АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5214/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Якименко Л. Г. Доповідач -
Черненкова Л.А.Категорія 59
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 року м.
Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
заочне рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 23 грудня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про відшкодування моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В
И Л А:

02 квітня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом, за яким
просив суд у відшкодування завданої
моральної шкоди стягнути з ОСОБА_2 на
свою користь 20000 гривень, а також
понесені судові витрати. В
обґрунтування своїх позовних вимог
посилався на те, що відповідач ОСОБА_2
звернувся до Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області із заявою приватного
обвинувачення і звинуватив позивача в
тому, що 29.07.2009 року приблизно в 20.00 год.
ОСОБА_3 наніс ОСОБА_2 побої, які
відносяться до легкого ступеня
важкості, у зв'язку з чим просив суд
визнати винним ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК
України і призначити йому покарання у
вигляді шести місяців обмеження
свободи, а також задовольнити його
позов і стягнути з позивача в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди 2000
грн. і 18000 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди. Вироком
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 28 квітня
2011 року ОСОБА_3 був визнаний по
пред'явленому йому обвинуваченню в
скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст.125
КК України невинним і по суду
виправданим. Позивач зазначає, що діями
відповідача йому було завдано
моральної шкоди, було принижено його
честь і гідність, він переживав душевні
страждання у зв'язку з порушенням своїх
прав і протиправною поведінкою з боку
відповідача по відношенню до нього.
Моральна шкода, на думку позивача,
полягає у тому, що він на протязі двох
років був у статусі підсудного, на
протязі двох років повинен був
відволікатися від своєї основної
роботи для того, щоб з'являтися до суду
і брати участь у судових засіданнях,
було поставлено під сумнів його ділову
репутацію перед підлеглими і
засновниками підприємства.

Заочним рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 23 грудня
2013 року ухвалено: позов ОСОБА_3 -
задовольнити частково; стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 10 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди та 229,40
грн. витрат по сплаті судового збору, а
всього 10 229,40 грн.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
16 квітня 2014 року залишено без
задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд
заочного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
заочне рішення суду скасувати, та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
вважає за необхідне її задовольнити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не
відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 звернувся до Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області із заявою приватного
обвинувачення і звинуватив позивача в
тому, що 29.07.2009 року приблизно в 20.00 год.
ОСОБА_3 наніс ОСОБА_2 побої, які
відносяться до легкого ступеня
важкості, у зв'язку з чим просив суд
визнати винним ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК
України і призначити йому покарання у
вигляді шести місяців обмеження
свободи, а також задовольнити його
позов і стягнути з позивача в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди 2000
грн. і 18000 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди. Вироком
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетров ської області від 28
квітня 2011 року ОСОБА_3 був визнаний по
пред'явленому йому обвинуваченню в
скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст.125
КК України невинним і по суду
виправданим.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення
про задоволення позову, виходив з того,
що на думку суду, діями відповідача
ОСОБА_3 було завдано моральної шкоди,
безпідставними обвинуваченнями було
принижено його честь і гідність, він
переживав душевні страждання у зв'язку
з порушенням своїх прав і протиправною
поведінкою з боку відповідача по
відношенню до нього. Протиправна
поведінка ОСОБА_2 відносно позивача та
завдання моральної шкоди ОСОБА_3
підтверджується вироком
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 07 липня
2010 року №1-205/10, яким ОСОБА_2 був
визнаний винним у спричиненні ОСОБА_3
тілесних ушкоджень середньої тяжкості
за ч.1 от. 122 КК України; постановою
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 17
листопада 2010 року по адміністративній
справі №3- 13815/10, якою ОСОБА_2 було
притягнуто до адміністративної
відповідальності і призначено йому
покарання у вигляді адміністративного
арешту на 15 діб; зазначеним вироком
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 28 квітня
2011року; постановою про відмову в
порушенні кримінальної справі від
29.05.2012 року за заявою ОСОБА_2 про
притягнення ОСОБА_3 до кримінальної
відповідальності за ст.ст.129 і 194 КК
України і відмову на підставі п.1 ст.6
КПК України. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК
України вирок по кримінальній справі,
або постанова суду по справі про
адміністративне правопорушення, які
вступили в законну силу, обов'язкові
для суду, який розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій осіб,
стосовно якого винесені вирок або
постанова суду, з питань, чи мали місце
ці дії і чи скоєні вони даною особою.
Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, тому суд вважає у відшкодування
моральної шкоди стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 10000 гривень, а також 229,4
гривень витрат по сплаті судового
збору.

Але з висновками суду погодитись не
можна, оскільки вони не відповідають
обставинам справи; недоведені
обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими;
суд неправильно застосував норми
матеріального права; неповно суд
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, а саме: посилаючись на
вимоги ч. 1 ст. 23 ЦК України, де
зазначено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав,
суд першої інстанції не зазначив в чому
полягає порушення прав позивача;
посилаючись на те, що протиправна
поведінка відповідача ОСОБА_2 відносно
позивача та завдання моральної шкоди
ОСОБА_3 підтверджується вироком
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 07 липня
2010 року суд першої інстанції не
з'ясував, що рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 23 жовтня 2012 року щодо
вказаних дій відповідача вже покладена
на нього відповідальність у вигляді
стягнення моральної шкоди на користь
позивача та рішення суду набрало
чинності 05.11.2012 року (а.с.70); посилаючись
на постанову про відмову в порушенні
кримінальної справі від 29.05.2012 року за
заявою ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_3
до кримінальної відповідальності за
ст.ст.129 і 194 КК України і відмову на
підставі п.1 ст.6 КПК України, суд першої
інстанції не з'ясував, що рішенням
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 13 лютого
2013 року вказані обставини були
предметом судового розгляду та
позивачу ОСОБА_3 було відмовлено у
задоволенні позову про стягнення
моральної шкоди з ОСОБА_2 і ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 03 червня 2013 року вказане
рішення суду залишено без змін (а.с. 71,
72-74); суд першої інстанції не зазначив в
чому полягає протиправна поведінка
відповідача у зв'язку з чим стягнув з
нього на користь позивача у
відшкодування моральної шкоди 10 000
гривень; суд першої інстанції
неправильно визначив спірні
правовідносини у зв'язку з чим
застосував закон, який не підлягає
застосуванню; безпідставно суд не
з'ясував обставини, що мають значення
для справи у відповідності з позовними
вимогами.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до неправильного
вирішення справи, тому суд апеляційної
інстанції на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК
України рішення суду першої інстанції
скасовує, ухвалює нове рішення із
наступних підстав.

Спірні правовідносини у сторін виникли
щодо відшкодування моральної шкоди
позивачу у відповідності до вимог
статей 23, 1167 ЦК України внаслідок
звернення відповідача до суду із
заявою про притягнення позивача до
кримінальної відповідальності.

Загальні підстави цивільно-правової
відповідальності за завдану моральну
шкоду в деліктних (позадоговірних)
відносинах передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК
України

Згідно із зазначеною нормою
обов'язковими умовами такої
відповідальності є наявність шкоди,
протиправної поведінки заподіювача
шкоди, причинного зв'язку між шкодою і
протиправною поведінкою та вина
заподіювача шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено яку
форму може набувати моральна шкода та в
яких випадках вона може бути заподіяна
особі, право на відшкодування якої
особа має внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що
моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Як убачається із позовної заяви ОСОБА_3
вимоги про відшкодування моральної
шкоди ним обґрунтовувалися
психологічними стражданнями, які він
зазнав у зв`язку із безпідставним
зверненням до суду відповідача про
порушення щодо нього кримінальної
справи, розгляду справи у зв'язку з чим
він на протязі двох років був у статусі
підсудного та повинен був
відволікатися від своєї основної
роботи для того, щоб з'являтися до суду.

Особа (фізична або юридична) має право
вимагати компенсації завданої їй
моральної шкоди в будь-якому випадку
порушення її прав, незалежно від того,
чи передбачене таке право договором
або законом. Разом з тим, певними
нормативними актами прямо
передбачається можливість потерпілого
вимагати компенсації завданої йому
моральної шкоди.

Аналізуючи докази у справі, судова
колегія не вбачає в діях відповідача
порушення прав позивача за обставинами
справи, оскільки вважаючи, що діями
позивача відносно нього скоєно злочин,
відповідач діяв правомірно
звернувшись з такою заявою до суду.
Судовим рішенням або вироком не
встановлено, що відповідач звернувшись
до суду за захистом своїх прав діяв
неправомірно.

Згідно роз`яснень, зазначених в абзацах
2,3 п. 5 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року N 4 (з
наступними змінами) "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди", -
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.
Особа (фізична чи юридична)
звільняється від відповідальності по
відшкодуванню моральної шкоди, якщо
доведе, що остання заподіяна не з її
вини. Відповідальність заподіювача
шкоди без вини може мати місце лише у
випадках, спеціально передбачених
законодавством.

Таким чином, для покладення
відповідальності на заподіювача
моральної (немайнової) шкоди необхідна
сукупність чотирьох умов, а саме:
наявність шкоди; протиправність дій
заподіювача; причинний зв'язок між
протиправною поведінкою заподіювача і
шкодою; вина в заподіянні шкоди.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року N 4 (з наступними змінами) "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", - оскільки питання
відшкодування моральної шкоди
регулюються законодавчими актами,
введеними у дію в різні строки, суду
необхідно в кожній справі з'ясовувати
характер правовідносин сторін і
встановлювати якими правовими нормами
вони регулюються, чи допускає
відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди при
даному виді правовідносин, коли набрав
чинності законодавчий акт, що визначає
умови і порядок відшкодування
моральної шкоди в цих випадках, та коли
були вчинені дії, якими заподіяно цю
шкоду.

Судова колегія встановила, і це
підтверджено матеріалами справи, що
між сторонами у справі, які є сусідами,
тривалий час мають місце конфліктні
відносини.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області із заявою
приватного обвинувачення і звинуватив
позивача в тому, що 29.07.2009 року
приблизно в 20.00 годині ОСОБА_3 наніс
ОСОБА_2 побої, які відносяться до
легкого ступеня важкості, у зв'язку з
чим просив суд визнати винним ОСОБА_3 за
ч.1 ст.125 КК України і призначити йому
покарання у вигляді шести місяців
обмеження свободи, а також
задовольнити його позов і стягнути з
позивача в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди 2000 грн. і 18000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вироком Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 28 квітня 2011 року ОСОБА_3 був
визнаний по пред'явленому йому
обвинуваченню в скоєнні злочину
передбаченого ч.1 ст.125 КК України
невинним і по суду виправданим у
зв'язку з відсутністю безспірних
доказів підтвердження вини ОСОБА_3 у
скоєнні злочину відносно відповідача
ОСОБА_2 (а.с. 8-9).

З огляду матеріалів справи, судова
колегія дійшла висновку, що позивачем
не доведено спричинення йому шкоди
діями відповідача в межах заявлених
ним позовних вимог, оскільки звернення
особи до суду за захистом своїх прав,
порушених особою, не можуть
розглядатись як протиправні дії.

Звернення відповідача до суду є його
правом, яке передбачено Конституцією
України, Конвенцією про захист прав
людини і основоположних свобод, діючим
законодавством України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10, частин 1, 4 ст.
60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судова колегія, аналізуючи докази у
справі, відповідно до вимог ст.ст. 64, 57-59
ЦПК України дійшла висновку про те, що
відсутні підстави згідно зі ст. ст. 23, 1167
ЦК України для відшкодування
моральної шкоди позивачу тому, що за
обставинами справи виключається право
позивача на відшкодування моральної
шкоди згідно вищезазначеним вимогам
закону, оскільки не встановлено
обов'язкових умов для покладення
відповідальності за спричинену шкоду,
а саме: наявність шкоди;
протиправність дій заподіювача;
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою заподіювача і шкодою; вина в
заподіянні шкоди.

Судова колегія вважає, що у задоволенні
позовних вимог необхідно відмовити.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд
апеляційної інстанції змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

З огляду на це, з урахуванням того, що
відмовлено у задоволенні позовних
вимог, то позивачу не компенсуються
понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316,
ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Заочне рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 23 грудня
2013 року - скасувати з ухваленням нового
рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування
моральної шкоди.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді