Справа № 640/2511/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року

Київський районний суд міста Харкова у
складі:

головуючого судді
Нев'ядомського Д.В.

при секретарі Косаригіної
Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Харкова
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про виселення, -

В С Т А Н О В И В:

До Київського районного суду м.
Харкова звернувся з позовом ОСОБА_1, в
якому просить суд виселити ОСОБА_2 з
квартири АДРЕСА_1, звільнити квартиру
від її майна, предметів побуту і речей
особистого вжитку.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказав, що відповідно до умов Договору
про задоволення вимог
іпотекодержателя, укладеного ОСОБА_2 із
ОСОБА_1, 15 травня 2009 року, посвідченого
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та зареєстрованого нею в реєстрі за №
1911, відповідач передала позивачеві в
іпотеку однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя укладено сторонами
як спосіб забезпечення виконання
зобов'язання, що виникло у відповідача
за договором позики, посвідченим ПН
ХМНО ОСОБА_3 15 травня 2009 року.

Незважаючи на те, що кінцевим
терміном виконання зазначеного
договору позики сторонами визначено 15
травня 2012 року, станом на 19 лютого 2013
року зобов'язання відповідача за ним
перед позивачем не виконане. У зв'язку з
цим, Позивачем прийняте рішення про
звернення стягнення на передану в
іпотеку квартиру. Після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору всі мешканці зобов'язані на
письмову вимогу іпотеко держателя або
нового власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. 10 вересня 2012 року від імені
Позивача його представником було
направлено Відповідачеві за її адресою
письмову Вимогу про виселення з
квартири, що є предметом іпотеки у
зв'язку із прийняттям іпотеко
держателем (Позивачем) рішення про
звернення на неї стягнення.

Відповідачка не виконали вказану
вимогу.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала.

В судове засідання представник
відповідача та відповідачка не
з'явилися, проте у своїй заяві про
перегляд попереднього заочного
рішення суду, яке за такою заявою було
судом скасоване, вказали, що у п.7
Договору про задоволення вимог
іпотекодержателя, укладеного ОСОБА_2 із
ОСОБА_1, 15 травня 2009 року, посвідченого
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та зареєстрованого нею в реєстрі за №
1911, за яким, відповідач передала
позивачеві в іпотеку однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, вказано, що майно, що
є предметом цього договору,
залишається в користуванні
іпотекодавця, який вправі володіти і
користуватися ним за цільовим
призначенням. При цьому іпотекодавець
зобов'язується створювати умови, які
виключали б пошкодження чи знищення
майна, а також здійснювати в разі
потреби його ремонт. Крім того,
позивачем не надано доказів звернення
стягнення, зокрема передбаченого п. 2
договору про задоволення вимог
іпотекодержателя від 15.05.2009. Тобто,
порушений припис ст. ст. 39, 40 ЗУ «Про
іпотеку».

Суд, вислухавши представника
позивача, дослідивши заперечення
відповідача, матеріали справи, та
докази, надані в їх обґрунтування,
вважає, що позовні вимоги задоволенню
не підлягають з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що відповідно
до умов Договору про задоволення вимог
іпотекодержателя, укладеного ОСОБА_2 із
ОСОБА_1, 15 травня 2009 року, посвідченого
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та зареєстрованого нею в реєстрі за №
1911, відповідач передала позивачеві в
іпотеку однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя укладено сторонами
як спосіб забезпечення виконання
зобов'язання, що виникло у відповідача
за договором позики, посвідченим ПН
ХМНО ОСОБА_3 15 травня 2009 року. Кінцевим
терміном виконання зазначеного
договору позики сторонами визначено 15
травня 2012 року, проте станом на цей час
зобов'язання відповідача за ним перед
позивачем не виконане. У зв'язку з цим,
Позивачем прийняте рішення про
звернення стягнення на передану в
іпотеку квартиру. Після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору всі мешканці зобов'язані на
письмову вимогу іпотеко держателя або
нового власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. 10 вересня 2012 року від імені
Позивача його представником було
направлено Відповідачеві за її адресою
письмову Вимогу про виселення з
квартири, що є предметом іпотеки у
зв'язку із прийняттям іпотеко
держателем (Позивачем) рішення про
звернення на неї стягнення.

Відповідачка не виконали вказану
вимогу.

Згідно ст.ст. 317, 358, 361 ЦК України -
право власника володіти,
користуватися, розпоряджатися своїм
майном на власний розсуд, право вчиняти
щодо свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону. Власник при цьому
може вимагати усунення будь-яких
порушень його права, хоч би ці
порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння, і
відшкодування завданих цим збитків.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 40 Закону України "Про
іпотеку" № 898-ІУ від 05 червня 2003 року,
"звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщенняє підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення

проводиться у порядку, встановленому
законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України,
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і
порядку, передбачених законом.

Статтею 39 Закону України "Про
іпотеку" № 898-ІУ від 05 червня 2003 року
передбачено, що одночасно з рішенням
пре звернення стягнення на предмет
іпотеки суд за заявою іпотекодержателя
вправі винести рішення про виселення
мешканців.

Разом з тим, ч. 1 ст. 40 цього ж Закону
зазначено, що звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону
законодавець встановлює певний
порядок дій банку: після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК
України.

Вимога про добровільне звільнення
житлового приміщення може бути
направлена разом із вимогою,
передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону № 898-ГУ.

Проте, в судовому засіданні,
представником позивача, всупереч вимог
ст.. 60 ЦПК України не надано доказів
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а, навпаки, надано витяг ХМБТІ,
згідно якого власником спірної
квартири є саме ОСОБА_2

Крім того, згідно з п.7 Договору про
задоволення вимог іпотекодержателя,
укладеного ОСОБА_2 із ОСОБА_1, 15 травня
2009 року, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстрованого нею в реєстрі за № 1911,
за яким, відповідач передала
позивачеві в іпотеку однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, майно, що є предметом
цього договору, залишається в
користуванні іпотекодавця, який вправі
володіти і користуватися ним за
цільовим призначенням. При цьому
іпотекодавець зобов'язується
створювати умови, які виключали б
пошкодження чи знищення майна, а також
здійснювати в разі потреби його ремонт.

Таким чином, оскільки сторонами
передбачено право користування і
володіння спірною квартирою
відповідачем, яким не порушено (доказів
зворотнього позивачем не надано) умови
п. 7 Договору про задоволення вимог
іпотекодержателя, а також відсутні
умови для примусового виселення
відповідача на підставі ст.. 9 ЖК
України, а також відсутні докази
набуття позивачем права власності на
спірну квартиру, у суда відсутні
підстави для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 10, 11, 88, 60, 114, 209, 212, 213 - 215, 218 ЦПК
України,-

В и р і ш и В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про виселення з квартири АДРЕСА_1 -
відмовити.

Судові витрати залишити за рахунок
позивача ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Київський районний суд міста Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Д.В. Нев'ядомський