Справа № 636/2176/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"18 " липня 2014 року Чугуївський міський
суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Панаід І.В.,

за участі секретаря судового
засідання Зайцевої Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чугуєві цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: Чугуївський районний відділ ГУ
ДМС у Харківській області, про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и в :

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстраційного обліку.

Позивач вказала, що їй на праві
приватної власності належить житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1. Однак через те, що у її будинку
зареєстрована Відповідач, яка фактично
в ньому не проживає, Позивач, як власник
будинку, не може повною мірою
реалізувати своє право, встановлене
Конституцією України та законом на
вільне володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Позивач - ОСОБА_1, в судове засідання не
з'явилася, належним чином була
повідомлена про час і місце розгляду
справи, через канцелярію суду надала
заяву про слухання справи без її
участі, позовні вимоги підтримала, та
просила суд позов задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_2, про час і місце
судового засідання повідомлялася
належним чином, в судове засідання не
з'явилася, клопотань про його
відкладення, повідомлення про причину
неявки суду не надала.

Представник третьої особи -
Чугуївського районного відділу ГУ ДМС
у Харківській області, у судове
засідання не з'явився, надав до суду
заяву, згідно якої проти задоволення
позову не заперечував та просив
проводити розгляд справи у його
відсутності.

Зі згоди Позивача суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК
України.

Суд, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України,
вважає за можливе розглядати справу у
відсутності не з'явившихся осіб за
наявними доказами.

Дослідивши та перевіривши письмові
докази по справі, суд вважає позов
обґрунтованим і таким, що підлягає
частковому задоволенню.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Позивачу, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві
приватної власності належить житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.4).

Окрім Позивача, в житловому будинку,
який належить їй на праві приватної
власності, розташованому за адресою:
АДРЕСА_1, зареєстровані також чоловік
Позивача - ОСОБА_3 , дочка Позивача-
ОСОБА_4, а також Відповідач - ОСОБА_2
(а.с.7).

З моменту укладення договору
купівлі-продажу будинку Відповідач не
проживає в будинку Позивача і жодного
разу не з'являлася у будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Факт того, що дійсно ОСОБА_2 не проживає
в житловому будинку, розташованому за
адресою: АДРЕСА_1 підтверджено актом
від 14.04.2014 року та довідкою від 24.04.2014
року (а.с.7,8).

Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності є
непорушним.

У зв'язку з тим, що в будинку Позивача
зареєстрована Відповідач, яка фактично
в ньому не проживає, Позивач, як власник
будинку, не може повною мірою
реалізувати своє право, встановлене
Конституцією України та законом на
вільне володіння, користування та
розпорядження своїм майном. Відповідач
жодної участі в сплаті комунальних
послуг, а також в поліпшенні стану
будинку за весь час володіння будинком
Позивача не приймала, Позивач
самостійно утримує будинок в належному
стані, здійснює його поточний ремонт.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 Цивільного
кодексу України та ст. 150 Житлового
кодексу України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сімї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Стаття 383 Цивільного Кодексу України
передбачає, що власник квартири має
право використовувати помешкання для
власного проживання та проживання
членів своєї сім'ї.

Стаття 3 Сімейного Кодексу України
визнає сім'ю спільне проживання осіб,
що пов'язані спільним побутом та мають
взаємні права та обов'язки.

Статтею 321 Цивільного кодексу України
передбачена непорушність права
власності, отже, ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

В частині 4 статті 156 Житлового кодексу
України зазначено, що до членів сім'ї
власника будинку (квартири) належать
особи, зазначені в частині другій
статті 64 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 64 визначено, що до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки.

Отже, у відповідності до ст. 156 ЖК
України, Відповідач не є членом сім'ї
Позивача.

Так як Відповідач не є членом сім'ї
Позивача, а також оскільки у Позивача
особисто з Відповідачем не було ніяких
письмових домовленостей стосовно
проживання у вище вказаному
помешканні, Позивач має право на захист
своїх прав власника і вимагати
визнання відповідача такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України
з розгляду цивільних та кримінальних
прав від 07.02.2014 р. №5 "Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав" під
час розгляду позовів про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, судам
необхідно чітко розмежовувати
правовідносини, які виникають між
власником та попереднім власником
житла, і правовідносини, які виникають
між власником житла та членами його
сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а
також членами сім'ї попереднього
власника житла.

Крім цього, відповідно до п.3
вищезазначеної Постанови Пленуму ВССУ,
суд, ухвалюючи рішення, згідно з
частиною першою статті 214 ЦПК має
визначити, які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин та
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
під час розгляду справи суду не було
надано доказів на підтвердження
перебування позивача та відповідача в
сімейних відносинах, отже при
розгляді справи мають бути застосовані
норми ст. 391 УК України, за якою позивач
як власник квартири має право вимагати
усунення перешкод у здійснені ним
права користування та розпорядження
своїм майном. Для зняття Відповідача з
реєстрації у відповідності до ст. 7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» необхідним і
достатнім є рішення суду про втрату
Відповідачем права користування
житловим приміщенням. За таких
обставин вимоги щодо зняття з
реєстраційного обліку Відповідача
задоволенню не підлягають, оскільки
такі функції здійснюються органами
міграційної служби на підставі
судового рішення щодо втрати особою
права користування житловим
приміщенням. Доказів відмови органів
державної міграційної служби в
задоволенні відповідних вимог
позивача суду не представлено, тому, з
урахуванням вимог ст.3 ЦПК України,
право позивача в цій частині захисту не
підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. ст. 391 ЦК України, ст.ст. 10, 15, 16, 60 ,
61, 88, 209, 213, 218, 223, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Чугуївський районний відділ ГУ ДМС у
Харківській області про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку-
задовольнити частково.

Визнати Відповідача, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право
користування житловим будинком,
розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено позивачем
до апеляційного суду Харківської
області через Чугуївський міський суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подання
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя