набрало чинності "___"_________20____р.
Справа № 665/1673/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2014 р. Чаплинський
районний суд Херсонської області в
складі:

головуючого - судді
Кузьменка А.Д.,

секретаря
Собчук М.В.,

представника позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Чаплинка цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання договору купівлі-продажу
квартири дійсним та визнання права
власності на житло,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом, де зазначає, що в березні 2005
року дізнавшись про те, що квартира
АДРЕСА_1 продається відповідачем
ОСОБА_3, запропонувала останній укласти
договір купівлі - продажу квартири. За
умовами домовленості, досягнутої
сторонами з усіх істотних умов
договору купівлі - продажу, ОСОБА_2 мала
передати ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1300
доларів США, що в еквіваленті на момент
досягнення домовленості складало 6000
гривень 00 копійок, з яких 1200 доларів США
являлися платою, тобто ціної квартири,
100 доларів США являлися платою за
спожиті раніше ОСОБА_3 житлово -
комунальні послуги під час проживання
її в квартирі. У березні 2005 року, після
отримання від ОСОБА_2 5000 гривень, ОСОБА_3
передала їй ключі від квартири. 19
жовтня 2006 року відповідач
зареєструвала у зазначеній квартирі
ОСОБА_2 У подальшому, протягом 2007-2008
років вона, враховуючи, що відповідачка
проживає у м. Армянськ Автономної
Республіки Крим, в ході телефонних
розмов з останньою наполягала на
приїзді до смт Чаплинка для
нотаріального посвідчення договору,
але ОСОБА_3 відповідала відмовами. У 2008
році ОСОБА_3 повідомила ОСОБА_2 про свої
наміри повернути їй грошові кошти в
сумі 1300 доларів США та бажання
повернути у свою власність квартиру, на
що от мала відмову. У подальшому ОСОБА_3
надіслала їй договір найму житла з
вимогою підписати вказаний документ і
повідомила, що відтепер ОСОБА_2 є
квартиронаймачем, відмовившись
повернути грошові кошти в сумі 1300
доларів США та заперечувала факт
продажу квартири. Ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 5 червня 2013 року відхилено
апеляційну скаргу ОСОБА_2 та залишено
без змін рішення Чаплинського
районного суду Херсонської області від
9 квітня 2013 року за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні належним на праві
власності майном шляхом виселення з
квартири та зняттям з реєстраційного
обліку, яким виселено ОСОБА_2 з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення із зняттям з реєстраційного
обліку в СГІРФО Чаплинського РВ УМВС
України в Херсонській області. З норм ч.
1, ч. 2 ст. 220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимог закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним. Якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним.
Правочин за своєю суттю є виконаним
повністю - вона з 2003 року проживає у
спірній квартирі, нею здійснено ряд
переобладнань, поточні ремонтні роботи
власним коштом. Просить визнати
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 укладений між нею та ОСОБА_3
дійсним та визнати за нею право
власності на цю квартиру.

У судовому засіданні позивачка
свої вимоги підтримала, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 позов не
визнала і пояснила, що спірну квартиру
у березні 2005 року вона передала ОСОБА_2
не за договором купівлі-продажу , а на
умовах договору найма (оренди) житла.
Письмовий договір найму квартири не
укладався, оскільки ОСОБА_2 відмовилася
його підписати. Квартира належить їй та
її сину в рівних долях на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 06 липня 2004 року.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи,
суд встановив такі факти і відповідні
їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та її сину
ОСОБА_8 належить на праві спільної
часткової власності по ? частині
трикімнатної квартири АДРЕСА_1

19 жовтня 2006 року ОСОБА_3 зареєструвала
у зазначеній квартирі ОСОБА_2 та
отримала від останньої 5000 гривень, що
становило еквівалент 1300 доларів США.

У 2012 році ОСОБА_3 усно звернулась до
ОСОБА_2 з проханням знятися з
реєстрації, виселитися та звільнити
належну їй квартиру, але отримала
відмову.

Рішенням Чаплинського районного суду
Херсонської області від 09 квітня
2013 року задоволені позовні вимоги
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
в користуванні належним на праві
власності майном шляхом виселення з
квартири та зняттям з реєстрації без
надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 05 червня 2013 року рішення
Чаплинського районного суду залишено
без змін із зазначенням, що оскільки
ОСОБА_2 не надала суду належних доказів
на підтвердження того, що між нею та
ОСОБА_3 було укладено у відповідності
до встановлених законом вимог щодо
письмової форми, нотаріального
посвідчення та державної
адміністрації, договір
купівлі-продажу, колегія суддів
приходить до висновку, що між сторонами
фактично відбулась угода про передачу
у найм квартири, що згідно норм
житлового законодавства має
регулюватися на загальних підставах
про умови і порядок виселення наймача
на вимогу наймодавця із займаного ним
житлового приміщення.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, що якої
встановлено ці обставини.

Нормами ст. 657 ЦК України передбачено,
що договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

На думку суду позивач помилково
посилається на вимоги ст. 220 ЦК України,
оскільки ця норма закону не може бути
застосована до правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про визнання угод
недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року,
вирішуючи спір про визнання правочину,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, дійсним, судам необхідно
врахувати, що норма частини другої ст.
220 ЦК України не застосовується щодо
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до ст.ст.
210, 640 ЦК України пов'язуються з
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків до сторін.

Враховуючи зазначене, суд приходить до
висновку, що вимоги позивача є
необґрунтованими, обставини, викладені
в позовній заяві, не знайшли свого
підтвердження в ході розгляду справи, і
тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88,209,212,214,215,218
ЦПК України, ст.ст. 202,203,220,328, 657 ЦК
України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області через
Чаплинський районний суд шляхом подачі
в 10-денний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.

Суддя