СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Комунального
підприємства «Дирекція по
обслуговуванню нежитлового фонду
Дарницького району м. Києва» на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
21 березня 2014р. по цивільній справі за
позовом Комунального підприємства
«Дирекція по обслуговуванню
нежитлового фонду Дарницького району
м. Києва» до ОСОБА_1

про відшкодування збитків,

встановила:

у вересні 2013р. позивач звернувся до
суду з позовом про стягнення з
відповідача збитків у сумі 10 269,94грн. та
судові витрати у сумі 229,40грн.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що з 17 березня 2008р. по
26 грудня 2012р. відповідач працювала на
посаді головного бухгалтера і
звільнена за угодою сторін.

Актом планової ревізії
Державної фінансової інспекції в м.
Києві від 2 липня 2013р. виявлено ряд
порушень, які були допущені головним
бухгалтером підприємства, зокрема, у
виплаті премії окремим працівникам в
завищених розмірах, неправильного
обчислення середньої заробітної плати
при розрахунку лікарняних, списання
без підтверджувальних документів
пального, чим підприємству були
завдані збитки.

У лютому 2014р. позивач уточнив
позовні вимоги і просив стягнути
завдану підприємству шкоду на підставі
ст. 1166 ЦК України.

Рішенням суду від 21 березня 2014р.
позов задоволено частково, стягнуто з
відповідача 3637,04грн. матеріальної
шкоди та судовий збір у сумі 35грн. 42коп.

У поданій апеляційній скарзі
позивач просить скасувати рішення суду
в частині відмови у позові, змінити
рішення в частині стягнення надмірно
використаних коштів фонду в розмір
759,40грн., стягнувши з відповідача
зазначену суму та судовий збір.

Апелянт посилається на неповно
встановлені судом обставини справи та
неправильне застосування судом норм
матеріального права.

Відповідач, будучи належним
чином повідомленою про день та час
розгляду апеляційної скарги (с.с.204-205), у
судове засідання не з'явилася, причини
неявки не повідомила, тому колегія
суддів відповідно до положень ст. 305 ЦПК
України провела судовий розгляд у її
відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, яка підтримала апеляційну
скаргу, вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/7060/2014 Головуючий у суді
першої інстанції: Басалаєва
А.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Рейнарт І.М.апеляційної
скарги, вважає, що вона підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено, що з 17 березня
2008р. по 26 грудня 2012р. відповідач
працювала на посаді головного
бухгалтера КП «Дирекція з управління
та обслуговування нежитлового

- 2 -

фонду Дарницького району м. Києва».

Державною фінансовою інспекцією
в м. Києві з 15 квітня 2013р. по 21 червня
2013р. проведена ревізія
фінансово-господарської діяльності
Комунального підприємства «Дирекція з
управління та обслуговування
нежитлового фонду Дарницького району
м. Києва» за період з 1 вересня 2009р. по
завершений звітний період 2013 року,
відповідно до акту якої встановлено
порушення п. 10 Положення про порядок та
умови виплати працівникам
підприємства одноразового
винагородження за підсумками роботи за
2009 рік і виплата працівникам
підприємства премії у завищених
розмірах на 3274,96грн. та 227,96грн.;
порушення п. 7 Порядку обчислення
середньої заробітної плати (доходу) для
розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням при
розрахунку лікарняного ОСОБА_4, що
призвело до незаконного нарахування
грошових коштів у сумі 134грн. 38коп. та
зайвої сплати ЄСВ в сумі 47грн. 52коп.; та
списання пального за період з лютого по
серпень 2012р. на суму 5 873грн. 50коп. без
підтверджуючи документів.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач порушила свої трудові
обов'язки, чим завдала шкоди
підприємству.

Проте, повністю погодитися з
таким висновком суду першої інстанції
не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішивши спір на підставі ст. 130
та ст. 134 КЗпП України, суд першої
інстанції вийшов за межі позовних
вимог і не звернув увагу на те, що
позивачем позовні вимоги були заявлені
на підставі ст. 1166 Цивільного Кодексу
України і позивач не обґрунтовував
свої вимоги посиланням на матеріальну
відповідальність відповідача, як
працівника підприємства, та відповідно
до договору про повну матеріальну
відповідальність.

При цьому судом першої інстанції
не було досліджено чи передбачена
умовами договору про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність, який був укладений
сторонами 17 березня 2008р.,
відповідальність відповідача за
неналежне нарахування премій та
обрахування виплат за лікарняними
листами працівників.

Крім того, посилаючись при
вирішенні даного спору на ст. 1166 ЦК
України, суд першої інстанції не взяв
до уваги, що зазначена норма регулює
позадоговірні правовідносини, а між
сторонами існував трудовий договір,
тому їх правовідносини не можуть
регулюватися даною нормою
матеріального права.

Також суд першої інстанції не
з'ясував, у чому полягала завдана
позивачу шкода при виплаті
одноразового винагородження
працівникам підприємства за
підсумками роботи за 2009р., так як з акту
ревізії вбачається, що директору
підприємства та заступнику директора з
економічних питань було виплачено
премію у завищених розмірах у сумі
3274,96грн. та 227,96грн. відповідно, всього
3502,66грн., при цьому, іншим працівникам
було не доплачено премії на загальну
суму 3502,66грн., а позивачем суду не було
надано доказів, що вказані суми були
доплачені підприємством працівникам,
які їх недоотримали, після отримання
висновків ревізії.

За таких обставин, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вийшов за межі позовних вимог, не повно
з'ясував обставини справи та
неправильно застосував норми
матеріального права, тому рішення суду
підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Враховуючи викладене, колегія
суддів ухвалює нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог у
зв'язку із їх безпідставністю та
недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314,
316-317 ЦПК України, колегія суддів

- 3 -

вирішила:

апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Дирекція по
обслуговуванню нежитлового фонду
Дарницького району м. Києва»
задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 21 березня 2014р. скасувати,
ухвалити нове рішення, яким у позові
Комунального підприємства «Дирекція
по обслуговуванню нежитлового фонду
Дарницького району м. Києва» до ОСОБА_1
про відшкодування збитків відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: