Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.10.2014 Справа №607/16437/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Грицака Р.М.

при секретарі Палашовській У.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації, за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання приватизації квартири недійсною, скасування свідоцтва про право власності на житло та розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації, за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання приватизації квартири недійсною, скасування свідоцтва про право власності на житло та розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації, посилаючись на те, що вона з 1975 року проживає у АДРЕСА_1. У 2013 року вона дізналася, що в 1999 році дана квартира була приватизована та 1 березня 1999 року видано свідоцтво про право власності в якому вказано, що дана квартира належить на праві спільної сумісної власності їй та її батькам ОСОБА_4 та ОСОБА_5. 17 грудня 2012 року зареєстровано право власності в реєстрі прав власності на нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6. Однак вважає приватизацію квартири АДРЕСА_1, свідоцтво про право власності на квартиру, розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації від 5 березня 1999 року №29410 незаконними оскільки письмової згоди на передачу (приватизацію) їй у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_1 вона не надавала, а тому посилаючись на Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду просить визнати приватизацію квартири АДРЕСА_1 недійсною, скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 11 березня 1999 року, видане на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, скасувати розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації від 5 березня 1999 року №29410 та скасувати в реєстровій книзі запис №32986 про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позивач в судове засіданні не з'явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до часткового задоволення з наступних обставин:

05 березня 1999 року Міським бюро технічної інвентаризації Міської адміністрації Тернопільської міської ради народних депутатів задоволено клопотання ОСОБА_5 та в порядку приватизації державного житлового фонду передано в спільну сумісну власність ОСОБА_5 та членам його сім'ї квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1.

11 березня 1999 року Міським бюро технічної інвентаризації ( м. Тернопіль) видано свідоцтво про право власності на житло, згідно якого квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4. Запис про право власності внесений у реєстрову книгу за №32986.

ОСОБА_6 12.04.2002 року змінила прізвище на Гаврилюк, що підтверджується свідоцтвом про зміну прізвища серії НОМЕР_2, виданого відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції.

ОСОБА_7 14.11.2007 року уклала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб наданого Бюро надання ліцензій на одруження м. Нью-Йорк, США.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 з 17.08.1992 року, що підтверджується відміткою в паспорті ОСОБА_1 серії НОМЕР_3, що виданий Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області.

Згідно ст. 9 ЖКУкраїни, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Відповідно до частини п'ятої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України мас право приватизувати займане ним житло.

За частиною 2 ст.8 зазначеного вище Закону, передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках), здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті в гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутні, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири, будинку, кімнати в гуртожитку.

Відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року №56, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається з письмової заяви ОСОБА_2 заяву та інші документи на приватизацію квартири АДРЕСА_1 від імені ОСОБА_6 підписувала вона, хоча на такі дії позивач її не уповноважувала.

Згідно ст. 21 ЦКУКраїни, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги, що ОСОБА_1 до уповноважених установ з заявою про приватизацію житла не зверталася, суд вважає, що позовні вимоги про визнання приватизації квартири АДРЕСА_1 недійсною, скасування свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 11 березня 1999 року, видане на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, скасуваня розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації від 5 березня 1999 року №29410 та скасування в реєстровій книзі запису №32986 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 є законними, обґрунтованими та підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 292, 294 ЦПК України, Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати приватизацію квартири АДРЕСА_1 недійсною.

Скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 11 березня 1999 року, видане на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6.

Скасувати розпорядження Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації від 5 березня 1999 року №29410 та скасувати в реєстровій книзі запис №32986 про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяР. М. Грицак