Номер провадження: 22-ц/785/5380/14
Головуючий у першій інстанції Салтан
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 10.04.2014 року, -

встановила:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2
звернувся з позовом до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди. В обґрунтування
позовних вимог, позивач посилався на
те, що 15.05.2013р. приблизно о 9 годині,
ОСОБА_3, керуючи технічно справним
автомобілем «Тойота» реєстраційний
номер НОМЕР_1 на якому здійснювала рух
по об'їзній дорозі з боку
Тираспольського шосе в напрямку
автодороги «Київ-Одеса» у
Малиновському районі м.Одеса.
Здійснюючи рух в районі ринка
«Анжеліка», діючи необережно, в
порушення вимог п.1.5. та п.18.1. Правил
дорожнього руху України, маючи реальну
та об'єктивну можливість виявити на
смузі свого руху небезпеку для
подальшого руху у вигляді пішохода
ОСОБА_2, який перетинав проїжджу
частину по пішохідному переходу,
належної та особливої уваги зміни
дорожньої обстановки не приділила, не
прийняла належних заходів щодо
зниження швидкості керованого нею
автомобіля до безпечної, аж до повної
зупинки, не поступилася дорогою
пішоходу, який мав пріоритет в русі,
внаслідок скоїла наїзд на пішохода
ОСОБА_2

Внаслідок удару, позивач був
відштовхнутий приблизно на 7-8 м. В
момент наїзду втратив свідомість.
Після того, як позивача повернули до
свідомості його підняли, відвели в
сторону від дороги, посадили на
стільчиків, усі чекали на швидку
допомогу. Позивач сидів дуже
переляканий, схвильований, не міг
відійти від шоку, який отримав. У
позивача дуже боліла голова, плече,
кінцівки рук, нога. Усе тіло просто нило
від болю. Лікар швидкої допомоги зробив
позивачу укол, і його повезли до
Одеської обласної клінічної лікарні та
помістили в нейрохірургічне
відділення. Була зроблена комп'ютерна
томограма головного мозку, органів
грудної клітки і брюшної порожнини.
Позивача госпіталізували під
динамічне клінічне спостереження.

Згідно Виписки-епікриз №11929 з медичної
карти стаціонарного хворого, повний
діагноз - забита рана тімяної області.
Забиття, кровопотьоки, синці м'яких
тканин кінцівок. Забиття правого
голеностопного суглоба. Скарги: на біль
в області рани голови, правого
плечового суглоба, правого
голеностопного суглоба. Позивач був
виписаний з лікувально-трудовими
рекомендаціями: явка в поліклініку по
місцю проживання на наступний день
після виписки з Одеської клінічної
лікарні, продовжити лікування в режимі
стаціонару на дому в дільничного
терапевта ЛДП по місцю проживання.

20.05.2013 року позивач звернувся до
Хлібодарської АОПСМ №711 зі скаргами на
головний біль, у позивача крутилася
голова, в вухах він постійно відчував
якийсь шум. При ходіння позивач втрачав
координацію руху. У медичній картці
лікар зробив висновок, що загальний
позивача стан середньої тяжкості.
Лікар звернула увагу на заглиблену
рану тімяної області на голові.

У зв'язку з тим, що стан позивача був
важким, погано себе почував, він
звернувся до Міської клінічної лікарні
№1. Згідно Виписки із медичної карти
стаціонарного хворого позивач
перебував на стаціонарному лікуванні з
21.05.2013 року до 30.05.2013 року Діагноз - струс
головного мозку; забита рана тім'яної
області.

Незважаючи на проходження лікування
стан позивача залишався важким, у нього
постійно боліла голова, суглоби рук,
ніг. Він не міг спати вночі. Відчуття
страху, після аварії і болі які
відчував позивач нагадували йому про
ДТП.

На підставі наведеного позивач просив
стягнути з відповідача матеріальні
збитки в розмірі 2383 грн. та моральну
шкоду в сумі 75000 грн.

Представник відповідача позов не
визнав.

Рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 10.04.2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду представник позивача подав
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що воно постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, сторони, що
з'явилися, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції посилався на те, що 15
травня 2013 року ОСОБА_3 керуючи
автомобілем TOYOTA, державник номер
НОМЕР_1, рухалась по об'їзній дорозі
збоку Тираспольського шосе в напрямку
автодороги «Київ-Одеса», наближаючись
до нерегульованого переходу, не
зменшила швидкість, не зупинилась, щоб
надати дорогу пішоходу, внаслідок чого
скоїла наїзд на позивача.

Відповідно до постанови Київського
районного суду м. Одеси від 30 вересня 2013
року провадження по справі про
притягнення ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності,
передбаченої ст. 124 КУпАП, закрито.

Суд першої інстанції зазначив, що
звертає увагу на те, що відповідно до
виписки-епікріза з медичної карти
стаціонарного хворого № 11929 від 17
травня 2013 року позивачу було
поставлено діагноз: забита рана
тім'яної області, забої м'яких тканин,
забій правого гомілковостопного
суглоба та не міститься жодної
інформації про будь-які ушкодження
сечового міхура.

Суд першої інстанції вважав, що
позивачем не надано підтвердження
завдання матеріальної та моральної
шкоди.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 31
березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
з'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слудством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, поушенні стосунків
з оточуючими людьми, при настанні інших
негативних наслідків.

Відповідно до п.5 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 4 від
31 березня 1995 року «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
шкоди» відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Між відповідачем та ПАТ
«Страхова компанія «ТАСТ-Гарантія»
укладено поліс № АС/0084405 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі наведеного, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
позов не підлягає задоволенню.

Колегія вважає, що суд першої
інстанції правомірно відмовив в
задоволенні позовних вимог позивача
про стягнення матеріальної шкоди,
однак не погоджується з підставами
якими керувався суд першої інстанції
відмовляючи в задоволенні зазначених
вимог.

07.05.2013 року, між відповідачем та ПАТ
«Страхова компанія «ТАСТ-Гарантія»
укладено поліс № АС/0084405 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів (а.с. 90).

Відповідно до п. 17 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» №4 від 01.03.2013 року,
необхідною умовою виникнення обов'язку
страховика за договором обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності осіб, які на
відповідній правовій підставі
володіють транспортними засобами, є
настання страхового випадку (події,
внаслідок якої завдано шкоди третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, що сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована за договором).

Якщо факт завдання шкоди відповідно до
статті 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не є страховим випадком, то
потерпілий має право вимагати
відшкодування шкоди на підставі
загальних правил, встановлених ЦК.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» визначено, що
відповідно до статті 21 Закону № 1961-ІV на
території України забороняється
експлуатація транспортного засобу без
поліса обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК,
залучити до участі у справі страхову
організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Непред'явлення позивачем вимог до ПАТ
«Страхова компанія «ТАСТ-Гарантія» та
не залучення судом першої інстанції до
участі у справі страховика, ПАТ
«Страхова компанія «ТАСТ-Гарантія»,
оскільки Цивільно-правова
відповідальність відповідача на час
скоєння ДТП була застрахована
відповідно до полісу № АС/0084405, який
діяв з 17.05.2013 року по 06.05.2014 року №
АС/0084405 є підставою для відмови в
задоволенні позовних вимог позивача в
частині стягнення з відповідача
матеріальної шкоди.

Колегія не погоджується з
висновком суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні
заявлених позовних вимог про стягнення
з відповідача моральної шкоди.

Матеріалами справі доведено, що в
наслідок порушень Правил дорожнього
руху відповідач скоїв наїзд на
пішохода ОСОБА_2 позивача у справі.
Позивачу були заподіяні тілесні
ушкодження.

Згідно Виписки-епікриз №11929 з медичної
карти стаціонарного хворого (а.с. 19),
повний діагноз - забита рана тімяної
області, забиття, кровопідтьоки, синці
м'яких тканин кінцівок. Забиття правого
голеностопного суглоба. Тимчасовий
анамнез. Скарги: на біль в області рани
голови, правого плечового суглоба,
правого голеностопного суглоба.
Позивач був виписаний з
лікувально-трудовими рекомендаціями:
явка в поліклініку по місцю проживання
на наступний день після виписки з
Одеської клінічної лікарні, продовжити
лікування в режимі стаціонару на дому в
дільничного терапевта ЛДП по місцю
проживання.

Після цього продовжуючи погано себе
почувати позивач звернувся до Міської
клінічної лікарні №1. Згідно Виписки із
медичної карти стаціонарного хворого
позивач перебував на стаціонарному
лікуванні з 21.05.2013 року до 30.05.2013 року
Діагноз - струс головного мозку; забита
рана тім'яної області.

Відповідачем не доведено, що отримані
позивачем тілесні ушкодження і
проходження курсу лікування не
пов'язане з ДТП яке сталося 15.05.2013 року.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, фізичному болю та
стражданнями які зазнав позивач у
зв'язку з ушкодженням здоров'я,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням моральних страждань
позивача, колегія визначає розмір
заподіяної йому моральної шкоди у
розмірі 15000 грн. які підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п. 2, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_4 задовольнити частково. Рішення
Київського районного суду м. Одеси від
10.04.2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 15000
грн. в рахунок відшкодування моральної
шкоди.

В задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в доход держави
судовий збір у розмірі 125 грн. за
розгляд справи в суді апеляційної
інстанції.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення однак може бути
оскаржено до суду касаційної інстанції
на протязі двадцяти днів.

Судді
О. А. Ступаков

В. А. Станкевич

О. Д. Варикаша