Справа № 495/8427/13-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

18 листопада 2014 року м. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Матяш Т.Л.,

за участю секретаря - Іванової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород - Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради про усунення перешкод у володінні та користуванні майном та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Білгород - Дністровської міської ради, відділу державного агентства земельних ресурсів України в м. Білгород - Дністровський про визнання права власності на земельну ділянку, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради, реєстраційна служба Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції про визнання недійсними акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництво об'єкта, свідоцтва про право приватної власності на землю та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2, третя особа - виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради, який в подальшому уточнив та просив суд не чинити перешкоди у володінні та користуванні гаражем, земельною ділянкою, загальною площею 0,0024 га, які розташовані по АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги наступним.

ОСОБА_1 є власником гаражу та земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1. У 2013 році у позивача виникла необхідність в укріпленні фундаменту з тильної сторони, однак вчинити зазначені дії позивач був позбавлений можливості, оскільки відповідач ОСОБА_2 чинить йому перешкоди, посилаючись на те, що ОСОБА_1 самочинно захопив його земельну ділянку та своїми діями порушує його право, як власника нерухомого майна на вільне володіння та користування майном, однак це не відповідає дійсності, тому ОСОБА_1 був змушений звернутися до суду з позовом про порушення його права, як власника гаражу та земельної ділянки.

Не погоджуючись з первісним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, Білгород - Дністровської міської ради, відділу державного агентства земельних ресурсів України в м. Білгород - Дністровський про визнання права власності на земельну ділянку, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки, площею 0,0024 га, розташованої по АДРЕСА_1, яка надана для будівництва індивідуального гаражу. Межі цієї ділянки встановлені в натурі та погодженні з суміжним землекористувачем ОСОБА_3 ОСОБА_2 вказує, що ОСОБА_1 зайняв його земельну ділянку у спосіб розміщення будматеріалів та її інтенсивної самочинної забудови, а саме залив всю його земельну ділянку бетоном, прорубав стіну його гаражу та встановив двері з виходом на його земельну ділянку. Своїми діями ОСОБА_1 порушує його право, як власника земельної ділянки тому ОСОБА_2 просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку та усунути перешкоди у користуванні та володінні земельної ділянки, шляхом звільнення від будматеріалів.

Також ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особи - виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради, реєстраційна служба Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області про визнання недійсними акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництво об'єкта, свідоцтва про право приватної власності на землю та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі акту державної приймальної комісії при прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 03.12.2008 року було прийнято рішення виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради № 1457 від 18.12.2008 року «Про затвердження актів держкомісії про прийняття в експлуатацію житлових будинків та гаражів», згідно якого ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності від 18.02.2009 року, яким посвідчується право власності ОСОБА_2 на гараж АДРЕСА_1. Однак, ОСОБА_1 вважає, що даний гараж належить йому на підставі договору дарування від 16..11.2012 року, тому просить суд визнати недійсним акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництво об'єкта, свідоцтво про право приватної власності на землю та скасувати реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно

ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання сповіщався.

Представник ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання був сповіщений, надав до суду заяву, згідно якої просив суд слухати справу без його участі та позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує.

ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання був сповіщений, про причину своєї неявки суд не сповістив.

Представник ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання був сповіщений належним чином, надав заяву про розгляд справу без його участі.

Представник Білгород - Дністровської міської ради та виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суд не сповістив.

Представник відділу Держземагенства у м. Білгород - Дністровському Одеської області у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання сповіщався належним чином, в матеріалах справи є заява, відповідно до якої представник надав пояснення по справі, просив суд їх врахувати та слухати справу без його участі.

Представник виконавчого комітету Б-Дністровської міської ради у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання сповіщався належним чином.

Представник реєстраційної служби Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання сповіщався належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради про усунення перешкод у володінні та користуванні майном необхідно відмовити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Білгород - Дністровської міської ради, відділу державного агентства земельних ресурсів України в м. Білгород - Дністровський про визнання права власності на земельну ділянку, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити у повному обсязі, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради, реєстраційна служба Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції про визнання недійсними акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництво об'єкта, свідоцтва про право приватної власності на землю та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно в частині позовних вимог про визнання недійсним акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об'єкта підлягає закриттю, інші позовні вимоги підлягають залишенням без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріали справи, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,0024 га, що розташована по АДРЕСА_2, та яка надана для будівництва індивідуального гаражу на підставі договору дарування земельної ділянки від 16.11.2012 року, серії ВТА № 511841, посвідченого приватним нотаріусом Білгород - Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 2500.

Актом від 16.04.2007 року межі земельної ділянки встановлені в натурі, закріплені межовими знаками, ніяких заперечень від суміжних власників та землекористувачів не заявлено.

Відповідно до договору дарування гаражу від 16. 11. 2012 року серії ВТА № 511810, що посвідчений приватним нотаріусом Білгород - Дністровського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 2498, гр.. ОСОБА_1 прийняв у дар гараж, розташований по АДРЕСА_1, який в цілому складається з: гаражу яч. бетон, загальною площею 33,8 кв. м., літ. «А».

Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта, затвердженого 15.05.2013 року КП «Одесаоблпроект» - гаражу за адресою: АДРЕСА_2, для забезпечення надійної та безпечної експлуатації об'єкта необхідно усунути виявлені недоліки під час технічного обстеження недоліки (дефекти,пошкодження), зазначені в рекомендаціях.

Як вбачається з довідки № 01-1-518 від 15.11.2013 року КП «Білгород - Дністровськтеплоенерго», станом на 14.11.2013 року на балансі КП «Білгород - Дністровськтеплоенерго» знаходиться бойлерна, яка розташована у АДРЕСА_1, тобто суміжна з земельною ділянкою та гаражем ОСОБА_1

У зв'язку з чим, ОСОБА_1 16.05.2013 року звернувся до суду із заявою до КП «Білгород - Дністровськтеплоенерго» з проханням провести ремонтні роботи на території КП «Білгород - Дністровськтеплоенерго» з метою усунення виявлених під час технічного обстеження недоліків та отримав згоду.

Відповідно до п."б" ст.198 Земельного кодексу України при виконанні комплексу робіт для визначення та відновлення меж земельної ділянки необхідне узгодження меж земельної ділянки із суміжними власниками і землекористувачами.

ОСОБА_1 зазначає, що 20.05.2013 року на території бойлерної, яка перебуває на балансі КП «Білгород - Дністровськтеплоенерго» ремонтна бригада розпочала ремонтні роботи.

Позивач зазначає, що в той же день з'явився ОСОБА_2, який висловлювався на адресу робітників нецензурною лайкою, погрожував їм, внаслідок чого ремонтні роботи завершились.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 не надано жодного доказу порушення його права у володінні та користуванні належним йому на праві власності гаражем та земельною ділянкою, оскільки усі твердження про порушення його права власності спростовуються довідкою слідчого СВ Білгород - Дністровського МВ ГУ МВС України в Одеській області від 03.06.2014 року, згідно якої вбачається, що невідомі особи самовільно замінили запірний пристрій в вигляді навісного замку на металеві хвіртці, через яку здійснюється вхід на огороджену бетонним парканом и знаходячись на території стали проводити будівельні роботи біля зовнішньої стіни гаражу ОСОБА_1 Доказів того, що саме відповідачем ОСОБА_2 було порушено право володіння та користування гаражем, позивачем не надано, тому підстав для задоволення позову не має.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Білгород - Дністровської міської ради, відділу державного агентства земельних ресурсів України в м. Білгород - Дністровський про визнання права власності на земельну ділянку, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні у повному обсязі з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,0024 га, що розташована по АДРЕСА_2, яка надана для будівництва індивідуального гаражу на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ № 112806, виданого на підставі рішення Білгород - Дністровської міської ради від 15.01.2007 року №179-V, та акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 85, кадастровий № :01:007:0099.

Відповідно до акту від 09.02.2007 року про встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_2 для будівництва гаражу, в натурі межі ділянки закріплені межовими знаками довготривалого зберігання, ніяких заперечень щодо меж земельних ділянок не заявлено.

Згідно із ст. 126 ЗК України державний акт на право власності на землю є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку.

Виходячи з вищенаведеного, ОСОБА_2 була передана земельна ділянка в порядку безоплатної приватизації.

Наказом № 43 Державного комітету по земельних ресурсах була затверджена та зареєстрована в МЮ України 04.06.1999р. за № 354/3647 Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі (далі у тексті - Інструкція).

Відповідно до п. 1.12 Інструкції… складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

Згідно п. 1.14 Інструкції довгострокові межові знаки передаються на зберігання власнику або користувачу земельної ділянки, про що складається відповідний акт. Акт складається у трьох примірниках, підписується власником або користувачем земельної ділянки, виконавцем робіт і представником районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів Держкомзему України. Один примірник додається до технічної документації зі складання відповідного державного акта, другий - передається виконавцю робіт, третій - видається разом з державним актом на землю власнику або користувачу земельної ділянки. Власник або користувач земельної ділянки попереджається про відповідальність за порушення чи знищення вказаних знаків.

Відповідно до ч. 4, 7 ст. 55 ЗУ «Про землеустрій» в редакції, що діяла на час складання спірного державного акту, межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власниками землі та землекористувачам, у тому числи орендарям.

Враховуючі зазначені норми, обов'язковою умовою складання державного акту на право власності на земельну ділянку є перенесення в натуру (на місцевості) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що ОСОБА_2 вже набуто право власності на земельну ділянку, а тому вимога про визнання права власності на земельну ділянку не підлягає задоволенню.

Згідно з договором оренди нежитлового приміщення та прилеглої території від 14.11.2013 року, укладеного між КП «Білгород - Дністровськтеплоенерго» в особі директора Волканова М.М. (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар), останній приймає в оренду у дострокове користування нежитлове приміщення, загальною площею 30кв. м. та прилеглу територію, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Умови зазначеного договору від 14.11.2013 року були виконані у повному обсязі, про що свідчить акт прийому - передачі об'єкту оренди від 14.11.2013 року.

Спірні будівельні матеріали, що перешкоджають ОСОБА_2 знаходяться на території бойлерної, яка перебуває на балансі КП «Білгород - Дністровськтеплоенерго», що підтверджується фотознімками, що містяться в матеріалах справи.

На підтвердження своїх вимог, ОСОБА_2 було надано до матеріалів справи копія кадастрового плану земельних ділянок та витяг з технічного паспорту на гаражну будівлю ОСОБА_1, з яких вбачається, що земельна ділянка, що належить ОСОБА_2, розташована на території бойлерної.

З таким твердження суд не може погодитися, оскільки спочатку земельна ділянка, відводилася ОСОБА_2 поряд з бойлерною, про що свідчить проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки (а. с. 102-113, том №1).

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Главою 29 ЦК України передбачено способи захисту права власності.

Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є те, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором , і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Виходячи з вищевикладеного, судом на було знайдено правових підстав порушення права власності ОСОБА_2 - ОСОБА_1

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради, реєстраційна служба Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції про визнання недійсними акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництво об'єкта, свідоцтва про право приватної власності на землю та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, суд дійшов до наступного.

03.12.2008 року було прийнято акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, а саме гаража № 3, розташованого по АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради № 1457 від 18.12.2008 року, було затверджено акт держкомісії про прийняття та ввід в експлуатацію гаража №3, розташованого по АДРЕСА_1.

На підставі рішення виконкому Б-Дністровської міської ради від 18.12.2008 року, ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на вищевказаний гараж.

Відповідно до Закону України «Про планування і забудову територій» від 20.04.2000р., із змінами і доповненнями, згідно якого прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта посвідчувалося: з 29.09.2004р., по 01.01.2009р. - Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, затверджений органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив цю комісію, та зареєстрованим в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт; Як вбачається з спірного акту, він затверджувався органом місцевого самоврядування, що утворив цю комісію, та реєструвався в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Частиною 3 ст. 24 Закону України.

Суд вважає, що права ОСОБА_1 ОСОБА_2 в даному випадку не порушуються, оскільки акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 03.12.2008 року був складений на підставі комісії , яка була утворена виконавчим комітетом Білгород - Дністровської міської ради № 455 від 19.04.2007 року, та на той час ніяким чином не могли бути порушені права ОСОБА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Визнання недійсним та скасування актів індивідуальної дії та нормативних актів органів державної влади, органів влади АР Крим та органів місцевого самоврядування відноситься до компетенції адміністративних судів та здійснюється за процесуальними правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Стаття 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, суд вважає за необхідне провадження в цій частині позовних вимог закрити, позов має бути поданий в межах адміністративного судочинства.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності від 18.02.2009 року, серії ЯЯЯ № 735206 на гараж №3, що розташований по АДРЕСА_1.

Підставою для видачі свідоцтва про право власності є рішення виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради від 18.12.2008 року за № 1457 «Про затвердження актів держкомісії про прийняття в експлуатацію житлових будинків, житлових прибудов та гаражів».

Відповідно до п. 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року, яке було чинним на час видачі оспорюваного свідоцтва про право власності, оформлення права власності на нерухоме майно проводилося, зокрема, і органами місцевого самоврядування з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно.

У свою чергу видане органом місцевого самоврядування свідоцтво про право власності, як правовстановлюючий документ, було підставою для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

ОСОБА_1 не було надано доказів, що ним було оскаржено рішення виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради від 18.12.2008 року за № 1457 «Про затвердження актів держкомісії про прийняття в експлуатацію житлових будинків, житлових прибудов та гаражів», яке в свою чергу було підставою для видачі спірного свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.02.2009 року, тому суд вважає, що підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності судом не встановлено та не має правових підстав для скасування державної реєстрації права власності а гараж №3, розташований по АДРЕСА_2.

З огляду на вищевикладене та керуючись ст. ст. 3, 10, 15, 16, 22, 321, 391 ЦК України, ст. 6 КАС України, ст. ст. 1, 10, 11, 15, 60, 88, 205, 209, 213-215, 223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради про усунення перешкод у володінні та користуванні майном - відмовити у повному обсязі.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Білгород - Дністровської міської ради, відділу державного агентства земельних ресурсів України в м. Білгород - Дністровський про визнання права власності на земельну ділянку, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити у повному обсязі.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради, реєстраційна служба Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції в частині позовних вимог про визнання недійсними акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництво об'єкта - закрити.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради, реєстраційна служба Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції про визнання свідоцтва про право приватної власності на землю та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя