Справа № 209/1918/14-ц
Провадження № 2/209/1088/14
РІШЕННЯ

іменем України

"08" липня 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Дніпродзержинська

Дніпропетровської області

у складі:

головуючого судді
Ковальової А.Б.

при секретарі Золотих
Л.М.

за участю позивача за первісним
позовом, відповідача за зустрічним
позовом ОСОБА_1

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

позивача за первісним позовом,
відповідача за зустрічним позовом
ОСОБА_3

відповідача за первісним
позовом, позивача за зустрічним
позовом ОСОБА_4

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Дніпродзержинську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
вселення, зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Відповідач за первісним позовом
ОСОБА_4 в судовому засіданні позов про
вселення не визнав.

Відповідачі за зустрічним
позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зустрічний
про визнання їх такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням не визнали.

Позивачі за первісним позовом
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_4, в якому просять суд
вселити їх до квартири, розташованої по
АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача не
чинити їм перешкоди у користуванні
зазначеною квартирою. В обґрунтування
позову посилаються на те, що вона,
ОСОБА_1, перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі з 10 липня 1982 року
по 13 серпня 2012 року, від якого мають
двох повнолітніх дітей - доньку ОСОБА_3
та доньку ОСОБА_6 Вона, позивач ОСОБА_1,
проживала та була зареєстрована у
квартирі по АДРЕСА_1, яка належала
матері відповідача ОСОБА_7, з 1982 року,
позивач ОСОБА_3, була зареєстрована у
зазначеній квартирі з моменту
народження, В 1995 році їх сім'я, в тому
числі й відповідач, на нетривалий час
знімалася з реєстраційного обліку по
квартирі, а в 1995 році вони всі знову
постійно зареєструвалися в спірній
квартирі. Після смерті матері, яка
померла 16 квітня 1999 року, відповідач
набув право власності на зазначену
квартиру в порядку спадкування за
законом, і всі вони продовжували
проживати в квартирі. За час
перебування у зареєстрованому шлюбі
вона, ОСОБА_1, разом зі відповідачем
встановили у квартирі нову сантехніку,
обладнали квартиру автономним
опаленням та підтримували квартиру в
належному житловому стані. Але після
розірвання шлюбу відповідач вигнав їх,
позивачів, із квартири по АДРЕСА_1 і до
теперішнього часу перешкоджає їм
проживати в спірній квартирі, яка є їх
єдиним постійним зареєстрованим
місцем проживання. В цій же квартирі
залишилися їх, позивачів, особисті
речі, меблі, побутова техніка та інше
майно, що було придбане в період
зареєстрованого шлюбу між нею, ОСОБА_1,
та ОСОБА_4 За їх заявою, поданою 23 квітня
2013 року до Дніпровського РВ м.
Дніпродзержинська, щодо відповідача
було порушено кримінальне провадження.
Також щодо перешкод з боку ОСОБА_4 в
спірній квартирі вони звернулися до
ТОВ «Крона». Але поведінка відповідача
не змінилася, і 25 грудня 2013 року вона
ОСОБА_1, повторно звернулася до
Дніпровського РВ м. Дніпродзержинська
про прийняття мір до відповідача, який
перешкоджає проживати за їх
зареєстрованим місцем проживання. В
теперішній час вони вимушені
тимчасово проживати то у старшої
доньки ОСОБА_6, то у друзів, оскільки
відповідач змінив замки на вхідних
дверях, не пускає їх до квартири, в якій
вони прожили майже 30 років, як члени
сім'ї наймача, а потім власника
квартири. Вважають, що вони мають
право на проживання у спірній квартирі,
оскільки вони не мають іншого
постійного зареєстрованого місця
проживання.

Не визнаючи позов ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, 02 червня 2014 року ОСОБА_4
звернувся до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із
зустрічним позовом, в якому просить суд
визнати відповідачів за зустрічним
позовом такими, що втратили право
користування житловим приміщенням в
квартирі по АДРЕСА_1, оскільки вони з
власної волі добровільно залишили
спірну квартиру в листопаді 2012 року і
не проживають в ній до теперішнього
часу. В обґрунтування позову
посилається на те, що спільне подружнє
життя між ним та ОСОБА_1 давно
припинилося, в квартирі вони проживали
як чужі люди, і 07 листопада 2012 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 добровільно, з
власної волі залишили спірну квартиру,
про що він дізнався від сусідів,
оскільки в цей день перебував на дачі.
ОСОБА_1 вивезла із квартири свої речі
та речі, які належали його матері. В
травні 2013 року з ним дійсно проводилися
бесіда працівником міліції, в ході
якої він, ОСОБА_4, доповів про
добровільне залишення дружиною та
донькою квартири по АДРЕСА_1, в
результаті чого у порушенні щодо
нього кримінального провадження було
відмовлено. Про факт звернення ОСОБА_1
до міліції 27 грудня 2013 року він
взагалі дізнався тільки із первісного
позову. Вважає, що в зв'язку з
добровільним виселенням відповідачів
із спірної квартири, вони втратили
право користування зазначеною
квартирою.

В судовому засіданні позивач за
первісним позовом ОСОБА_1 свій позов
про вселення підтримала в повному
обсязі, зустрічний позов ОСОБА_4 про
визнання її та доньки такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням не визнала та пояснила
суду, що з ОСОБА_4 вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі до 2012 року, після
розірвання шлюбу колишній чоловік
став виганяти її із квартири по
АДРЕСА_1, в якій вона прожила 30 років і
яка є її єдиним зареєстрованим місцем
проживання. ОСОБА_4 побив старшу доньку
ОСОБА_6, викидав їх з донькою ОСОБА_3
речі із спірної квартири, і дійсно
вони були вимушені, поки його не було
вдома, 07 листопада 2012 року тимчасово
залишити спірну квартиру, після чого
відповідач змінив замки на вхідних
дверях. Іншого житла вони з донькою
ОСОБА_3 не мають, проживають то у
старшої доньки, то у її, ОСОБА_1,
подруги. З ким проживає ОСОБА_4 в
спірній квартирі, їй невідомо, після
залишення квартири комунальні послуги
вони не платять. Вони були вимушені
залишити спірну квартиру через
протиправні дії відповідача, який
виганяв їх з квартири. Вони з донькою
займали меншу кімнату в квартирі. Три
рази вони зверталися до міліції з
приводу того, що відповідач не пускає
їх проживати до квартири, також
зверталися один раз до ТОВ «Крона».
Відповідач їй погрожував, викидав
речі, побив старшу доньку ОСОБА_6. Зараз
в Петриківському суді знаходиться
справа з приводу розподілу між нею та
ОСОБА_4 дачі. ЇЇ відповідач не бив.
Виганяти з спірної квартири відповідач
почав ще з 2011 року. Коли після
тимчасового залишення квартири, вона
вирішила повернутися до неї, то не
змогла попасти до житлового приміщення
через заміну замків. Вона намагалася
поговорити з відповідачем, але він не
бажає спілкуватися. останній раз вона
зверталася до Дніпровського РВ м.
Дніпродзержинська 08 квітня 2014 року.
Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в спірній
квартирі ніколи не були, в неї, ОСОБА_1,
немає ніякого нерухомого майна, і
немає де жити. Просить задовольнити їх
з донькою позовні вимоги, вселити їх
до квартири по АДРЕСА_1, зобов'язати
відповідача не чинити їм перешкоди в
проживанні в спірній квартирі, а
ОСОБА_4 в позові відмовити, оскільки
відповідач перешкоджав та перешкоджає
проживати їм в спірній квартирі, не
пускає їх до житлового приміщення, в
якому вони постійно зареєстровані.

В судовому засіданні позивач за
первісним позовом ОСОБА_3 свій позов
про вселення підтримала в повному
обсязі, зустрічний позов ОСОБА_4 про
визнання її та матері такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням не визнала та пояснила
суду, що зараз їй виповнилося 29 років,
коли батько вигнав їх з матірью з
квартири, їй було 27 років. Вони із
мамою знімали житло. Батько чинив на
неї моральний тиск, казав їй, щоб вона
вибиралася з його квартири, побив
старшу сестрі ОСОБА_6, і вони із мамою
примусово виїхали х квартири по
АДРЕСА_1. Іншого житла в них немає, до
міліції та ТОВ»Крона» з приводу дій
ОСОБА_4 зверталася мати ОСОБА_1 від
свого імені та від її імені. В неї
змінилася життєві обставини і вона
буде проживати в м. Дніпродзержинську.
Коли батько знаходився вдома, вона не
намагалася вселитися, оскільки
боїться його, а у його відсутність не
може вселитися, бо батько змінив замки
на вхідній двері. В спірній квартирі
залишилися її особисті речі, одяг,
книги, взуття, подарунки, виїжджали з
мамою один день, поспіхом. Просить
вселити її в квартиру по АДРЕСА_1, та
відмовити ОСОБА_4 в задоволенні його
позову, оскільки вони з матірью
виселилися з квартири під тиском
батька.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала первісний
позов по суті та за обставинами справи
та просить його задовольнити,
зустрічний позов ОСОБА_4 не визнала та
просить відмовити йому в задоволенні
його позову.

Відповідач за первісним позовом
та позивач за зустрічним позовом
ОСОБА_4 позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про
вселення не визнав, свій позов про
визнання їх такими, що втратили право
користування житловим приміщенням
підтримав в повному обсязі та суду
пояснив, що він перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, вони з
дружиною не знаходили спільної мови,
тому розлучилися, він не виганяв
колишню дружину та доньку ОСОБА_3 з
квартири по АДРЕСА_1 в м.
Дніпродзержинську, в них є інше житло в
Романково - хата бабусі, це великий
будинок, в якому до теперішнього часу
проживає сама бабуся. ОСОБА_1 та ОСОБА_3
в листопаді 2012 року добровільно
залишили спірну квартиру, до серпня 2012
року вони спільно платили комунальні
послуги. Колишня дружина та донька
забрали всі речі, навіть посуд, замок
на вхідних дверях він не міняв, він
перешкоджає ОСОБА_1 та ОСОБА_3
проживати в спірній квартирі, так як
вони не бажають з ним спілкуватися.
Просить відмовити позивачам в
задоволенні їх первісного позову та
задовольнити його зустрічний позов та
визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням в спірній квартирі.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 первісний позов по
суті та за обставинами справи не
визнав, просить відмовити в його
задоволенні, а зустрічний позов ОСОБА_4
задовольнити.

Свідок ОСОБА_9 в судовому
засіданні пояснив, що він
зареєстрований по АДРЕСА_2, а фактично
проживає по АДРЕСА_3, знайомий із
сторонами у справі, його квартира
знаходиться під квартирою сторін,
коли він, свідок, був вдома, то не чув,
щоб сторони сварилися, при ньому
міліція до квартири ОСОБА_4 не
приїздила. Зараз ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в
квартирі по АДРЕСА_1 не проживають з
листопада 2012 року, при ньому вони
вселитися до спірної квартири не
намагалися, він бачив, як вони виносили
меблі з квартири та грузили на
машину, старша донька ОСОБА_6 носила
пакети, виселялися з квартири півдня.

Сідок ОСОБА_8 суду пояснила, що
вона є пенсіонером, проживає по
АДРЕСА_4, знаходиться у дружніх
відносинах із ОСОБА_4 Їй відомо, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не проживають в
квартирі АДРЕСА_1 з листопада 2012 року,
вона бачила, як вони більше години
грузили речі з квартири, в цей час
ОСОБА_4 вдома не було. Сусіди казали, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розлучилися і ОСОБА_1
купила іншу квартиру, не чула, щоб
ОСОБА_4 виганяв дружину та доньку з
квартири, скандалів між ними також не
чула, міліцію не бачила. Їй невідомо, чи
намагаються ОСОБА_1 та ОСОБА_3
вселитися до квартири, ОСОБА_4 казав їй,
свідку, що він прийшов до квартири, а в
ній пусто.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що
ОСОБА_1 її мати, ОСОБА_3 її сестра, ОСОБА_4
її батько, із ОСОБА_4 вона ніяких
відносин не підтримує, проживає та
зареєстрована разом із своєю донькою
в квартирі по АДРЕСА_5. Батьки
розлучилися в 2012 році, між ними немає
ніяких стосунків. Матір проживає
зараз з нею, але не весь час, батько
проживає по АДРЕСА_1 останній раз вона
була в спірній квартирі у 2012 році, з ким
батько в теперішній час проживає в
спірній квартирі їй невідомо. Коли вона
проживала разом із матірью і сестрою у
спірній квартирі, батько висловлював
на їх адресу словесні погрози, бо вони
йому заважали, казав, щоб вони виїхали з
квартири, погрожував фізичною
розправою. У листопаді 2012 року вона із
своєю дитиною, матірью та сестрою
тікали з квартири, поки батька не було
вдома. До цього батько її побив. Вона
не намагалася вселитися до спірної
квартири. Мати та сестра намагалися
вселитися до квартири по АДРЕСА_1, бо в
них немає іншого житла, із цього
приводу зверталися до міліції. До
розірвання шлюбу батьки та вони із
сестрою постійно проживали в спірній
квартирі. Коли вона, свідок, залишала
квартиру, вона забрала свої речі,
належну особисто їй побутову техніку
та меблі. Вона запропонувала матері та
сестрі пожити в неї. Батько бив її два
рази, до міліції вона не зверталася, бо
було соромно, що в неї такий батько,
зверталася до медичного закладу для
отримання допомоги. Погрози батька
були пов'язані з тим, що він хотів їх
виселити з спірної квартири. Будинок
в Романково, в якому проживає бабуся,
належить самій бабусі, вона проживає
одна в будинку, в ньому немає гарячої
води, зручностей. Речі матері та
сестри залишилися в спірній квартирі.

Судом досліджені письмові докази
по справі шляхом оголошення їх у
судовому засіданні:

- копія паспорту ОСОБА_1 (а.с. 7-8),
якою підтверджується її особа
громадянина України;

- копія паспорту ОСОБА_3 (а.с. 9), якою
підтверджується її особа громадянина
України;

- свідоцтво про народження ОСОБА_3
(а.с. 10), яким підтверджується, що її
батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_1;

- свідоцтво про укладення шлюбу
(а.с. 11), яким підтверджується факт
реєстрації шлюбу 10 липня 1982 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_1;

- рішення про розірвання шлюбу від
13 серпня 2012 року (а.с. 12), яким
підтверджується факт розірвання шлюбу
між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за позовом ОСОБА_4;

- технічний паспорт на квартиру
(а.с. 13 -14), яким підтверджуються
технічні характеристики квартири по
АДРЕСА_1, яка складається із двох
житлових кімнат, площею 16,2 кв.м. та 10,8
кв.м., загальна площа квартири47,3 кв.м.;

- копія особового рахунку на
квартиру (а.с. 16), яким підтверджується
факт реєстрації в квартирі по АДРЕСА_1
ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3 , як членів
однієї сім'ї, та факт відкриття
особового рахунку на квартиру на ім'я
ОСОБА_4;

- талон - повідомлення № 1942 ( а.с. 17),
яким підтверджується факт прийняття
заяви 27 грудня 2013 року Дніпровським РВ
м. Дніпродзержинська;

- повідомлення начальника
дільниці № 6 ТОВ «Крона» ( а.с. 18), яким
підтверджується факт звернення ОСОБА_1
20 травня 2013 року із заявою про
перешкоди з боку її чоловіка ОСОБА_4
користуватися житловим приміщенням в
квартирі по АДРЕСА_1;

- повідомлення Дніпровського РВ м.
Дніпродзержинська від 13 серпня 2013 року
(а.с. 19), яким підтверджується факт
звернення ОСОБА_1 про чинимі їй
перешкоди в проживанні в квартирі про
АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_4 (ЖЄО № 2825 від 23
квітня 2013 року, зареєстровано до ЄДР №
1-201328 за ознаками ч. 1 ст. 356 КК
України) та факт закриття провадження
в порядку п.2 ч.1 ст. 284 КПК України;

- заява ОСОБА_1 від 25 грудня 2013 року
(а.с. 20), якою підтверджується факт її
звернення до Дніпровського РВ м.
Дніпродзержинська про прийняття мір
щодо ОСОБА_4, який перешкоджає
проживанню в квартирі по АДРЕСА_1 та
змінив замки на вхідних дверях до
квартири;

- заява ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 23
квітня 2013 року (а.с. 21), якою
підтверджується факт їх звернення до
Дніпровського РВ м. Дніпродзержинська
про прийняття мір до ОСОБА_4, який
перешкоджає їм користуватися
квартирою по АДРЕСА_1 та створює умови,
що не дозволяють знаходитися у
зазначеному житловому приміщенні;

- Витяг з кримінального
провадження № 0001328 (а.с. 22), яким
підтверджується факт внесення до ЄДР
24 квітня 2013 року заяви ОСОБА_1 щодо
ОСОБА_4, який перешкоджає в
користуванні житлом за місцем
мешкання;

- копія паспорту ОСОБА_4 (а.с. 37),
якою підтверджується його особа
громадянина України;

- акт про непроживання від 02
червня 2014 року (а.с. 40), яким
підтверджується факт складення ТОВ
«Крона» на підставі свідчень сусідів
квартири АДРЕСА_4, АДРЕСА_3, АДРЕСА_6 (
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13) акту про
непроживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в
квартирі по АДРЕСА_1 з листопада 2012
року;

- довідка ОКП «Дніпродзержинське
БТІ» від 06 червня 2014 року (а.с. 51), якою
підтверджується факт відсутності
відомостей про реєстрацію на
паперових носіях права власності за
ОСОБА_1 на будь-яке нерухоме майно в м.
Дніпродзержинськ та на території
Петриківського району;

- талон-повідомлення від 08 квітня
2014 року (а.с. 52), яким підтверджується
факт прийняття заяви Дніпровським РВ м.
Дніпродзержинська;

- витяг із амбулаторної картки
(а.с. 53), якою підтверджується факт
звернення ОСОБА_6 14 березня 2012 року до
Центру первинної медико-санітарної
допомоги № 3 з приводу наслідків її
побиття 13 березня 2012 року батьком,
наявність у неї гематоми вушної
раковини праворуч, забій голови,
множинні забиття черепу, шиї, грудної
клітини;

- копія паспорту ОСОБА_6 (а.с. 54),
якою підтверджується її особа
громадянина України та факт її
реєстрації з 05 лютого 2013 року в
квартирі по АДРЕСА_5;

- свідоцтво про шлюбу (а.с. 57), яким
підтверджується факт реєстрації шлюбу
між ОСОБА_14 та ОСОБА_6 06 жовтня 2007 року;

- свідоцтво про народження ОСОБА_6
(а.с. 58), яким підтверджується , що її
батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_1;

- позовна заява (а.с. 59), якою
підтверджується факт звернення 29
травня 2012 року ОСОБА_4 із позовною
заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу
до Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська.

Вислухав сторони, їх
представників, свідків, вивчивши
письмові докази та матеріали справи,
з'ясувавши обставини справи та
дослідивши їх доказами, суд вважає, що
первісний позов підлягає задоволенню,
а в задоволенні зустрічного позову
належить відмовити з наступних
підстав.

У судовому засіданні судом
встановлені наступні обставини та
відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4
перебували у зареєстрованому шлюбі з 10
липня 1982 року до 13 серпня 2012 року, що
підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу та рішення суду про
розірвання шлюбу ( а.с. 11. 12).

Від цього шлюбу сторони мають двох
дорослих дітей - доньку ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10 - свідоцтво про
народження ОСОБА_3, а.с. 58 - свідоцтво
про народження ОСОБА_6, а.с. 57 - свідоцтво
про шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_14).

На підставі копії особового рахунку ,
виданого ТОВ «Абонент ХХІ» 03 квітня 2014
року (а.с. 16), судом встановлено, що
сторони у справі зареєстровані в
квартирі, розташованій за адресою:
АДРЕСА_1, яка має загальну площу 47, 3
кв.м., та складається із двох житлових
кімнат, площею 16,2 кв.м., 10,8 кв.м. (а.с. 13- 14 -
технічний паспорт на квартиру).

Зазначена квартири перебуває у
власності ОСОБА_4, і право власності, зі
слів позивачів за первісним позовом,
на зазначену квартиру він набув в
порядку спадкування за законом після
своєї померлої матері ОСОБА_7, яка була
зареєстрована у квартирі по АДРЕСА_1 та
знята з реєстраційного обліку в 1999
році в зв'язку із смертю в 1999 року (а.с. 16
- копія особового рахунку). В
теперішній час особовий рахунок на
спірну квартиру відкритий на ім'я
ОСОБА_4

Згідно позовної заяви та рішення
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська від 13 серпня 2012 року
(а.с. 59. 12), суд також встановив, що 29
травня 2012 року саме ОСОБА_4 звернувся
до суду із позовом до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу, зазначивши в позові,
що між ним та дружиною втрачені
почуття, спільне господарство вони не
ведуть, а збереження шлюбу буде
суперечити його особистим та майновим
інтересам.

На теперішній час в квартирі проживає
тільки ОСОБА_4, а його колишня дружина
ОСОБА_1 та донька ОСОБА_3 в квартирі по
АДРЕСА_1 не проживають з листопада 3012
року, що підтверджується поясненнями
всіх допитаних свідків, поясненнями
сторін у справі та актом про
непроживання ТОВ «Крона» від 02 червня
2014 року ( а.с. 40).

Але судом встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 залишили спірну квартиру з
поважних причин, оскільки ОСОБА_4
створив для своїх членів сім'ї
неможливі умови для проживання,
погрожував, ображав, виганяв з
квартири, викидав їх речі з квартири..
Цей факт підтверджується поясненнями
старшої доньки ОСОБА_6, яка в судовому
засіданні пояснила, що в березні 2012
року, тобто ще до розірвання шлюбу між
батьками, батько побив її, і вона була
вимушена звертатися за медичною
допомогою з приводу забою голови, шиї
та грудної клітини, що підтверджується
витягом із її амбулаторної картки (а.с.
53).

Отже погрози ОСОБА_4 підтверджувалися
застосуванням до членів своєї сім'ї
фізичної сили, і тому, суд вважає, що
словесні погрози ОСОБА_4 на адресу
проживаючих та зареєстрованих разом
із ним у спірній квартирі його дружини
ОСОБА_1 та молодшої доньки ОСОБА_3
сприймалися останніми як реальна
загроза їхньому здоров'ю.

Підтверджується цей факт і тим, що
саме у відсутність ОСОБА_4 у квартирі,
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишали спірне
житлове приміщення у листопаді 2012
року.

Стверджуючи в судовому засіданні, що
він не виганяв колишню дружину та
доньку із спірної квартири, ОСОБА_4 в
той же час наполягає на тому, що в них
є інше місце проживання - у хаті
бабусі, яка проживає в пос. Романково в
м. Дніпродзержинську, і яка є
власником цієї хати, тобто фактично
підтверджує свої вимоги щодо
виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із належної
йому квартири по АДРЕСА_1 до житла
бабусі.

Крім цього, і в своїй позовній заяві
про розірвання шлюбу ОСОБА_4 зазначив,
що збереження шлюбу буде порушувати
його майнові права.

Також судом достовірно встановлено, що
після вимушеного залишення спірної
квартири, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по
теперішнього часу не мають можливості
повернутися до житлового приміщення,
яке є їх постійним зареєстрованим
місцем проживання, оскільки ОСОБА_4
чинить їм перешкодив проживанні,
змінив замок на вхідних дверях, хоча і
заперечує проти цього факту.

З приводу перешкод в проживанні в
квартирі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зверталися з
відповідними заявами до Дніпровського
РВ м. Дніпродзержинська та до ТОВ
«Крона», при тому, що ОСОБА_4 до
звернення позивачів з первісним
позовом до суду, за складенням акту про
їх непроживання до ТОВ «Крона» не
звертався, і не ставив питання про
зняття їх з реєстраційного обліку по
спірній квартирі, тим самим визнаючи
їх право на проживання в житловому
приміщенні по АДРЕСА_1.

Не визнаючи первісний позов про
вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до спірної
квартири, в судовому засіданні ОСОБА_4
фактично визнав, що він дійсно
перешкоджає колишній дружині та
доньці проживати в квартирі, бо вони
з ним не спілкуються.

Що стосується пояснень свідків ОСОБА_8
та ОСОБА_9, які були допитані судом за
клопотанням ОСОБА_4, то зазначені
свідки лише підтвердили факт
залишення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спірної
квартири в листопаді 2012 року у
відсутність ОСОБА_4, але їм нічого
невідомо про причини залишення
квартири, про відносини, які склалися
між сторонами у справі.

Отже судом встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 залишили квартиру по АДРЕСА_1,
яка на праві власності належить
ОСОБА_4, в листопаді 2012 року і не
проживають в спірній квартирі до
теперішнього часу з поважних причин,
оскільки ОСОБА_4 чинить їм, як членам
своєї сім'ї, перешкоди у користуванні
житловим приміщенням, яка є єдиним
постійним зареєстрованим місцем
проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3, й іншого
житла останні у власності не мають.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що
ОСОБА_4 порушує житлові права ОСОБА_1
та ОСОБА_3 і вони мають право на
вселення до спірної квартири, як
особи, що постійно проживають та
зареєстровані в квартирі з 1995 року, як
члени сім'ї власника житлового
приміщення, і відсутні підстави для
визнання їх такими, що втратили право
користування житлом у квартирі по
АДРЕСА_1.

Суд вважає встановленим наявність
фактів, якими обґрунтовуються вимоги
позивачів за первісним позовом та
відмова в задоволенні вимог ОСОБА_4 за
зустрічним позовом, з таких мотивів.

Відповідно до ст. 47 Конституції
України кожен має право на житло, і
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 156 Житлового
Кодексу України до членів сім'ї
власника будинку (квартири) належать
особи, зазначені в частині другій
статті 64 цього Кодексу. Припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням. У
разі відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 64 Житлового
кодексу України до членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки, Членами сімох наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо ж особи, зазначені
в частині другій ст. 64 ЖКУКрїни
перестали бути членами сім'ї наймача,
аел продовжують проживати в займаному
житловому приміщенні, вони мають такі
ж права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК
України місцем проживання фізичної
особи є житловий будинок, квартира або
інше приміщення, придатне для
проживання в ньому, у відповідному
населеному пункті, в якому фізична
особа проживає постійно, переважно або
тимчасово.

Відповідно до ст. 401 ЦК України право
користування чужим майном може бути
встановлено щодо нерухомого майна
для задоволення потреб інших осіб, які
не можуть бути задоволені іншим
способом.

На підставі ст. 156 Житлового
кодексу України, ст. 29, 401 ЦК України, ст.
3 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір
проживання в Україні» , ст. ст. 8, 10, 11, 57,
59, 60, 88, 209, 212-218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про вселення, задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
житловою площею 27,0 кв.м., загальною
площею 47,3 кв.м.

Зобов'язати відповідача ОСОБА_4 не
чинити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перешкоди в
користуванні квартирою розташованою
за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 27,0
кв.м., загальною площею 47,3 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом
подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через суд першої інстанції
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
А.Б.
Ковальова