АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6073/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шаповалова І. С. Доповідач -
Калиновський А.Б.Категорія 54
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Гайдук В.І.,
Єлізаренко І.А.

При секретарі - Півненко С.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13 травня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до Павлоградського
міського центру соціальних служб для
сім'ї, дітей та молоді про скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди

встановила:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до Павлоградського
міського центру соціальних служб для
сім"ї, дітей та молоді про скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди.

Посилалась на те, що з 02 липня 2014 року
обіймала посаду фахівця із соціальної
роботи без категорії Павлоградського
міського центру соціальних служб для
сім"ї, дітей та молоді.

27 лютого 2014 року на підставі наказу №
20-к її було звільнено у зв'язку з
прогулом 25 лютого 2014 року без поважних
причин згідно п.4 ст.40 КЗпП України.

Вважаючи даний наказ про звільнення
неправомірним, оскільки 25 лютого 2014
року вона була відсутня на роботі з
поважних причин, знаходилась на
лікуванні від виявленого в неї
захворювання, просила задовольнити
позов.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13 травня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Павлоградського міського центру
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді про скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати і
увалити нове, яким задовольнити її
позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 02 липня 2012 року
ОСОБА_2 було прийнято на посаду фахівця
із соціальної роботи без категорії
Павлоградського міського центру
соціальних служб для сім"ї, дітей та
молоді (а.с.4).

26 лютого 2014 року ОСОБА_2 пройшла
освідчення МСЕК та їй було встановлено
інвалідність III групи, про що видано
довідку серії АВ № 0245797 від цієї дати
(а.с. 11).

27 лютого 2014 року на підставі наказу №
20-к її було звільнено у зв'язку з
прогулом 25 лютого 2014 року без поважних
причин згідно п. 4 ст.40 КЗпП України
(а.с.9).

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні
позову, суд виходив з того, що у
судовому засіданні не знайшло свого
підтвердження її посилання про
поважність причин відсутності на
робочому місці протягом робочого часу
25 лютого 2014 року.

З такими висновками суду погодитись не
можна.

Як видно з матеріалів справи, з 30 жовтня
2013 року позивачка перебувала на
лікуванні в ДЗ «Спеціалізована
медико-санітарна частина №7
Міністерства охорони здоров'я України»
та Обласній клінічній лікарні ім.
Мечнікова про що їй було видано листки
непрацездатності: Первинний АГМ № 679244
з 30.10.2013 року по 18.11.2013 року (а.с.37).
Продовження листка непрацездатності
АГМ № 677962 з 19.11.2013 року по 17.12.2013 року
(а.с.38); продовження листка
непрацездатності АГМ №926404 з 18.12.2013 року
по 13.01.2014 року (а.с. 39); продовження
листка непрацездатності АГН № 421139 з
14.01.2014 року по 03.02.2014 року (а.с. 40);
продовження листка непрацездатності
АГН №545204 з 05.02.2014 року по 24.02.2014 року
(а.с.41).

Листок непрацездатності АГН №545204 з
05.02.2014 року по 24.02.2014 року, як видно з
відповіді ДЗ «Спеціалізована
медико-санітарна частина №7
Міністерства охорони здоров'я
України», закритий на оплату, з 25.02.2014
року ОСОБА_2 визнано інвалідом третьої
групи.

Згідно «Інструкції про порядок
заповнення листка непрацездатності»
(із змінами, внесеними наказом
Міністерства охорони здоров*я №
774/438/207-ос/719 від 24.11.2006 року) та наказу

№ 455 від 13.11.2001 року, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції 04 грудня 2001 року
за

№ 1005/6196 «Про затвердження Інструкції
про порядок видачі документів, що
засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян». У разі
визнання хворого інвалідом, листок
непрацездатності закривається днем
надходження документів хворого на
МСЕК, дата встановлення інвалідності
обов'язково вказується у листку
непрацездатності.

25.02.2014 р. медична документація форма №
0880 " Направлення на МСЕК" з листком
непрацездатності № 545204 передана та
зареєстрована Павлоградською
міськрайонною МСЕК.

25.02.2014 р. хвора ОСОБА_2 дійсно
відвідувала кабінет ЛКК ДЗ " СМСЧ №7"
МОЗ України", де їй були передані
медичні документи (амбулаторна картка)
та надана інформація про дату огляду на
МСЕК, що підтверджується копією
амбулаторної картки з записами «явка в
каб.ВКК 25.02.2014 року», а також довідкою
ЛКК № 274, в якій зазначено, що
лікарняний лист № 545204 закритий по
24.02.2014 року у зв'язку у зв'язку з
встановленням групи інвалідності з
25.04.2014 року. З 27.02.2014 року може
виконувати працю без тривалої ходьби.

26.02.2014 р. хвора освідчена
Павлоградською МСЕК, визнана інвалідом
III групи з 25.02.2014 року, строком до 01.03.2016
р., про що зазначено в лікарняному
листку № 545204 та довідці до акту огляду
медико-соціальною експертною комісією
сер. АВ № 0245797.

Висновок про умови та характер праці
вказані в довідці до акту огляду
медико-соціальною експертною комісією
серія АВ № 0245797.

Період, на протязі якого документи
хворого розглядаються на МСЕК,
включаючи день, яким закритий листок
непрацездатності і встановлена
інвалідність) оплаті не підлягає,
згідно листа Фонду соціального
страхування по тим часовій втраті
працездатності від 31.03.2010 року №
04-06ІІІ-155з-230.

Згідно наказу Держкомстату " Про
затвердження типових форм облікової
документації по статистиці праці" від
05.12.2008 року № 489 - причину неявки на
роботу в період, протягом якого
розглядалися документи на МСЕК і які не
підлягають оплаті, в табелі обліку
робочого часу розглядаються, як " інші
причини неявок ".

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.40 КЗпП
України, трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку, зокрема прогулу (в
тому числі відсутності на роботі
більше трьох годин протягом робочого
дня) без поважних причин.

Статтею 149 КЗпП України передбачено,
що при обранні виду стягнення власник
або уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

Відповідно до п. 22 постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, у
справах про поновлення на роботі осіб,
звільнених за порушення трудової
дисципліни, судам необхідно з'ясувати,
в чому конкретно проявилось порушення,
що стало приводом до звільнення, чи
могло воно бути підставою для
розірвання трудового договору за п.п. 3,
4, 7, 8 ст. 40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані
власником або уповноваженим ним
органом передбачені статтями 147(1), 148, 149
КЗпП правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не
закінчився встановлений для цього
строк, чи застосовувалось вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

Вирішуючи спір, суд на зазначені
обставини справи та вимоги закону
уваги не звернув, при обранні
відповідного виду стягнення не
врахував попередню роботу працівника,
ступінь тяжкості вчиненого проступку,
обставини, за яких його було вчинено (а
саме: тривалу хворобу позивачки та
оформлення інвалідності у МСЕК), а
також відповідність дисциплінарного
стягнення тяжкості вчиненого
проступку та помилково дійшов висновку
про відсутність позивачки на роботі
без поважної причини.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України, у
разі звільнення без законної підстави
або незаконного переведення на іншу
роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більше як за один рік.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Як видно з довідки від 17.03.2014 року № 251,
виданої відповідачем, середньоденна
заробітна плата позивачки за грудень
2013-січень 2014 року складає 116,62 грн. (а.с.
8).

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає за необхідне рішення
суду скасувати і ухвалити нове, яким
визнати неправомірним та скасувати
наказ директора Павлоградського
міського центру соціальних служб для
сім'ї, дітей та молоді №20-к від 27 лютого
2014 року про звільнення ОСОБА_2 з
займаної посади, поновити її на посаді
фахівця із соціальної роботи без
категорії Павлоградського міського
центру соціальних служб для сім'ї,
дітей та молоді, стягнути з відповідача
на її користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 27 лютого
2014 року по день ухвалення рішення - 10
липня 2014 року в сумі 10379,18 грн. ( 116,62 грн.
х 89 робочих днів ) та на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
порушенням її трудових прав , з
урахуванням обсягу страждань, яких
зазнала позивачка, характеру
немайнових втрат, їх тривалості, стану
її здоров*я - 1000,00 грн.

Згідно ст..88 ЦПК України, з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 730,80 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13 травня 2014 року скасувати.

Визнати неправомірним та
скасувати наказ директора
Павлоградського міського центру
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді №20-к від 27 лютого 2014 року про
звільнення ОСОБА_2 з займаної посади.

Поновити ОСОБА_2 на посаді фахівця
із соціальної роботи без категорії
Павлоградського міського центру
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді.

Стягнути з Павлоградського
міського центру соціальних служб для
сім'ї, дітей та молоді на користь ОСОБА_2
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в сумі 10 379,18 грн.

Стягнути з Павлоградського
міського центру соціальних служб для
сім'ї, дітей та молоді на користь ОСОБА_2
на відшкодування моральної шкоди 1000,00
грн.

Стягнути з Павлоградського
міського центру соціальних служб для
сім'ї, дітей та молоді на користь
держави судовий збір в розмірі 730,80 грн.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: