ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4331/13-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва у складі:

головуючого судді: Даниленка В.В.,

при секретарі: Дмитрюк Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві позовну
заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПАТ
«Київський радіозавод», третя особа -
Головне управління юстиції у м. Києві
про скасування та визнання недійсним
акту про надання права на приватизацію
(розпорядження про приватизацію),
скасування свідоцтва про приватизацію,
визнання договору дарування квартири
недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2014 року ОСОБА_2(Позивач)
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3
(Відповідач -1), ОСОБА_4(Відповідач - 2),
ПАТ «Київський радіозавод» (Відповідач
- 3), третя особа - Головне управління
юстиції у м. Києві про скасування та
визнання недійсним акту про надання
права на приватизацію (розпорядження
про приватизацію), скасування
свідоцтва про приватизацію, визнання
договору дарування квартири недійсним.

22 січня 2014 року представник позивача
звернулася з заявою про збільшення
позовних вимог, а саме: визнання
нечинним та скасування акту
/розпорядження/наказу від 26.04.1993 року
№480 про надання права на приватизацію
квартири АДРЕСА_1; визнання нечинним
свідоцтва про право власності на
квартиру; визнання свідоцтва про право
на спадщину за законом, видане ОСОБА_3
на ? частину квартири після смерті
ОСОБА_5; визнання договору дарування
квартири недійсним. Представник
позивача обґрунтовувала свою позицію
тим, що ОСОБА_5 заяву на приватизацію
квартири особисто не подавав, отже
ОСОБА_3 отримала ? частину квартири в
спадщину незаконно і не мала права в
подальшому подарувати її.

Представники позивача у судовому
засідання позов підтримали та просили
суд його задовольнити.

Відповідач-1 у судове засідання не
з'явилася. Про день, час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином. Суд вважає можливим розгляд
справи у відсутності Відповідача-1 за
участю його представника у судовому
засіданні.

Відповідач-2 та представник
Відповідача-1 у судовому засіданні
проти позову заперечували у зв'язку з
його безпідставністю.

20.05.2014 року адвокат ОСОБА_6 надав суду
договір з Відповідачем-1 і заяву від її
імені про визнання позову в повному
обсязі.

10.06.2014 року Відповідач-1 у судовому
засіданні відмовилася від послуг
адвоката ОСОБА_6, підтвердила позицію,
викладену її представником ОСОБА_7 про
невизнання позову в повному обсязі, і
подала заяву про невизнання позову в
повному обсязі, зазначивши, що надана
від її імені заява про визнання позову
в повному обсязі була отримана шляхом
шахрайства, а від послуг адвоката
ОСОБА_6 вона відмовляється і просить
вважати її представником виключно
адвоката ОСОБА_7

В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що
Відповідачем-1 та Відповідачем-2 було
порушено його право, як
неповнолітнього, оскільки на момент
приватизації квартири позивач був
малолітнім, а тому початком перебігу
строку позовної давності є 22.07.2010 року,
а закінчення відповідно 22.07.2013 року; на
день приватизації квартири АДРЕСА_1,
будучи малолітнім, проживав у спірній
квартирі разом зі своїми батьками;
Відповідач-1 подарувала спірну
квартиру Відповідачу-2 порушивши його
права; зазначеними відповідачами
порушено його право на житло, оскільки
Відповідач-1 свідомо порушила вимоги
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» при
приватизації квартири, приховавши факт
проживання в квартирі його та його
батьків. Представник позивача
обґрунтовувала свою позицію викладену
в заяві про збільшення позовних вимог
тим, що ОСОБА_5 не виражав своєї волі
щодо приватизації квартири, зокрема не
писав заяви на передачу йому житла
безоплатно у власність шляхом
приватизації, що приватизація квартири
у спільну сумісну власність ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 є незаконним, а відповідно і
прийняття спадщини за померлим ОСОБА_5

Заслухавши представників позивача,
відповідачів та їх представника,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає встановленими наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Спірною є чотирикімнатна квартира
АДРЕСА_1, жилою площею 40,9 кв.м.,
загальною - 64,4 кв.м., яка до лютого 2010
року належала на праві приватної
власності ОСОБА_3 Згідно рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
20.04.2010 року у справі № 2-998/10 Відповідач-1
зареєстрована в зазначеній квартирі з
1974 року.

? частина вказаної квартири належала
ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право
власності на житло, виданого ВО
«Київський радіозавод» 26.04.1993 року за
№480, зареєстрованого в Київському
міському БТІ 04.05.1993 року за
реєстраційним №5039.

Інша 1/2 частина квартири належала
ОСОБА_3, як спадкове майно на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого 15.02.2002 року державним
нотаріусом Сьомої Київської державної
нотаріальної контори, з якого
вбачається, що відповідачка є
спадкоємцем майна ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1. Свідоцтво зареєстроване в
Київському міському БТІ 15.03.2002 року за
реєстровим № 5039.

Згідно договору дарування від 12.02.2010
року ОСОБА_3 подарувала згадану
квартиру ОСОБА_4, реєстраційне
посвідчення Київського міського БТІ
№024514 від 07.04.2010 року.

Судом встановлено, що позивач разом з
батьками до 1998 року, а потім з 2003 року до
2013 року тимчасово проживав у спірній
квартирі, залишаючись зареєстрованими
в будинку по АДРЕСА_2, 1/5 частина якого
належить його батькові ОСОБА_9 на праві
власності на підставі договору
дарування від 07.12.1985 року.

Рішення про приватизацію квартири,
Свідоцтво про право власності на житло
видавалися в 1993році. Тому суд,
приймаючи рішення керується Законом
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» від 19.06.1992 року та
Положенням про порядок передачі
квартир (будинків) у власність
громадян, затвердженого Наказом
Державного Комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15.09.1992 року №56. Зазначене Положення (п.18)
передбачає, що громадянин, який бажає
приватизувати займану ним і членами
його сім'ї на умовах найму квартиру,
звертається в орган приватизації або
до створеного ним підприємства по
оформленню документів, де одержує
бланк заяви, що і було зроблено
Відповідачем-1. При оформлені заяви на
приватизацію квартири громадянин бере
на підприємстві, що обслуговує жилий
будинок, довідку про склад сім'ї та
займані приміщення (п.20 Положення). В
довідці вказуються члени сім'ї наймача,
які зареєстровані та мешкають разом з
ним, а також тимчасово відсутні особи,
за якими зберігається право на житло. У
довідці також вказуються
новонароджені і на них враховується
норма площі, що передається
безкоштовно. Відповідно до порядку
проведення та оформлення приватизації,
який діяв на час проведення
приватизації в 1993 році, якщо члени сім'ї
мають прописку за іншою адресою, а не за
адресою проживання, вони не мають права
на приватизацію. Діти також не можуть
приймати участі у приватизації, якщо на
момент приватизації прописані в іншій
квартирі.

21 квітня 1993 року Відповідач- 1 та її
померлий чоловік ОСОБА_5 звернулися до
органу приватизації з заявою про
оформлення передачі в приватну спільну
власність квартири. При цьому, ними
була надана довідка про склад сім'ї, в
якій зазначено: «У квартирі за адресою:
АДРЕСА_1, мешкають і мають право на
житло на момент введення в дію Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду»: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.,
та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3» (зберігається у
приватизаційній справі).

Приватизація квартири АДРЕСА_1 була
здійснена в рівній долі на ім'я ОСОБА_3
(Відповідач-1) та ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 тобто, після смерті
чоловіка ? квартири належала
Відповідачу- 1 на підставі Свідоцтва
про право власності на житло, а інша ?
квартири - на підставі Свідоцтва про
право на спадщину за законом.

Суд не знаходить підстав вважати
незаконною приватизацію квартири у
спільну сумісну власність ОСОБА_3
(Відповідач-1) та ОСОБА_5, оскільки
приватизація була здійснена на
підставі діючих на той час норм
законодавства. Оскільки приватизація
була здійснена згідно норм діючого на
той час законодавства, немає підстав
вважати незаконним прийняття спадщини
Відповідачем-1 за померлим ОСОБА_5

Відповідно до статті 64 Житлового
кодексу Української РСР до членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ними спільне
господарство. Проте, як зазначає
Позивач і констатується Дарницьким
районним судом м. Києва від 02.11.2011 року,
по справі № 2-483211 між Відповідачем- 1 та
сім'єю Позивача склались неприязні
відносини. Сім'я позивача за весь час
проживання у спільній квартирі не
сплачувала квартирну плату та
житлово-комунальні послуги, що
свідчить про неможливість ведення
спільного господарства,

Позивач не належить ні до дітей, ні до
батьків наймача квартири на час
приватизації, отже права на
приватизацію квартири, в якій проживав
зі своїми батьками тимчасово, не мав.

Позивач та його батьки: ОСОБА_9 та
ОСОБА_10, не були внесені до Довідки,
оскільки були прописані за зовсім
іншою адресою, а саме: в будинку
АДРЕСА_2, 1/5 частина якого належить
ОСОБА_9 (батьку Позивача) на праві
власності. Позивач не тільки був
прописаний за цією адресою, а і
поставлений на квартирний облік,
оскільки будинок підлягав знесенню, що
підтверджує, що підтверджує
відсутність на той час наміру участі у
приватизації оспорюваної квартири.
Позивач й досі прописаний за вказаною
адресою.

Посилання Позивача в позовній заяві на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 02.11.2011 року, по справі № 2-483211,
щодо факту постійного проживання ним в
зазначеній квартирі, як на обставину,
що не підлягає доказуванню
безпідставне, оскільки, як вже
зазначалося вище, відповідно до вимог
законодавства про приватизацію,
чинного станом на 1993 рік, право
Позивача на приватизацію не
порушивалося, оскільки це право у нього
не виникало.

Договір дарування квартири між
Відповідачем-1 та Відповідачем-2
оформлений у відповідності до вимог ст.
ст. 717-722 ЦПК України. Дарувальник діяв
добровільно, відповідно до власного
вільного волевиявлення, розуміючи
значення своїх дій, не мав обмежень
щодо свого права розпоряджатися
квартирою, отже вважатти його
недійсним підстав немає.

Суд не встановив порушень прав
позивача, як малолітньої дитини, при
приватизації квартири з боку
Відповідача-1 та при укладанні договору
дарування квартири між Відповідачем-1
та Відповідачем-2.

Питання про визнання недійсними
Свідоцтва про приватизацію та договору
дарування квартири АДРЕСА_1
розглядалося Дарницьким районним
судом м. Києва за позовом батьків
позивача ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до
Відповідача-1 та Відповідача-2 (справа
№2-4832/11). Рішенням суду від 02.11.2011 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено,
21.12.11. Апеляційним судом м. Києва
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

Відповідач-2, який отримав квартиру в
дарунок від Відповідачки-1, не маючи
можливості для особистого проживання і
проживання членів його сім'ї в спірній
квартирі, розпорядження власністю на
свій розсуд звертався з позовом до
позивача та його батьків про усунення
перешкод в реалізації права власності
і виселення з квартири (справа №2-5069/12).
Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 15.05.2013 року, залишеним без
змін Апеляційним судом м Києва позов
задоволено. Рішення суду про примусове
виселення батьків позивача ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_1 виконано.
Позивач виселився з квартири в березні
2013 року і з того часу проживає в іншому
місці.

Враховуючи вище викладене суд
приходить до висновку, що обставини,
зазначені позивачем не підтверджені
належними та допустимими доказами, а
тому вважає за необхідне ухвалити
рішення про відмову позивачеві у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 208,209, 212-215, 218
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПАТ «Київський
радіозавод», третя особа - Головне
управління юстиції у м. Києві про
скасування та визнання недійсним акту
про надання права на приватизацію
(розпорядження про приватизацію),
скасування свідоцтва про приватизацію,
визнання договору дарування квартири
квартири АДРЕСА_1 недійсним-відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: