позові ОСОБА_3
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 25 березня
2014 року рішення
Новоархангельського районного суду
Кіровоградської області від 07 лютого
2014 року в частині задоволення позову
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Вись» скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення про
відмову в позові. В решті рішення
залишено без змін.

У касаційній скарзі
сільськогосподарський виробничий
кооператив «Вись» просить скасувати
вказане рішення апеляційного суду,
посилаючись на невідповідність
висновків апеляційного суду
обставинам справи, неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Вись» відхилити, рішення
апеляційного суду Кіровоградської
області від 25 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

І.К. Парінова