Ухвала іменем україни 16 липня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоМакарчука М.А. суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної
Т.О., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія «Гарант
Авто» до ОСОБА_4, третя особа −? ОСОБА_5,
про відшкодування майнової шкоди,
завданої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди в
порядку регресу, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на заочне рішення Корабельного
районного суду

м. Миколаєва від 25 листопада 2010 року та
рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 07 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року Відкрите акціонерне
товариство «Українська страхова
компанія «Дженералі Гарант» (далі - ВАТ
«УСК «Дженералі Гарант») звернулося до
суду із вказаним позовом, в
обґрунтування своїх вимог зазначало,
що 23 лютого 2008 року на просп. Жовтневому
в м. Миколаєві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля марки Peugeot, державний
номерний знак НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_4, та автомобіля марки Chevrolet Aveo,
державний номерний знак НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_7 Автомобіль Chevrolet Aveo,
що належить на праві власності ОСОБА_5,
був застрахований у ВАТ «УСК
«Дженералі Гарант» за договором
(полісом) добровільного страхування
транспортного засобу від 23 січня 2008
року № 19-78480. Дорожньо-транспортна
пригода сталася внаслідок порушення
водієм ОСОБА_4 вимог Правил дорожнього
руху України. Крім того вина
відповідачки підтверджується
постановою Корабельного районного
суду м. Миколаєва від 10 квітня 2008
року по справі № 3-4212/2008 року.

Позивач свої
зобов'язання за договором
добровільного страхування виконав,
виплатив ОСОБА_5 суму страхового
відшкодування та звернувся до із
позовом про зворотну вимогу (регрес) по
відшкодуванню шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, просив суд стягнути з ОСОБА_4
суму виплаченого страхового
відшкодування в порядку регресу у
розмірі 15 211 грн 05 коп та судові витрати.

Заочним рішенням
Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 25 листопада 2010 року
позов ВАТ «УСК «Дженералі-Гарант»
задоволено.

Стягнуто в з ОСОБА_4 на
користь позивача матеріальну шкоду в
розмірі 14811 грн 05 коп. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного
суду Миколаївської області від 07
квітня 2014 року заочне рішення
Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 25 листопада 2010 року
змінено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ПАТ «Українська страхова компанія
«Гарант Авто» (правонаступника ВАТ
«УСК «Дженералі-Гарант») 7 405 грн 53 коп.
збитків. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та рішення апеляційного
суду, справу передати на новий розгляд
до суду першої інстанції,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судом норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи заочне
рішення про задоволення позову,
виходив із того, що вина відповідача
підтверджується відповідною
постановою суду, а тому відповідач
повинна відшкодувати позивачеві в
порядку регресу завдані збитки в
повному обсязі.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду
першої інстанції шляхом стягнення з
відповідача половини суми завданих
збитків, виходив із того, що суд першої
інстанції не врахував наявність
постанови апеляційного суду, якою іншу
особу - учасника дорожньо-транспортної
пригоди також було визнано винним у
скоєнні вказаного
дорожньо-транспортної пригоди, у
зв'язку з чим вина обох учасників є
рівною.

Такі висновки є обґрунтованими та
відповідають матеріалам справи.

Судами встановлено, що
23 лютого 2008 року на просп. Жовневому в м.
Миколаєві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля марки Peugeot, державний
номерний знак НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_4 та автомобіля марки Chevrolet Aveo,
державний номерний знак НОМЕР_2, який на
праві приватної власності належав
ОСОБА_5, під керуванням ОСОБА_7

Постановою
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 31 березня 2008 року
провадження в адміністративній справі
закрито, у зв'язку з відсутністю в діях
ОСОБА_7 складу адміністративного
правопорушення (а. с. 13).

Постановою
Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 10 квітня 2008 року винною у
скоєнні вказаної
дорожньо-транспортної пригоди визнано
ОСОБА_4 та її притягнуто до
адміністративної відповідальності на
підставі ст. 124 КУпАП (а. с. 14).

Постановою
апеляційного суду Миколаївської
області від 08 квітня
2009 року постанову Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 31
березня 2008 року було скасовано
стосовно закриття провадження у справі
про притягнення ОСОБА_7 до
адміністративної відповідальності та
визнано останнього винним у вчиненні
адміністративного правопорушення
передбаченого ст. 124 КУаП (а. с. 47-48).

Відповідно до договору
(полісу) добровільного страхування
транспортного засобу від 23 січня 2008
року № 19-78480, позивач виплатив ОСОБА_5
суму завданої йому шкоди у розмірі 14855
грн 35 коп.

Відповідно до ст. 27
Закону України «Про страхування» до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, яка
отримала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдану
шкоду. Зазначене право також
передбачене ст. ст. 993, 1191 ЦК
України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: за наявності вини
всіх осіб, діяльністю яких було завдано
шкоди, розмір відшкодування
визначається у відповідній частці
залежно від обставин, що мають істотне
значення.

Отже, апеляційний суд з урахуванням
встановлених у справі обставин,
обґрунтовано виходив із того що, у
дорожньо-транспортної пригоди крім
відповідача винний також і інший
учасник дорожньо-транспортної пригоди,
тобто вина їх є рівною, у зв'язку з чим
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що регресна сума має бути зменшена
пропорційно ступеню вини.

Із матеріалів справи та змісту судових
рішень не вбачається, що судами при
вирішенні спору допущено порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК
України як підстави для скасування
рішення.

Доводи касаційної
скарги висновків суду першої
інстанції, з якими погодився й
апеляційний суд, не спростовують.

Частиною 3 ст. 332 ЦПК
України визначено, що суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки судом повно
та всебічно з'ясовано дійсні обставини
справи, надано належну оцінку зібраним
у ній доказам, ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, подану касаційну
скаргу слід відхилити, а оскаржуване
рішення апеляційного суду - залишити
без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного
суду Миколаївської області від 07
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: А.О. Леванчук В.А. Нагорняк Т.О.
Писана Г.В. Юровська