Провадження №2/521/1041/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року

місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого судді -
Плавича І.В.,

при секретарі -
Мазинській І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
припинення права на частку у спільному
майні та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні вказаного складу суду
наразі знаходиться на розгляді
цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про припинення права на частку у
спільному майні та визнання права
власності.

В обґрунтування своєї позиції позивач
пояснювала, що з листопада 1986 року вона
знаходиться у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_3, в період перебування в якому
подружжя набуло у спільну власність
певне майно. Однак за станом на
теперішній час позивач та відповідач
спільного господарства не ведуть, шлюб
між сторонами розірвано в судовому
порядку.

У зв'язку з тими обставинами, що мирним
шляхом дійти порозуміння стосовно
поділу спільного майна сторонам не
вдалось, ОСОБА_2 звернулась з даним
позовом в суд, в якому просила суд
припинити право власності ОСОБА_3 на 1/6
ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 та
визнати за нею право власності на
вказане майно в порядку поділу майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Позивач ОСОБА_2 у відкрите судове
засідання з'явилась, підтримала
заявлені вимоги, просила суд позов
задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
з'явився, заявлені вимоги визнав, не
заперечував проти задоволення позову.

Як передбачає ст. 174 ч.4 ЦПК України, у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на той факт, що позивач від
позову не відмовилась, а відповідач
вимоги визнав у повному обсязі, суд
вважає можливим прийняти визнання
відповідачем даного позову та ухвалити
рішення про його задоволення.

Під час судового розгляду справи було
встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі з 23
листопада 1986 року. Однак на підставі
рішення Малиновського районного суду
міста Одеси від 17 серпня 2010 року шлюб
між сторонами розірвано. Судове
рішення про розірвання шлюбу набрало
законної сили 22 лютого 2011 року після
розгляду справи судом апеляційної
інстанції.

В період перебування у шлюбі у подружжя
народились діти - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

23 березня 2004 року між ОСОБА_10, ОСОБА_6, що
діяли від власного імені, а також як
законні представники малолітнього
ОСОБА_5, ОСОБА_10 - з одної сторони, та
ОСОБА_3, що діяв від власного імені, а
також як законний представник
малолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_2, що діяла як
законний представник малолітньої
ОСОБА_7, ОСОБА_4, що діяла за згодою
матері ОСОБА_2 та батька ОСОБА_3 - з іншої
сторони, був укладений договір
купівлі-продажу, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстрований в реєстрі за №1587,
відповідно до умов якого ОСОБА_3, ОСОБА_8
та ОСОБА_7 набули право власності на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею
62,3кв.м. Право власності набувачів за
даним правочином було належним чином
зареєстроване.

Як встановлено судом, право власності
на 1/3 ідеальну частку вказаної квартири
було набуте відповідачем в період
перебування у зареєстрованому шлюбі.

Як наводить ст. 368 ч.3 ЦК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Зважаючи на ст. 60 ч.ч.1,2 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно ст. 61 ч.ч.1,4 СК України, об'єктами
права спільної сумісної власності
подружжя можуть бути будь-які речі, за
винятком тих, які виключені з
цивільного обороту. При цьому, речі для
професійних занять (музичні
інструменти, оргтехніка, лікарське
обладнання тощо), придбані за час шлюбу
для одного з подружжя, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи викладене, суд переконаний,
що заявлене до поділу стороною
позивача майно є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Як передбачає ст. 69 ч.1 СК України,
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

На підставі ст. 70 ч.ч.1,2,3 СК України, у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. Разом з тим, при вирішенні
спору про поділ майна суд може
відступити від засади рівності часток
подружжя за обставин, що мають істотне
значення, зокрема якщо один із них не
дбав про матеріальне забезпечення
сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив
спільне майно, витрачав його на шкоду
інтересам сім'ї. Й водночас, за рішенням
суду частка майна дружини, чоловіка
може бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Відповідно до ст. 71 ч.1 СК України, майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому, суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснено в п.п. 23, 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» №11 від 21
грудня 2007 року, вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (статті 60,
69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин
2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
квартири, жилі й садові будинки;
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та інші цінні
папери, паєнакопичення в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо. Майно, яке
належало одному з подружжя, може бути
віднесено до спільної сумісної
власності укладеною при реєстрації
шлюбу угодою (шлюбним договором) або
визнано такою власністю судом з тих
підстав, що за час шлюбу його цінність
істотно збільшилася внаслідок
трудових або грошових затрат другого з
подружжя чи їх обох. При цьому, до
складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Згідно п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року,
вирішуючи питання про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду. За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК, за умови звернення подружжя
(одного з них) до суду з таким позовом
(ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми. У разі коли жоден із
подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Матеріали справи свідчать, що питання
про отримання грошової компенсації
одним з подружжя стосовно спірної
частки квартири сторонами не
вирішувалось, відповідних дій не
вчинялось і вимог не заявлялось.

Таким чином враховуючи вищенаведене,
суд вважає можливим припинити право
власності ОСОБА_3 на 1/6 з належної йому
1/3 ідеальної частки вказаної квартири
та визнати за ОСОБА_2 право власності на
1/6 ідеальну частки цієї квартири - в
порядку поділу майна, що є об'єктом
права спільної власності подружжя.

Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Таким чином з огляду на задоволення
позову, суд вважає обґрунтованим
стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму
оплаченого судового збору в розмірі
229,40 + 121,80 = 351,20 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212,
213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення
права на частку у спільному майні та
визнання права власності -
задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/6
ідеальну частку квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 62,3кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право приватної
власності на 1/6 ідеальну частку
квартири АДРЕСА_1, загальною площею
62,3кв.м. - в порядку поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Рішення суду в частині визнання права
власності на нерухоме майно підлягає
державній реєстрації.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий: