АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/8313/14
Головуючий у 1 інстанції - Чала
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 липня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва у складі:

головуючого -
Панченка М.М.

cуддів -
Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

при секретарі -
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
заочне рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 27 вересня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє
в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3,
до ОСОБА_1, 3-я особа Орган опіки та
піклування Святошинської районної у
м.Києві державної адміністрації про
надання дозволу на виготовлення
проїзного документа дитини для виїзду
за кордон без згоди батька і надання
дозволу на виїзд за межі України
громадянина, який не досяг
шістнадцятирічного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2010 року ОСОБА_2, яка діє в
інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_1 і просила винести
рішення, яким надати дозвіл на
виготовлення проїзного документа
дитини для виїзду за кордон без згоди
батька відповідача ОСОБА_1 і надання
дозволу на виїзд за межі України доньки
ОСОБА_3, яка не досягла
шістнадцятирічного віку, без згоди та
супроводу батька ОСОБА_1.

Позивачка послалась на те, що сторони
позивач ОСОБА_2, яка діє в інтересах
малолітньої доньки ОСОБА_3, та
відповідач ОСОБА_1, від спільного
проживання у шлюбі мають трьох доньок.
Найменша донька сторін ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, має захворювання з
діагнозом порок серця, у зв»язку з чим
постійно існує необхідність
обстеження та лікування дитини за
кордоном. Крім того, донька ОСОБА_3 бере
участь у хореографічному гуртку, який
регулярно здійснює виступи за межами
України.

Однак відповідач батько дитини ОСОБА_1,
який проживає окремо від позивачки та
дітей, на неодноразові звернення
позивачки до нього надати нотаріально
посвідчену згоду, відповідно до вимог
ст.313 ЦК України, для виїзду дитини за
межі України, безпричинно ухиляється
від надання такої згоди.

Заочним рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 27 вересня
2011року позов задоволено /а.с.133-136/.

Судовим рішенням надано дозвіл на
виготовлення проїзного документа
дитини для малолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 без дозволу батька -
ОСОБА_1, і надано дозвіл на тимчасовой
виїзд за межі України дитини -
малолітньої ОСОБА_3 без згоди і
супроводу батька ОСОБА_1, в супроводі
матері ОСОБА_2, або без такого, до
досягнення дитиною шістнадцятиріччя, а
саме для проходження курсу лікування,
виїзд під час шкільних канікул із
вчителями, для оздоровлення під час
канікул, виїзд у складі танцювального
ансамблю «Веснушки», виїзд із
викладачами Київського державного
училища хореографії, виїзд у складі
хору Київської середньої
спеціалізованої музичної шкоди
інтернату імені М.В.Лисенка, виїзд у
дитячі табори, для навчання за кордон,
до родичів - ОСОБА_5 і ОСОБА_6 до країн:
Росії, Білорусії, держав Шенгенської
угоди, Туреччини, Єгипту, Тунісу,
Ізраїля, Домініканської республіки,
Великобританії, Швейцарії, США, Канади,
Бразилії, Таїланду, Китаю, Японії,
Австралії (віза для проходження курсу
лікування, туристична віза,
студентська віза, віза для приватної
поїздки).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати указане заочне
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 27 вересня 2014 року та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
позові /а.с.183-186/.

Послався на те, що він регулярно
турбується про матеріальне
забезпечення дитини ОСОБА_3 та про
розвиток її здібностей.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення учасників процесу, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу свої вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону
ухвалене у справі рішення першої
інстанції не відповідає.

Відповідно до ст.ст.150,155 СК України,
батьки зобов»язані піклуватись про
здоров»я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток. Здійснення
батьками своїх прав та виконання
обов»язків мають ґрунтуватись на
повазі до прав дитини та її людської
гідності. Батьківські права не можуть
здійснюватись всупереч інтересам
дитини.

Як слідує із матеріалів справи,
сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є колишнім
подружжям і від спільного проживання у
шлюбі мають трьох доньок: ОСОБА_7 та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та малолітню
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, які перебувають
на утриманні та вихованні матері -
позивачки ОСОБА_2.

Судом першої інстанції
встановлено, що малолітня донька
сторін ОСОБА_3 є обдарованою дитиною, в
2010 року вона отримала диплом Другого
міжнародного конкурсу мистецтв за 2010
рік, бере участь у складі ансамблю
«Веснушки», де навчається в третьому
класі Київської дитячої школи мистецтв
№8 на відділенні хореографії /а.с.11,70,12/.

Із характеристики дитини за
місцем її навчання у гімназії
ім.Пушкіна, слідує, що дитина
характеризується позитивно, участь у
її вихованні бере лише мати дитини
ОСОБА_2 /а.с.59/.

Оскільки ансамбль «Веснушки»
регулярно виїжджає з концертними
виступами за межі України, тому ОСОБА_2
неодноразово робились пропозиції про
участь у цих закордонних поїздках
доньки ОСОБА_3, однак, як зазначає
позивачка, із-за відсутності згоди на
ці поїздки відповідача батька дитини
ОСОБА_1, донька ОСОБА_3 не мала
можливості брати участь у цих поїздках.

Крім того, як встановлено судом першої
інстанції, малолітня дитина ОСОБА_3 за
станом свого здоров»я потребує
регулярного оздоровлення і
проходження медичного обстеження в
тому числі за межами України в
закордонних медичних установах, що
також потребує надання згоди батька
дитини на її виїзд за межі України
/а.с.13,14,34,50,106/.

Між тим, із наданих позивачкою
копій листів, надісланих нею на адресу
відповідача/а.с.16,17,18-19,20-22,60,61,62,125/, не
підтверджується факт вручення
відповідачу вимог про надання згоди на
виїзд дитини за кордон в конкретну
країну та у визначений проміжок часу.

Також, як слідує з матеріалів справи та
пояснень представників сторін у
судовому засіданні причиною відмови
відповідача в наданні дозволу на виїзд
дитини за кордон є неприязні стосунки
між колишнім подружжям - батьками
дитини.

Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Відповідно до ч.2 ст4 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в»їзду в Україну громадян України»,
оформлення проїзного документа дитини
проводиться на підставі нотаріально
посвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Відповідно до підп. 1 п.4 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, виїзд за межі
України громадян, які не досягли
16-річного віку, у супроводі одного з
батьків або у супроводі осіб, які
уповноважені одним із батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі, якщо другий
з батьків не перебуває у пункті
пропуску через державний кордон.

Статтею 141 СК України визначена
рівність прав і обов»язків батьків
відносно дитини.

Таким чином, суд першої
інстанції ухвалюючи рішення та
задовольняючи позов, не взяв до уваги
вище зазначені норми чинного
законодавства, якими врегульовано
питання перетинання неповнолітніми
особами державного кордону України.
При цьому, колегія суддів виходить з
того, що у позовних вимогах позивачки
та у рішенні суду першої інстанції
відсутнє посилання на часові проміжки
перебування дитини в державі
прямування дитини, що суперечить
Правилам перетинання державного
кордону громадянами України, а також
позивачка не надала доказів на
підтвердження того, що вона зверталась
до відповідача з проханням надати
дозвіл на виїзд дитини за кордон
України, а останній такого дозволу не
надав та чинить у цьому перешкоди.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів дійшла висновку про
скасування рішення суду першої
інстанції, як ухваленого всупереч
дійним обставинам справи та
відповідним правовідносинам та
ухвалення нового рішення про відмову
у позові.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України,
на підставі ст.313 ЦК України , ст.141, 150,155
СК України, ст.4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в»їзду в
Україну громадян України», колегія
суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати заочне рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 27 вересня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про надання дозволу на
виготовлення проїзного документа
дитини для виїзду за кордон без згоди
батька і надання дозволу на виїзд за
межі України громадянина, який не досяг
шістнадцятирічного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у сумі 121 грн.80 коп.

Рішення набирає чинності негайно, але
може бути оскаржене в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді