У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоМакарчука М.А. суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної
Т.О., Юровської Г.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 27 лютого 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 10 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду із вказаним позовом
до ОСОБА_4, мотивуючи його тим, що 14
вересня 2007 року між банком та
відповідачем було укладено договір б/н.
Відповідно до умов договору відповідач
отримав від позивача кредит у розмірі 1
тис. грн у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Позивач свої
зобов'язання за договором та угодою
виконав у повному обсязі, а саме, надав
відповідачу кредит. В свою чергу ОСОБА_4
умови договору належним чином не
виконує у результаті чого утворилась
заборгованість у розмірі 15 332 грн 79 коп.,
що складається із: заборгованості за
кредитом у розмірі 4 995 грн 13 коп.,
заборгованості за процентами у
розмірі 5 345 грн 42 коп., комісія у розмірі
50 грн, прострочена комісія 3 735
грн 92 коп. та заборгованості із штрафів
у розмірі 1 206 грн 32 коп., яку ПАТ КБ
«ПриватБанк» і просив стягнути із
відповідача.

Рішенням Вінницького
міського суду Вінницької області від 27
лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 10 квітня 2014 року, в
задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Відмовляючи банку в задоволенні
позову, суд першої інстанції, з яким
погодився і апеляційний суд, виходив із
того, що позивач пропустив строк
позовної давності для вимоги про
повернення кредиту, строк давності
якого минув.

Проте з такими висновками судів першої
та апеляційної інстанцій погодитися не
можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що 14 вересня 2007 року
ОСОБА_4 уклав із позивачем кредитний
договір б/н, за умовами якого отримало
кредит у розмірі 1 000 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою 22,8 % на рік
на суму залишку заборгованості за
кредитом.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Банк виконав взяті на себе
зобов'язання, надавши відповідачеві
грошові кошти в сумі 1000 грн на
платіжну картку.

Відповідно до заяви позичальника строк
дії кредитного ліміту співпадає зі
строком дії кредитної картки.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а відповідно до
вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України визначено,
що позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267
ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Суди попередніх інстанцій дійшли
висновку, що у справах за позовами про
повернення споживчого кредиту позовна
давність застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі,
оскільки у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Проте з таким висновком місцевого та
апеляційного судів погодитися не
можна, оскільки заборона кредитодавцю
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямована на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
26 вересня 2012 року № 6-126цс13, яка згідно
зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Отже, для застосування позовної
давності необхідна заява відповідача,
яка в матеріалах справи відсутня.

Разом з тим, згідно з правовою позицією,
викладеною в постанові Верховного Суду
України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14,
відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Вирішуючи спір по суті всупереч
вимогам статей 212, 303 ЦПК України, суди
на зазначене уваги не звернули та за
відсутності в матеріалах справи заяви
сторони у спорі про застосування
строків позовної давності дійшли
помилкового висновку про відмову в
задоволенні позову у зв'язку із спливом
позовної давності. Суди не перевірили
при цьому обставин справи, зокрема не
з'ясували строк дії платіжної картки.

Оскільки судами допущені порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
оскаржувані судові рішення на підставі
ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 27 лютого 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 10 квітня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: А.О. Леванчук В.А. Нагорняк Т.О.
Писана Г.В. Юровська