Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Колодійчука В.М.,

Нагорняка В.А.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Арсенал», третя особа -
публічне акціонерне товариство
«Укрсоцбанк», про стягнення страхового
відшкодування, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 17 червня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 28 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 29 вересня 2008 року
між ним і
акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»
(далі - ПАТ «Укрсоцбанк») укладено
кредитний договір для придбання
транспортного засобу. 29 вересня 2011 року
між ним і приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Арсенал» (далі -
ПАТ «СК «Арсенал») укладено договір
добровільного страхування наземного
транспорту, предметом якого є майнові
інтереси страхувальника
(вигодонабувача) пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням автомобілем марки Toyota
Prado, який належить ОСОБА_3 на праві
власності. Вигодонабувачем за
договором страхування є ПАТ
«Укрсоцбанк». Згідно додаткової угоди
до договору страхування від 28 вересня
2012 року період страхування
визначений з 29 вересня 2012 року по
28 вересня 2013 року. 10 жовтня 2012 року
автомобіль, який є предметом
страхування, викрадено. ОСОБА_3
зазначає, що він належним чином
повідомив ПАТ «СК «Арсенал» про
страховий випадок, однак останній
відмовив у виплаті страхового
відшкодування. Ураховуючи викладене,
ОСОБА_3, відповідно до уточнених
позовних вимог, просив задовольнити
його позовні вимоги і стягнути з ПАТ
«СК «Арсенал» на його користь 29 549 грн.
64 коп. у рахунок виплати страхового
відшкодування, а також стягнути з ПАТ
«СК «Арсенал» на його користь 112 416 грн.
11 коп. страхового відшкодування шляхом
перерахування на рахунок ПАТ
«Укрсоцбанк», як вигодонабувача.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Останнім рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 17 червня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 28 січня 2014 року, у задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у
справі судові рішення, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і ухвалити нове
рішення про задоволення позову в
повному обсязі.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції про відмову ОСОБА_3 у
задоволенні його позовних вимог, суд
апеляційної інстанції погодився з його
висновками, що позивачем були надані
страховику неправдиві відомості щодо
реєстрації застрахованого
транспортного засобу, у зв'язку з чим
ним були порушені умови договору
страхування. Оскільки порушення умов
страхування є підставою для відмови у
виплаті страхового відшкодування, то
страховик обґрунтовано відмовив у
здійсненні такої виплати.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд, у
відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України, має право скасувати рішення
суду першої інстанції і ухвалити
рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням установленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду було зумовлено
поважними причинами.

Установлено, що 29 вересня 2008 року між
ОСОБА_3 і банком укладено
договір кредиту, за умовами якого банк
надав позичальнику кредит у розмірі 42
000 доларів США для оплати придбаного
автомобіля марки Toyota Prado, 2008 року
випуску.

Також 29 вересня 2011 року між ОСОБА_3 і
страховою компанією укладено договір
добровільного страхування наземного
транспорту, предметом якого є майнові
інтереси страхувальника
(вигодонабувача) пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням вищевказаним
автомобілем, який належить ОСОБА_3 на
праві власності.

Вигодонабувачем за договором
страхування є ПАТ «Укрсоцбанк».

Згідно додаткової угоди до договору
страхування від 28 вересня 2012
року період страхування визначений з 29
вересня 2012 року по 28 вересня
2013 року.

10 жовтня 2012 року автомобіль, який є
предметом страхування, викрадено.

03 лютого 2013 року відповідач ПАТ «СК
«Арсенал» відмовив у виплаті
страхового відшкодування, посилаючись
на порушення позивачем пункту 24.2.3
договору страхування, а саме останній
не повідомив страховика про заміну
реєстраційних документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно з ч. 2 ст. 991 ЦК України договором
страхування можуть бути передбачені
також інші підстави для відмови
здійснити страхову виплату, якщо це не
суперечить закону.

Пунктом 19 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» передбачено, що
з урахуванням змісту ст. 979 ЦК України
та ст. 16 Закону України «Про
страхування» у разі настання
страхового випадку страховик
зобов'язаний виплатити страхове
відшкодування, а інші умови договору
страхування є підставою для відмови у
виплаті лише в тому разі, якщо таке
порушення положень договору
страхувальником перешкодило
страховику переконатись, що ця подія є
страховим випадком, і має оцінюватись
судом у кожному окремому випадку.

Отже, закон пов'язує обов'язок
страховика здійснити відшкодування
саме зі страховим випадком, а не з
наданням певних доказів
страхувальником.

Установлено, що пунктом 24.2.3 договору
страхування передбачено обов'язок
страхувальника при укладенні договору
страхування надати страховикові
інформацію про всі відмові йому
обставини, що мають істотне значення
для оцінки ступеню страхового ризику і
надалі інформувати страховика про
будь-які зміни страхового ризику чи
обставин, що істотно впливають на умови
договору (передача застрахованого ТЗ в
оренду (прокат) чи в заставу, зміна
власника ТЗ, зміна кузова чи двигуна,
встановлення додаткового обладнання,
наявність подвійного страхування,
зняття ТЗ з державного обліку, втрата
ключа чи реєстраційних документів на
застрахований ТЗ, поломка чи зняття
протиугінного пристрою, використання
ТЗ як таксі).

Вирішуючи спір, суд не дослідив докази
на підтвердження пояснень позивача і
не надав оцінки його поясненням про те,
що при укладенні додаткової угоди до
договору страхування від 28 вересня 2012
року він повідомив представника
страховика про втрату свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу, копія
дубліката свідоцтва від 07 березня 2012
року була долучена до страхової справи,
крім того, листом від 15 червня 2013 року
страховика вдруге повідомлено про
видачу дубліката свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
замість втраченого, при цьому
представником страховика в судовому
засіданні вказаний факт не
заперечувався; не звернув уваги, що
страховиком визнано факт викрадення
автомобіля, яке сталося 10 жовтня 2012
року, ця подія є страховим випадком і
страховиком нарахована сума
страхового відшкодування, у зв'язку з
чим суд дійшов передчасного висновку
про відмову у задоволенні позову.

Отже, суд апеляційної інстанції не
з'ясував всі обставини у справі, не
дослідив докази та не надав їм оцінки.

Оскільки порушення норм матеріального
та процесуального права призвело до
неправильного вирішення спору і ці
порушення допущені судом апеляційної
інстанції при розгляді справи, ухвала
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а справа передачі на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської
області від 28 січня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
О.В.
Кафідова

В.М. Колодійчук

В.А. Нагорняк

І.М. Фаловська