УХВАЛА

іменем україни

16 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Юридична
компанія «Ренесанс-Консалтинг» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за надані послуги
адвоката за касаційною скаргою ОСОБА_3,
поданою представником - ОСОБА_5, на
заочне рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 14 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 15 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю «Юридична
компанія «Ренесанс-Консалтинг» (далі -
ТОВ «ЮК «Ренесанс-Консалтинг»)
звернулося до суду з указаним вище
позовом, посилаючись на те, що 3 жовтня
2012 року між ТОВ «ЮК
«Ренесанс-Консалтинг», як адвокатською
компанією в особі директора ОСОБА_7, та
ОСОБА_4 укладено угоду про надання
юридичних послуг, згідно п. 2.7 якої є
вчинення виконавцем послуг комплексу
дій кінцевим результатом яких є
фактичне отримання замовником послуг
належного йому автомобіля
«Бентлі-Контіненталь», 2007 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
який вилучений органами міліції як
речовий доказ у кримінальному
провадженні. Вартість послуг 51 тис. грн.
Того ж дня між тими ж сторонами
укладено договір про надання правової
допомоги адвоката, у якій обумовили, що
ОСОБА_7, як адвокат ТОВ «ЮК
«Ренесанс-Консалтинг», надає ОСОБА_4, як
клієнту цієї угоди, представницькі
послуги захисту інтересів клієнта у
кримінальних справах, а 29 січня 2013 року
між ними укладено додаткову угоду до
договору про надання юридичних послуг,
згідно якої сторони уточнили вартість
послуг у розмірі 81 тис. грн та порядок
розрахунків.

У подальшому додатковою угодою від 1
лютого 2013 року до основного договору
внесено зміни, відповідно до якої, до
складу сторін приєднано другого
замовника, а саме ОСОБА_3, який також є
власником зазначеного автомобіля за
технічним паспортом, а ОСОБА_4
розпоряджається автомобілем на
підставі довіреності, виданої на його
ім'я ОСОБА_3 Позивач зазначив, що
відповідно до змісту умов договору у
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виник
солідарний обов'язок щодо проведення
розрахунків перед ТОВ «ЮК
«Ренесанс-Консалтинг», а у них
обов'язок щодо повернення автомобіля
на користь відповідачів.

На виконання умов договору 1 лютого 2013
року ОСОБА_3, а 28 лютого 2013 року ОСОБА_4
відповідно сплачено ТОВ «ЮК
«Ренесанс-Консалтинг» 10 тис. грн та
3тис. грн.

5 березня 2013 року старшим слідчим
відділу Дарницького районного
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
було повідомлено представника
потерпілого ОСОБА_7 про те, що орган
досудового розслідування готовий
провести слідчі дії щодо повернення
автомобіля власнику, та запропонував
визначитись з днем проведення такої
дії. Того ж дня ТОВ «ЮК
«Ренесанс-Консалтинг» у телефонному
режимі повідомив про необхідність
узгодження дати отримання автомобіля,
на яку відповідачі не відреагували, у
зв'язку з чим 9 березня 2013 року їм
направлене письмове повідомлення про
виконання зобов'язань щодо сплати за
надані юридичні послуги.

11 березня 2013 року указаний автомобіль
було отримано у слідчих органах ОСОБА_3
за погодженням з ОСОБА_4, проте умови
договору по оплаті наданих послуг
відповідачами не виконані.

Ураховуючи зазначене, ТОВ «ЮК
«Ренесанс-Консалтинг» просило
стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
солідарно їх користь заборгованість у
сумі 68 тис. грн та судові
витрати у справі.

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 14 січня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 15 травня
2014 року, позов ТОВ «ЮК
«Ренесанс-Консалтинг» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ТОВ «ЮК «Ренесанс-Консалтинг»
борг в сумі 68 тис. грн. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника - ОСОБА_5, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ТОВ «ЮК
«Ренесанс-Консалтинг» відмовити.

Судові рішення в частині позовних
вимог до ОСОБА_4 не оскаржуються, тому у
касаційному порядку не переглядаються
(ч. 2 ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції з висновками якого погодився
й апеляційний суд, виходив із того, що
відповідачі як солідарні боржники не
виконали умови договору про надання
юридичних послуг, не оплатили
обумовлену у договорі суму при
отриманні автомобіля, тому борг за
договором підлягає стягненню з
відповідачів у солідарному порядку
відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення в частині вимог до ОСОБА_3 не
відповідають.

Судом встановлено, що 3 жовтня 2012 року
між ТОВ «ЮК «Ренесанс-Консалтинг» та
ОСОБА_4 укладено угоду про надання
юридичних послуг, згідно п. 2.7 якої є
вчинення виконавцем послуг комплексу
дій кінцевим результатом яких є
фактичне отримання замовником послуг
належного йому автомобіля
«Бентлі-Контіненталь», 2007 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
який вилучений органами міліції як
речовий доказ у кримінальній справі.
Згідно п. 5.1 вартість послуг 51 тис. грн.
Того ж дня між тими ж сторонами
укладено договір про надання правової
допомоги адвоката, у якій обумовили, що
ОСОБА_7 як адвокат ТОВ «ЮК
«Ренесанс-Консалтинг», надає ОСОБА_4, як
клієнту цієї угоди представницькі
послуги захисту інтересів клієнта у
кримінальних справах, а 29 січня 2013 року
між ними укладено додаткову угоду до
договору про надання юридичних послуг,
згідно якої сторони уточнили вартість
послуг у розмірі 81 тис. грн та порядок
розрахунків. У подальшому додатковою
угодою від 1 лютого 2013 року до договору
внесено зміни, відповідно до якої до
складу сторін приєднано другого
замовника, а саме ОСОБА_3, який є
власником зазначеного автомобіля за
технічним паспортом, а ОСОБА_4
розпоряджається автомобілем на
підставі довіреності, виданої на його
ім'я ОСОБА_3

На виконання умов договору 1 лютого 2013
року ОСОБА_3, а 28 лютого 2013 року ОСОБА_4
відповідно сплачено ТОВ «ЮК
«Ренесанс-Консалтинг» 10 тис. грн та
3тис. грн.

11 березня 2013 року указаний автомобіль
було отримано у слідчих органах ОСОБА_3
за погодженням з ОСОБА_4, при цьому
другий платіж за надання юридичних
послуг в день отримання автомобіля не
внесений.

Відповідно до ст. 541 ЦК України
солідарний обов'язок або солідарна
вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,
зокрема, у разі неподільності предмета
зобов'язання.

Проте у порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦК
України суди не встановили наявності
чи відсутності факту домовленості
сторін про солідарний обов'язок
боржників за укладеними договорами і
не зазначили закон, яким цей обов'язок у
спірних правовідносинах передбачений.

Крім того, обгрунтовуючи
заперечення проти позову та доводи
апеляційної скарги, ОСОБА_3 посилався
на те, що п. 5.1 договору від 3 жовтня 2010
року між позивачем і ОСОБА_8
передбачено, що вартість послуг
виконавця, передбачених п. 2.1 договору
складає 51 тис. грн, а відповідно до
преамбули додаткової угоди між
позивачем і ОСОБА_8 під договором
розуміється договір від 3 жовтня 2010
року № 20 про надання юридичних послуг,
тому вважав, що, підписуючи додаткову
угоду, він прийняв на себе права та
обов'язки замовника, обумовлені лише
указаним договором, зокрема в частині
сплати указаної вартості послуг у
розмірі 51 тис. грн. Зазначав, що зі
змістом додаткової угоди від 29 січня 2013
року (якою збільшена вартість послуг у
порівнянні із договором на
30 тис. грн) ознайомлений не був і такої
згоди на збільшення вартості послуг за
договором не надавав.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямованих на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Тобто, згідно із положеннями
вищевказаних норм укладення договору
передбачає, передусім, домовленість
сторін на погодження ними усіх умов
договору.

У порушення вимог ст. ст. 214, 215, 315
ЦПК України суди на зазначені
положення закону уваги не звернули;
доводів сторін як на підтвердження, так
і на заперечення позову належним чином
не перевірили; зокрема доводи сторін
щодо ознайомлення сторін зі змістом
додаткової угоди, якою збільшена
вартість послуг у порівнянні із
договором, не навели мотивів
відхилення цих доводів та доказів, не
надали кожному доказу належної
правової оцінки та дійшли передчасного
висновку про солідарне зобов'язання
відповідачів щодо сплати послуг за
указаним договором та розміру цих
послуг.

Ураховуючи, що судами не
встановлені фактичні обставини, від
яких залежить правильне вирішення
справи, та допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, судові рішення відповідно до
ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню в частині позовних вимог до
ОСОБА_3 з передачею справи в цій частині
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану
представником - ОСОБА_5, задовольнити
частково.

Заочне рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 14 січня
2014 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 15 травня 2014 року в частині
позовних вимог товариства з обмеженою
відповідальністю «Юридична компанія
«Ренесанс-Консалтинг» до ОСОБА_3
скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська