У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Національної
академії Служби безпеки України до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
надані освітні послуги за касаційною
скаргою Національної академії Служби
безпеки України на рішення
апеляційного суду м. Києва від
10 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Національна академія
Служби безпеки України звернулася до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що 9 серпня 2011 року з
ОСОБА_3 був укладений договір про
перепідготовку (надання освітньої
послуги) спеціаліста заочної форми
навчання за рахунок коштів
відповідача, за умовами якого
навчальний заклад надавав відповідачу
освітні послуги на рівні державних
стандартів освіти до дня відрахування.
Відповідно до п. 3.1 договору
відповідач був зобов'язаний своєчасно
вносити плату за освітню послугу в
розмірах та у строки, становлені
договором. Перший навчальний семестр
тривав у період з 5 вересня 2011 року до 25
лютого 2012 року, за який кошти було
сплачено. За навчання у другому
семестрі, який тривав у період з
26 лютого 2012 року до 27 жовтня 2012 року,
кошти не сплачено. Заяву про
відрахування за власним бажанням
відповідач подав лише 25 листопада 2012
року. Прострочення виконання
відповідачем грошового зобов'язання
триває з 26 лютого 2012 року по даний час.

Ураховуючи викладене, позивач,
збільшивши позовні вимоги, просив суд
стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за
договором про надання освітньої
послуги від 9 серпня 2011 року в розмірі 3
601 грн 41 коп., що складається з
простроченої суми боргу в розмірі 3 410
грн та 3% річних у розмірі
191 грн 43 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 25 січня 2014 року позов
Національної академії Служби безпеки
України задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь позивача заборгованість за
договором про надання освітньої
послуги від 9 серпня 2011 року в розмірі 3
601 грн 41 коп. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
10 квітня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано, ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі Національна
академія Служби безпеки України
просить оскаржуване рішення
апеляційного суду скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального й процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову Національної академії Служби
безпеки України, суд першої інстанції
виходив із того, що відповідач не
виконав взятого на себе зобов'язання з
оплати освітньої послуги за другий
семестр навчання до його початку, не
скористався своїм правом на отримання
академічної відпустки у зв'язку з
призовом до лав армії, а строк надання
освітньої послуги закінчився датою
відрахування з інституту.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, відповідають фактичним
обставинам справи, наявним доказам,
яким дана належна правова оцінка
(ст. 212 ЦПК України) й вимогам закону.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, апеляційний суд виходив із
того, що неможливість виконати договір
з боку замовника стала наслідком
обставин, що не залежали від його волі,
останній сплатив виконавцю послуг
плату за перший семестр навчання, що є
розумною платою за неможливість
виконати договір, надаючи відповідно
до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України перевагу
засадам добросовісності,
справедливості та розумності перед
законодавчими положеннями, які
регулюють зобов'язальні
правовідносини.

Проте погодитись із такими висновками
апеляційного суду не можна, оскільки
суд не звернув уваги на умови договору,
які мають виконуватись належним чином.

Судом першої інстанції встановлено, що
між сторонами в 2011 році був укладенй
договір про надання освітньої послуги
за заочною формою навчання №
885. Наказом ректора Національної
академії Служби безпеки України від
9 серпня 2011 року № 138 ОСОБА_3 був
зарахований на перший курс заочної
форми навчання, а наказом від 30
листопада 2012 року № 746-ос був
відрахований з навчального закладу за
власним бажанням на підставі його
заяви від 25 листопада 2012 року. Згідно з
квитанцією від 29 липня 2011 року
відповідач сплатив грошові кошти за
надання освітньої послуги за перший
семестр 2011 - 2012 навчального року. За
змістом обліково-послужної картки
відповідача він проходив військову
службу з 25 жовтня 2011 року до 4 липня 2012
року.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 45 Закону
України «Про вищу освіту» особи, які
навчаються у вищих навчальних
закладах, можуть переривати навчання у
зв'язку із обставинами, які
унеможливлюють виконання навчального
плану, зокрема, за призовом на строкову
військову службу у разі втрати права на
відстрочку від неї. Особам, які
перервали навчання у вищих навчальних
закладах, надається академічна
відпустка.

Крім того, п. 6.2 договору про надання
освітньої послуги передбачено, що дія
договору призупиняється у разі надання
академічної відпустки студенту на весь
строк такої відпустки.

З матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до
Національної академії Служби безпеки
України із заявою про дострокове
припинення дії договору за власним
бажанням лише 25 листопада 2012 року,
тобто майже через місяць після
завершення другого семестру навчання,
який проходив у період з 26
лютого 2012 року до 27 жовтня 2012 року та
більш ніж через чотири місяці після
завершення військової служби.

При цьому згідно з п. 4.4
договору про надання освітньої послуги
ОСОБА_3 за другий і наступні
семестри навчання повинен був сплатити
до початку відповідного семестру.
Вартість навчання за один навчальний
рік становила 6 820 грн та, відповідно, 3 410
грн за семестр (п. 4.3 договору).

Разом з тим у п. 1.2
договору про надання освітньої послуги
визначено, що строк надання освітньої
послуги починається з дати зарахування
студента та закінчується датою
відрахування з інституту, про що
відповідач був обізнаний, підписавши
вказаний договір.

Статтею 525 ЦК України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Таким чином, ОСОБА_3
зобов'язаний був сплатити вартість
освітньої послуги за весь термін дії
договору, тобто за період з 9 серпня 2011
року до 30 листопада 2012 року,
або повідомити позивача про
необхідність надання академічної
відпустки чи про необхідність
дострокового розірвання договору за
власним бажанням до початку другого
семестру.

Відповідно до ч. 3 ст. 510
ЦК України якщо кожна із сторін у
зобов'язанні має одночасно і права, і
обов'язки, вона вважається боржником у
тому, що вона зобов'язана вчинити на
користь другої сторони, і одночасно
кредитором у тому, що вона має право
вимагати від неї.

У ч. 1 ст. 613 ЦК України
визначено, що кредитор вважається
таким, що прострочив, якщо він
відмовився прийняти належне виконання,
запропоноване боржником, або не вчинив
дій, що встановлені договором, актами
цивільного законодавства чи
випливають із суті зобов'язання або
звичаїв ділового обороту, до вчинення
яких боржник не міг виконати свого
обов'язку.

Так, Національна
академія Служби безпеки України у
зобов'язанні надати освітню послугу
виступала в якості боржника та
виконала свої зобов'язання в повному
обсязі, тобто навчання в період 2011 - 2012
років проводилося згідно з навчальним
планом.

За таких обставин, висновок суду першої
інстанції про те, що ОСОБА_3 відмовився
від належного виконання зобов'язання
та не вчинив дій, встановлених
договором, є обґрунтованим.

Суд першої інстанції встановив всі
обставини справи, надав їм належну
правову оцінку та ухвалив правильне
рішення.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Національної
академії Служби безпеки України
задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
10 квітня 2014 року скасувати, рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 25 січня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська