Справа № 521/7021/13-ц
Провадження № 2/521/2696/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 року Малиновський районний
суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Бобуйка І.А.,

при секретарі - Зубковій Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Одесі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія», Моторного
(транспортного) страхового бюро
України про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

До Малиновського районного суду м.
Одеси звернувся позивач ОСОБА_1 з
вказаною позовною заявою, вимоги якої
було уточнені та збільшені. У позовній
заяві просить суд стягнути з ОСОБА_2
суму заподіяної матеріальної шкоди у
розмірі 16186,00грн., та моральної шкоди у
розмірі 283000,00грн., стягнути з
Акціонерного товариства "Українська
пожежно-страхова компанія" моральну
шкоду у розмірі 8500,00 грн. та стягнути з
Моторного (транспортного) страхового
бюро України моральну шкоду у розмірі
8500,00грн., посилаючись на наступне.
Позивач вказує, що його батько ОСОБА_3
АДРЕСА_1 їхав у якості пасажира
автобусом «Мерседес-Бенц», д/н НОМЕР_1, з
м.Умань у м.Одесу та на 212,55 км
автодороги Київ-Одеса сталося
зіткнення зазначеного автобусу з
автобусом марки «Вольво», д/н НОМЕР_2
республіки Беларусь під керуванням
водія ОСОБА_4, що належить ТДВ
«Автоход». В результаті зіткнення
транспортних засобів батько позивача
загинув на місці пригоди. Позивач
зазначає, що внаслідок смерті батька
йому була спричинена матеріальна і
моральна шкода.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав та просив
його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, надав заперечення посилаючись
на наступне. ДТП сталося з вини водія
автобуса «Вольво», д/н НОМЕР_2
республіки Білорусь під керуванням
ОСОБА_4, який знаходився у трудових
відносинах з ТДВ «Автоход». Водій
автобуса «Мерседес-Бенц», д/н НОМЕР_1,
ОСОБА_6, який знаходився у трудових
відносинах з ОСОБА_2 в момент зіткнення
зробив все можливе з метою уникнення
дорожньо-транспортної пригоди, тому
визначити розмір відповідальності за
заподіяну моральну шкоду окремо ОСОБА_2
- неможливо, у зв'язку з тим, що дії
ОСОБА_6 не знаходяться у причинному
зв'язку із вчиненням ДТП і смертю
ОСОБА_3, а стосовно стягнення
матеріальної шкоди стосовно
встановлення пам'ятника, проведення
поховання, вважає, що вона не повинна
перевищувати суму у розмірі 9 226 грн. та
повинні бути стягнуті не з ОСОБА_2, а зі
страхової компанії. Вимоги щодо
стягнення моральної шкоди з
страховиків є безпідставними, оскільки
не відповідають приписам чинного
законодавства.

Представник відповідача, ПрАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія», у судовому засіданні позов
не визнав, посилаючись на наступне.
Автомобіль «Мерседес-Бенц», д/н НОМЕР_1
на час ДТП був застрахований у АТ
«УПСК», однак у зв'язку з тим, що винним
у ДТП був визнаний водій автобуса
«Вольво», д/н НОМЕР_2 ОСОБА_4 то обов'язку
відшкодувати завдану шкоду у ПрАТ
«УПСК» не виникло, оскільки відсутні
ознаки страхового випадку, а
відповідно до приписів чинного на
момент скоєння ДТП законодавства такий
обов'язок виникає тільки із страхових
випадків.

Відповідач, Моторне (транспортне)
страхове бюро України в судове
засідання не з'явився, про дату та місце
судового засідання повідомлявся
належним чином, причини неявки суду не
повідомив.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає позов таким, що підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 є
сином ОСОБА_3, що підтверджується
свідоцтвом про народження, виданого
20.10.1977 р. Маринівською сільрадою,
Березівського району, Одеської
області, актовий запис № 16.

ОСОБА_3 помер АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим 21.08.2004 р. Першим відділом РАЦС
Приморського районного управління
юстиції м. Одеси, із зазначенням місце
смерті - на автодорозі Київ-Одеса,
актовий запис №7573.

Відповідно до висновку
судово-автотехнічної експертизи № 10031
від 04.06.2006 р. - технічна можливість
уникнення зіткнення для водія автобуса
«Вольво» містилася у невиїзді на смугу
зустрічного руху, у відповідності до
вимог п. 11.3. Правил Дорожнього руху, для
чого у нього не було перешкод
технічного характеру. Водій автобуса
«Мерседес-Бенц» не мав технічної
можливості своїми односторонніми
діями уникнути зіткнення.

В діях водія автобуса «Вольво»
вбачаються невідповідність вимогам п.
11.3 Правил дорожнього руху. Вказана
невідповідність знаходиться з
технічної точки зору, у причинному
зв'язку із виникненням ДТП. В діях водія
мікроавтобуса «Мерседес-Бенц» ОСОБА_6
порушень ПДР України немає.

28.09.2006 р. старшим слідчим в ОВС СУ УМВС
України Черкаської області винесена
Постанова про закриття кримінальної
справи, якою встановлено, що АДРЕСА_1 о 07
годині 05 хвилинна 212,55 км, автодороги м.
Київ - м. Одеса на території Уманського
району Черкаської області сталося
зіткнення автобуса «Вольво», д/н
республіки Білорусь НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_4 з 53 пасажирами,
громадянами Білорусії, з автобусом
«Мерседес-Бенц», д/н НОМЕР_1 під
керуванням ОСОБА_6, з 22 пасажирами,
внаслідок чого обоє водіїв та 7
пасажирів автобуса «Мерседес-Бенц», в
тому числі і ОСОБА_3 загинули на місці
пригоди, інші пасажири автобусів
отримали тілесні ушкодження різного
ступеню тяжкості.

У свідоцтві про реєстрацію ТЗ серії
НОМЕР_5 вказано, що автобус марки
«Мерседес-Бенц», 1994 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, належить
власнику ОСОБА_8 та згідно тимчасового
реєстраційного талону від 10.07.2004 р.
ОСОБА_2.

За трудовим договором від 19.07.2004 р.
укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_6,
останній зобов'язався виконувати
роботу по перевезенню пасажирів.

Відповідно до виписки із наказу № 10 від
01.06.2004 р. ОСОБА_4 був прийнятий на роботу
в ТДВ «Автоход» з 01.06.2004 р. водієм на
автобус «Вольво», республіки Білорусь
д/н НОМЕР_2, у зв'язку з чим виконував
трудові обов'язки перед ТДВ «Автоход».

В результаті ДТП позивачу була
заподіяна і значна моральна шкода.
Смерть батька спричинила йому сильні
душевні хвилювання. Він перебував у
постійному нервовому напруженні та
втратив якість свого життя. Батько
постійно приділяв йому багато уваги,
для нього він завжди був і буде
найближчою та рідною людиною.
Повернення до становища, яке існувало
до ДТП - неможливе.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна
шкода, завдана смертю фізичної особи,
відшкодовується її чоловікові
(дружині), батькам (усиновлювачам),
дітям (усиновленим), а також особам, які
проживали з нею однією сім'єю.

З матеріалів справи вбачається, що ДТП,
у якій загинув батько позивача, сталася
внаслідок взаємодії двох джерел
підвищеної небезпеки, і відповідно до
ч. 2 ст. 1188 ЦК України, якщо внаслідок
взаємодії джерел підвищеної небезпеки
було завдано шкоду іншим особам, особи
які спільно завдали шкоди, зобов'язані
її відшкодувати незалежно від їхньої
вини.

Статтею 1201 ЦК України встановлено, що
особа, яка завдала шкоди смертю
потерпілого, зобов'язана відшкодувати
особі, яка зробила необхідні витрати на
поховання та на спорудження
надгробного пам'ятника, ці витрати.

Судом достовірно встановлено, що ДТП
сталося внаслідок взаємодії автобуса
«Вольво», республіки Беларусь д/н
НОМЕР_2, який належав ТДВ «Автоход» та
автобуса «Мерседес-Бенц» д/н НОМЕР_1,
який належав ОСОБА_2.

Ухвалою від 08.12.2010 року Малиновського
районного суду м. Одеси провадження у
справі у частині позовних вимог ОСОБА_1
до ТДВ «Автоход» про відшкодування
моральної та матеріальної шкоди було
закрите. Підставою винесення даної
ухвали став лист заступника голови
суду Мозирського району республіки
Беларусь від 10.07.2009 року № 10196 з якого
вбачається, що ТДВ «Автоход» було
ліквідовано та виключено з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб.

Суд вважає, що вимоги про стягнення
моральної шкоди, заявлені позивачем
ОСОБА_1 до власника автобуса
«Мерседес-Бенц» д/н НОМЕР_1, ОСОБА_2
підлягають частковому задоволенню в
розмірі 120 000,00 грн.

Володільцем джерела підвищеної
небезпеки є ОСОБА_2, водій
мікроавтобусу «Мерседес-Бенц», д/н
НОМЕР_1 - ОСОБА_6, перебуваючи з
останньою в трудових відносинах,
керував зазначеним транспортним
засобом під час дорожньо-транспортної
пригоди.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.4 постанови від 27 березня 1992
року № 6 «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» під володільцем
джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснюють експлуатацію
джерела підвищеної небезпеки в силу
права власності, повного
господарського відання, оперативного
управління або з інших підстав
(договору оренди, довіреності тощо).

Згідно ст. 1172 ЦК України юридична або
фізична особа відшкодовує шкоду
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
обов'язків.

Суд задовольняє вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 щодо стягнення з останньої
витрат на поховання та встановлення
пам'ятника та огорожі могили в розмірі
16186,00 грн.

На підтвердження цієї обставини
мається копія квитанції до
прибуткового касового ордеру № 11 від
20.09.2006 року, видана СПД ОСОБА_9 інн
НОМЕР_3 за послуги по виготовленню та
встановленню надгробного пам'ятника,
тротуарної плитки.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України, особа,
яка завдала шкоду смертю потерпілого,
зобов'язана відшкодувати особі, яка
зробила необхідні витрати на поховання
та на спорудження надгробного
пам'ятника, ці витрати.

Суд задовольняє вимогу ОСОБА_1 до
Акціонерне товариство «Українська
пожежно-страхова компанія» про
стягнення моральної шкоди у розмірі
8500,00 грн. та вимогу ОСОБА_1 до Моторне
(транспортне) страхове бюро України про
стягнення моральної шкоди у розмірі
8500,00 грн. на підставі наступного.

Автобус «Мерседес-Бенц» д/н НОМЕР_1
застрахований власником у страховика -
Акціонерне товариство «Українська
пожежно-страхова компанія» на строк з
15.07.2004 р. по 14.10.2004 р., згідно страхового
полісу від 07.07.2004 р.

Суд критично відноситься до твердження
представника Акціонерне товариство
«Українська пожежно-страхова
компанія» що обов'язку відшкодувати
завдану шкоду у АО «УПСК» не виникло,
оскільки відсутні ознаки страхового
випадку, а відповідно до приписів
чинного на момент скоєння ДТП
законодавства такий обов'язок виникає
тільки із страхових випадків.

Частиною 3 ст. 20 ЗУ «Про страхування»
встановлено, що при настанні
страхового випадку здійснити страхову
виплату або виплату страхового
відшкодування у передбачений
договором строк.

Відповідно ч. 2 ст.1188 ЦК України, якщо
внаслідок взаємодії джерел підвищеної
небезпеки було завдано шкоду іншим
особам, особи які спільно завдали
шкоди, зобов'язані її відшкодувати
незалежно від їхньої вини.

Тобто обов'язок ПАТ «Українська
пожежно-страхова компанія»
відшкодувати позивачу шкоду має місце
не зважаючи на наявність чи
відсутність вини водія мікроавтобусу
«Мерседес-Бенц», д.н.з. НОМЕР_1.

В ст. 26 ЗУ «Про страхування» наведений
вичерпний перелік підстав для відмови
страховика у здійсненні страхових
виплат або страхового відшкодування.
ПАТ «Українська пожежно-страхова
компанія» не наведено жодної із
підстав викладених у ст. 26 ЗУ «Про
страхування».

Відповідно до роз'яснень викладених у
п. 16 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» відповідно до статті 3
Закону № 1961 обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників.

При відшкодуванні страховиком шкоди,
завданої особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
така особа сплачує потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відповідно до п. 4 Положення «Про
Моторне (транспортне) страхове бюро»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 28.09.1996 року № 1175
(у редакції на 23.04.2004 р.), основними
завданнями Моторного (транспортного)
страхового бюро є укладення за
погодженням з Державною комісією з
регулювання ринків фінансових послуг
угод з уповноваженими організаціями по
страхуванню цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів інших держав про
взаємне визнання договорів такого
страхування, взаємне врегулювання
питань стосовно відшкодування шкоди та
забезпечення виплати страхового
відшкодування третім особам, якщо
настання страхового випадку було
спричинене власником транспортного
засобу, застрахованим на території
зазначеної держави, або власником
транспортного засобу, застрахованим в
Україні відповідно до зазначених угод.

Автобус «Вольво» республіки Беларусь
д/н НОМЕР_2, був застрахований
Білоруською страховою компанією
«Белгосстрах», що підтверджується
листом МТСБУ від 05.12.2007 р. № 10460 18-5-5 де
вказано, що про вказаний факт свідчить
наявність у автобуса «Вольво»
республіки Беларусь д/н НОМЕР_2
договору міжнародного автомобільного
страхування «Зелена картка», чинного
на дату ДТП. (а.с. 55).

Представником позивача, ОСОБА_10 були
надані листи № 8/3-3/20945 від 05.08.2013 року, №
4713/8-5-5 від 20.06.2007 року з яких вбачається,
що Моторне (транспортне) страхове бюро
розгляне можливість здійснення
регламентної виплати ОСОБА_1 у разі
надання необхідних документів. Листом
від 23.10.2013 року на адресу МТСБУ були
направлені необхідні документи,
зокрема, належним чином завірена копія
свідоцтва про смерть ОСОБА_3, копія
ідентифікаційного номеру та
цивільного паспорту ОСОБА_1, відомості
про особовий рахунок в установі банку
ОСОБА_1

Однак, жодної фактичної дії,
спрямованої на виконання свого
зобов'язання щодо виплати страхового
відшкодування МТСБУ не вчинило, тому
суд вважає обґрунтованими вимоги
позивача щодо стягнення з Моторного
(транспортне) страхового бюро
моральної шкоди у розмірі 8500,00 грн.

Пунктом 3 Постанови КМУ «Про порядок і
умови проведення обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів» установлено
починаючи з 01.04.2000 р. мінімальну
страхову суму за обов'язковим
страхуванням цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів, що виплачується
за заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортних пригод шкоду:
життю та здоров'ю третіх осіб - в
розмірі 500 неоподаткованих мінімумів
доходів громадян на день укладання
договору страхування.

Відповідно до Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» від
22.05.2003 року розмір неоподаткованого
мінімуму становить 17,00 грн.

На підставі зазначеного суд визначає
остаточну суму, яку Моторне
(транспортне) страхове бюро України
повинно сплатити позивачу ОСОБА_1
становить 500*17=8500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 16, 23, 1166, 1168, 1172, 1188, 1201 ЦК
України, ст. ст. 20, 26 ЗУ «Про
страхування», ст.ст. 10, 11, 79, 88, 209, 212, 214-215
ЦПК України, СУД -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія», Моторного
(транспортного) страхового бюро
України про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_4,
паспорт серії НОМЕР_6 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду у розмірі 16 186,00 грн.
(шістнадцять тисяч сто вісімдесят
шість гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_4,
паспорт серії НОМЕР_6 на користь ОСОБА_1
моральну шкоду у розмірі 120 000,00 грн. (сто
двадцять тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ,
вул. Фрунзе, 40, МФО 300755, Код ЗКПО 20602681) на
користь ОСОБА_1 моральну шкоду у
розмірі 8 500,00 грн. (вісім тисяч п'ятсот
гривень 00 копійок).

Стягнути з Моторного (транспортного)
страхового бюро України (02154, м. Київ,
Русанівський бульвар, 8,
ідентифікаційний номер: 21647131) на
користь ОСОБА_1 моральну шкоду у
розмірі 8 500,00 грн. (вісім тисяч п'ятсот
гривень 00 копійок)

В іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

С У Д Д Я: