Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/3015/14 Головуючий у 1
інстанції: Воробйов А.В.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 15» липня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного навчального закладу
«Запорізьке вище професійне училище»
на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 23
травня 2014 року по справі за позовом
Державного навчального закладу
«Запорізьке вище професійне училище»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя
особа: орган опіки та піклування
Орджонікідзевської районної
адміністрації Запорізької міської
ради, про виселення з гуртожитку та
стягнення заборгованості за
заборгованість за житлово- комунальні
послуги

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2013 року ДНЗ «Запорізьке вище
професійне училище» звернувся до суду
з позовною заявою, яку протягом
розгляду справи уточнював, до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 про виселення з
гуртожитку та стягнення
заборгованості за проживання у
гуртожитку.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 31.08.1991р. відповідачу
ОСОБА_3, який працював у тресті
«Запоріжжитлоцивільбуд», на склад
сім'ї з чотирьох чоловік, а саме: ОСОБА_4
- дружину, ОСОБА_7 - доньку, ОСОБА_6 - сина,
трестом «Запоріжжитлоцивільбуд» було
видано ордер №58 серії В на зайняття
житлової площі розміром 30 кв.м. у
гуртожитку по АДРЕСА_1, в якій
відповідачі мешкають та зареєстровані.

Відповідно до даних Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Запорізькій області будівля
гуртожитку по АДРЕСА_1 загальною площею
6177 кв.м. є державним майном.

Згідно з актом передачі від 22.03.1991 р.
площа будинку АДРЕСА_1 була розподілена
між трестом ЖКК
«Запоріжжитлоцивільбуд» та
Запорізьким центром
професійно-технічної освіти
(правонаступником якого відповідно до
наказу Міністерства освіти і науки
України від 29.06.2010р. №643 є ДНЗ
«Запорізьке вище професійне училище»).

При цьому ДНЗ «Запорізьке вище
професійне училище» було розподілено
3549 кв.м. площі з п'ятого по дев'ятий
поверхи вищевказаного будинку, в тому
числі житлові кімнати НОМЕР_1), з
урахуванням площі на першому поверсі
77,5 кв.м. медичного ізолятора.

Вищезазначене майно знаходиться у
сфері управління Міністерства освіти і
науки України та закріплено за
позивачем на праві оперативного
управління, знаходиться на його
балансі.

Відповідачі у трудових відносинах з
ДНЗ «Запорізьке вище професійне
училище» не перебували та не
перебувають, статусу студентів, учнів
цього навчального закладу не мали.
Будь-якого рішення адміністрації та
профспілкового комітету навчального
закладу про надання відповідачам
кімнати №609 в гуртожитку не приймалося,
ордер, як єдина підстава для вселення,
позивачем не видавався.

На неодноразові пропозиції укласти
договір найму житлового приміщення
відповідачі відмовляються.

14.05.2013р. ДНЗ «Запорізьке вище
професійне училище» було надано
попередження щодо добровільного
вивільнення займаного приміщення
НОМЕР_1, з яким відповідачі письмово
ознайомлені, однак спірне приміщення
не звільнили.

Окрім того, станом на 26 листопада 2013
року відповідачі мають заборгованість
за проживання у гуртожитку в сумі 3423,79
грн., яку відмовляються сплачувати.

На підставі зазначеного, просив
виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
із кімнати НОМЕР_1 гуртожитку ДНЗ
«Запорізьке вище професійне училище»,
розташованого по АДРЕСА_1 в м.
Запоріжжя, стягнути з відповідачів в
солідарному порядку суму
заборгованості за житлово-комунальні
послуги у розмірі 3423,79 грн. та суму
судового збору.

Заочним рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 16
вересня 2013 року позов задоволено.

Ухвалою Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2012
року заяву представника ОСОБА_4 про
перегляд заочного рішення задоволено,
заочне рішення від 16 вересня 2013 року
скасовано, справу призначено до
розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2013 року
залучено в якості третьої особи орган
опіки та піклування
Орджонікідзевської районної
адміністрації Запорізької міської
ради.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 23
травня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду ДНЗ «Запорізьке вище професійне
училище»Подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове про задоволення
позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині виселення, суд першої
інстанції, виходив із того, що факт
законності вселення ОСОБА_3 разом з
членами своєї сім'ї у спірне житлове
приміщення підтверджені видачею
ордеру, відповідач пропрацював на
підприємстві понад 13 років, звільнився
у зв'язку з ліквідацію підприємства та
є інвалідом першої групи.

Судом першої інстанції установлено, що
житловий будинок по АДРЕСА_1 має статус
гуртожитку (т.1.с.139-140).

Також судом установлено, що відповідач
ОСОБА_3 в період з 01.03.1990 року по 06.06.2003
року працював на підприємстві ЖКК
«Запоріжжитлоцивільбуд» і був
звільнений з підприємства на підставі
ч.1 ст.40КЗпП України у зв'язку з
ліквідацією підприємства ( т.1, а.с.78-79).

ОСОБА_3 було видано ордер на зайняття
спірної житлової площі у зв'язку з
перебуванням у трудових відносинах з
ЖКК «Запоріжжитлоцивільбуд» в період з
01.03.1990 року по 06.06.2003 року на склад сім'ї
з 4 осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4 - дружини, ОСОБА_5
- дочки, ОСОБА_6- сина (т.1, а.с.10).

Відповідно до ст. 127 ЖК України для
проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших
громадян у період роботи або навчання
можуть використовуватись гуртожитки.

Порядок надання жилої площі в
гуртожитках визначається
законодавством Союзу РСР, цим Кодексом
та іншими актами законодавства
Української РСР.

Жила площа у гуртожитку надається за
спільним рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації чи
органу кооперативної або іншої
громадської організації та
відповідного профспілкового комітету
і комітету комсомолу.

На підставі рішення про надання жилої
площі у гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Відповідно до додатку Примірного
положення про гуртожитки, ордер є
єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Питання виселення з гуртожитку
регулюється ст. 132 Житлового кодексу
Української РСР та Законом України
«Про забезпечення реалізації житлових
прав мешканців гуртожитків».

Згідно зі ст. ст. 19, 20 Закону України
«Про забезпечення реалізації житлових
прав мешканців гуртожитків» виселення,
переселення чи відселення громадян з
гуртожитків відповідно до цього Закону
допускається лише у випадку визнання
гуртожитку таким, що перебуває в
аварійному стані або в стані,
непридатному для проживання людей, на
підставі рішення, прийнятого
виконавчим органом відповідної
місцевої ради на підставі обстеження в
установленому чинним законодавством
порядку стану гуртожитку (цілісного
майнового комплексу чи його
відокремленої частини) з наступним
затвердженням сесією цієї ради. Усім
мешканцям гуртожитку, визнаного
аварійним чи непридатним для
проживання людей, терміново надається
інше, придатне для тимчасового
проживання людей житло тим органом
місцевого самоврядування, який
представляє інтереси територіальної
громади, на території якої розміщено
такий гуртожиток.

Усі інші категорії мешканців
гуртожитків, на яких не поширюється
Закон України «Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитків», можуть бути виселені з
підстав і в порядку, передбаченому ст.
132 Житлового кодексу Української РСР .

Відповідно до ст. 125 ЖК України без
надання іншого жилого приміщення не
може бути виселено осіб, які
пропрацювали на підприємстві, в
установі, організації, що надали їм
службове жиле приміщення, не менш як
десять років; осіб, звільнених у зв'язку
з ліквідацією підприємства, установи,
організації або за скороченням
чисельності чи штату працівників.

За положеннями ст. 132 ЖК України
працівників підприємств, установ,
організацій, які поселилися в
гуртожитку в зв'язку з роботою, може
бути виселено без надання іншого
жилого приміщення в разі звільнення за
власним бажанням без поважних причин,
за порушення трудової дисципліни або
вчинення злочину. Осіб, які припинили
роботу з інших підстав, ніж ті, що
зазначені в ч. 2 цієї статті, а також
осіб, перелічених у ст. 125 цього Кодексу,
може бути виселено лише з наданням їм
іншого жилого приміщення.

Ордер визнається недійсним з підстав,
передбачених ст. 59 ЖК України.

Посилання позивача на те, що згідно з
актом передачі від 22.03.91р. площа будинку
АДРЕСА_1 була розподілена між трестом
ЖКК «Запоріжжитлоцивільбуд» та
Запорізьким центром
професійно-технічної освіти
(правонаступником якого відповідно до
наказу Міністерства освіти і науки
України від 29.06.2010р. №643 є Державний
навчальний заклад «Запорізьке вище
професійне училище»), при цьому
позивачу було розподілено 3549 кв. м.
площі з п'ятого по дев'ятий поверхи
вищевказаного будинку (в т. ч. житлові
кімнати НОМЕР_1), суд першої інстанції
правомірно не взяв до уваги, зазначивши
про те, що з підстав, передбачених ст. 59
ЖК України щодо визнання ордеру
недійсним, виданого на ім'я
відповідача, Державний навчальний
заклад «Запорізьке вище професійне
училище до суду не звертався.

З огляду на викладене, висновок суду
першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення позову
Державного навчального закладу
«Запорізьке вище професійне
училище»Про виселення з гуртожитку та
стягнення заборгованості за
проживання у гуртожитку є правомірним
та таким, що відповідає матеріалам
справи.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору або вимог
ЦК України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Права та обов'язки мешканців
гуртожитків як споживачів
житлово-комунальних послуг
регулюються Законом України «Про
житлово-комунальні послуги». Законом
України «Про теплопостачання», Законом
України «Про електроенергетику»,
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
№630 від 21 липня 2005 року, Правилами
користування електричною енергією для
населення, затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України №1357 від 26
липня 1999 року. Правилами надання послуг
з вивезення побутових відходів,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України №1070 від 10 грудня 2008
року, та іншими законами та
нормативними актами з питань надання
окремих видів таких послуг.

За положеннями ст.ст. 130, 131 Житлового
кодексу України порядок користування
жилою площею в гуртожитках
визначається законодавством
Української РСР. Примірне положення
про гуртожитки затверджується Радою
Міністрів Української РСР за
погодженням з відповідними
профспілковими органами.

Відповідно до п.18 Примірного положення
про гуртожитки, затвердженого
Постановою Ради міністрів Української
РСР №208 від 03.06.1986 року, громадяни, які
проживають у гуртожитку, зобов'язані
своєчасно вносити плату за
користування жилою площею і за
комунальні послуги відповідно до
пункту 38 цього Примірного положення.

Згідно додаткового розширеного
розрахунку суми заборгованості,
проведеного Державного навчального
закладу «Запорізьке вище професійне
училище» відповідачі мають
заборгованість за житлово-комунальні
послуги за період з 01 лютого 2012 року по
26 листопада 2013 року в сумі 3423 грн. 79 коп.,
яку добровільно ними не сплачено (т.2,
а.с.39).

З матеріалів справи вбачається, що
потягом 2011-2013 років ОСОБА_3 відмовлявся
отримувати розрахункові документи
щодо нарахування житлово-комунальних
послуг та попереджень про
заборгованість (т.1, а.с.24-28).

14.05.2013 року відповідачці ОСОБА_4 було
пред'явлено повідомлення про
заборгованість із сплати за комунальні
послуги станом на 25 квітня 2013 року (т.1,
а.с.23).

Розрахунок заборгованості не
спростовано відповідачами належними
та допустимими доказами у
відповідності до ст. 58, 59 ЦПК України.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору або вимог
ЦК України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Права та обов'язки мешканців
гуртожитків як споживачів
житлово-комунальних послуг
регулюються Законом України «Про
житлово-комунальні послуги». Законом
України «Про теплопостачання», Законом
України «Про електроенергетику»,
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
№630 від 21 липня 2005 року, Правилами
користування електричною енергією для
населення, затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України №1357 від 26
липня 1999 року. Правилами надання послуг
з вивезення побутових відходів,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України №1070 від 10 грудня 2008
року, та іншими законами та
нормативними актами з питань надання
окремих видів таких послуг.

За змістом ст.ст. 130, 131 Житлового
кодексу України порядок користування
жилою площею в гуртожитках
визначається законодавством
Української РСР. Примірне положення
про гуртожитки затверджується Радою
Міністрів Української РСР за
погодженням з відповідними
профспілковими органами.

Відповідно до п.18 Примірного положення
про гуртожитки, затвердженого
Постановою Ради міністрів Української
РСР №208 від 03.06.1986 року, громадяни, які
проживають у гуртожитку, зобов'язані
своєчасно вносити плату за
користування жилою площею і за
комунальні послуги відповідно до
пункту 38 цього Примірного положення.

Згідно зі ст. 67 Житлового кодексу
України плата за комунальні послуги
(водопостачання. газ. теплова енергія
та інші послуги) береться крім
квартирної плати за затвердженими в
установленому порядку тарифами.

Враховуючи викладене, висновок суду
першої інстанції про відмову в
задоволенні позову в частині стягнення
заборгованості житлово-комунальні
послуги з посиланням лише на довідку
№402 від 26.11.2013 року (т.1, а.с.115), яка
містить лише загальну суму
заборгованості не відповідає вимогам
п.3,4 ст.309 ЦПК України, а тому рішення
суду в цій частині підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про
задоволення вимог Державного
навчального закладу «Запорізьке вище
професійне училище» в сумі 3423 грн. 79
коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

За матеріалами справі підлягає
стягненню з відповідачів на користь
позивача судовий збір у розмірі 351 грн.
20 коп., тобто по 87 грн. 80 коп. з кожного
(т.1, а.с.5,110; т.2, а.с.94).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316,317 ЦПК України ,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
навчального закладу «Запорізьке вище
професійне училище» задовольнити
частково.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 23 травня 2014 року у
цій справі в частині відмови в
задоволенні позову про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги, судового збору скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення
наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 солідарно на користь Державного
навчального закладу «Запорізьке вище
професійне училище» заборгованість за
житлово-комунальні послуги в сумі 3423
грн. 79 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на користь Державного
навчального закладу «Запорізьке вище
професійне училище» судовий збір по 87
грн. 80 коп. з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: