АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 липня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Владичана А.І., Яремка В.В.

секретаря: Лисак О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні квартирою шляхом
виселення, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_4, на
рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 23 квітня 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовною заявою до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні квартирою шляхом
виселення.

Вказував на те, що на підставі
свідоцтва про придбання майна з
прилюдних торгів від 26 листопада 2007
року він є власником квартири АДРЕСА_1.

Він не має можливості користуватися
своєю квартирою, оскільки відповідачі,
яким раніше належала ця квартира,
продовжують проживати в ній і чинять
йому перешкоди у користуванні нею.

Посилаючись на ці обставини, просив суд
виселити відповідачів із належної йому
квартири, вселити його в квартиру та
зобов'язати відповідачів не чинити
йому перешкод в користуванні цією
квартирою.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 23 квітня 2014 року
позов задоволено.

------------------------------------------------------------------------
---------------------------------------------

22ц - 996/14
головуючий у 1-й інстанції Гончарова
І.М.

категорія 41/42
суддя-доповідач Міцней В.Ф.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Вважає, що реалізація спірної квартири
на прилюдних торгах відбулась з
порушенням чинного законодавства і
питання щодо законності дій державного
виконавця та проведення прилюдних
торгів є предметом судового розгляду,
тому передчасним є виселення її з
квартири.

На думку апелянта, суд при ухваленні
рішення про задоволення позову не
врахував положення ст.ст.9, 116 ЖК
України.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково,
рішення суду в частині стягнення
судового збору підлягає зміні, а в
решті - залишенню без змін з наступних
підстав.

Відповідно до свідоцтва про придбання
майна з прилюдних торгів від 26
листопада 2007 року позивач є власником
квартири АДРЕСА_1 (а.с.5).

Як встановлено судом, відповідачі
після набуття позивачем права
власності на спірну квартиру без
законних підстав проживають у цій
квартирі і в добровільному порядку
відмовляються звільнити її.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

За змістом ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК
України власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
житло для власного проживання,
проживання членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання в права
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання (ст.15 ЦК
України).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

З огляду на викладене суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про необхідність задоволення
позовних вимог ОСОБА_1

Разом з тим, при розподілі судових
витрат суд неправильно визначив розмір
судового збору, який підлягає
стягненню з відповідачів на користь
позивача.

Так, задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні квартирою
шляхом виселення та вселення в
квартиру, суд стягнув з відповідачів на
користь позивача 2042 грн 30 коп в рахунок
відшкодування понесених ним витрат по
сплаті судового збору.

Проте відповідно до ст. 4 Закону України
„Про судовий збір" ставка судового
збору за подання позовної заяви
немайнового характеру становить 0,2
розміру мінімальної заробітної плати,
яка на день подання позову становила 1147
грн, а на день збільшення розміру
позовних вимог - 1218 грн.

Як вбачається з квитанцій від 31 жовтня
2013 року та 4 лютого 2014 року, ОСОБА_1
сплатив судовий збір в розмірі 2042 грн 30
коп (а.с. 2, 43), хоча згідно із законом
повинен був сплатити 473 грн (1147 х 0,2) + (1218
х 0,2) = 473).

Таким чином, з відповідачів на користь
позивача підлягає стягненню судовий
збір в розмірі 473 грн.

За змістом ст.7 Закону України „Про
судовий збір" внесення судового збору в
більшому розмірі, ніж встановлено
законом, є підставою для повернення
переплаченої суми за ухвалою суду, а не
для її стягнення з відповідача на
користь позивача у з зв'язку із
задоволенням позовних вимог.

Враховуючи наведене колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з
відповідачів на користь позивача
судового збору відповідно до п.4 ч.1 ст.309
ЦПК України підлягає зміні.

В решті рішення суду слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314 ЦПК України ,
колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах
якої діє ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 23 квітня 2014 року в
частини стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 236 грн 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 236 грн 50 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: