Справа № 363/4127/14 Головуючий у І
інстанції Чірков Г.Є.Провадження №
22-ц/780/4386/14 Доповідач у 2
інстанції Сушко Л.П.Категорія 42
УХВАЛА

Іменем України

16 липня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді:
Сушко Л.П.,

суддів:
Лащенка В.Д., Кулішенка Ю,М.,

при секретарі:
Горошук І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 29 травня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3, як
законного представника малолітньої
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, як законного
представника ОСОБА_5, третя особа:
Служба у справах дітей Святошинської
районної у м. Києві державної
адміністрації про встановлення
порядку користування садовим будинком
та прилеглою земельною ділянкою та
зустрічним позовом ОСОБА_2, як
законного представника ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, як законного представника
ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа: Служба у
справах дітей Святошинської районної у
м. Києві державної адміністрації про
стягнення компенсації витрат на
утримання майна, що є у спільній
частковій власності,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду з вищезазначеним позовом про
встановлення порядку користування
садовим будинком та прилеглою
земельною ділянкою обґрунтовуючи його
тим, що сторонам по справі належить на
праві власності спірний будинок
АДРЕСА_1 по 12 частині кожному,
відповідачем чиняться перешкоди в
користуванні садовим будинком та
прилеглою земельною ділянкою, а тому
просить визначити порядок
користування цим майном, виділивши в
користування ОСОБА_4 частину садового
будинку літери А: приміщення 3, площею
15,6 кв. м.; частину приміщення 4
(мансарда), площею 9,5 кв.м.,; літери В -
вбиральню; літери Г- госпблок; 45/100
частини споруди огорожі 1,2,; окрему
ізольовану земельну ділянку площею 200
кв.м., на якій розташовані частина
садового будинку та господарські
споруди, що їй виділяються, а в
користування ОСОБА_5, частину садового
будинку літери А: приміщення 1, площею 5,7
кв. м.; приміщення 2, площею 14,6 кв.м.;
приміщення 4 (мансарда), площею 7,9 кв.м.;
літеру Б - навіс; 55/100 частини споруди
огорожі 1,2; окрему ізольовану земельну
ділянку площею 200 кв.м., на якій
розташовані частина садового будинку
та господарські споруди, що їй
виділяються.

В грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зустрічним позовом про
стягнення компенсації витрат на
утримання майна, що є у спільній
частковій власності, обґрунтовуючи
його тим, що відповідачі, як
співвласники не брали участь у
витратах на утримання спірного
будинку. У зв'язку з цим просить
стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_3,
як законного представника
неповнолітньої ОСОБА_7, 28131,46 грн. на
відшкодування матеріальних витрат на
будівництво другого поверху,
перекриття даху, благоустрою території
будинку, 1825,00 грн. - сплачених членських
внесків та 721,59 грн. сплачених за
використану електроенергію.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 29 травня 2014
року позов ОСОБА_3, як законного
представника малолітньої ОСОБА_4
задоволено частково, встановлено
порядок користування садовим будинком
АДРЕСА_1, надавши у користування ОСОБА_4
кімнату 3, площею 15,6 кв. м., а ОСОБА_5, -
кімнату 4 (мансарда), площею 17, 4 кв.м.,
решту приміщень у садовому будинку,
зокрема, приміщення 2, площею 14,6 кв. м.,
коридор 1, площею 5,1 кв. м, а також
надвірні споруди - навіс Б, вбиральню В,
госпблок Г, огорожу та земельну ділянку
площею 0,040 га під цим будинком залишено
у спільному користуванні, в
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. В задоволенні зустрічної
позовної заяви ОСОБА_2, як законного
представника ОСОБА_5 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, неправильне
дослідження та оцінку доказів, та
порушення судом норм матеріального
права. Вважає, що порядок користування
будинком, який запропонований ОСОБА_3,
за певних умов може мати місце лише у
випадку поділу спірного нерухомого
майна в натурі виділене судом
приміщення не придатне для проживання,
а зустрічний позов необхідно
задовольнити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Вирішуючи спір за основним позовом, суд
першої інстанції обґрунтовував свої
висновки тим, що співвласники спірного
садового будинку не дійшли згоди щодо
користування спільним майном та з
урахуванням того, що позивач не просив
поділити будинок в натурі, встановив
порядок користування садового будинку
та земельної ділянки на якому він
розташований, надавши у користування
сторонам по одній ізольованій кімнаті
кожному, інші приміщення та земельну
ділянку залишив у спільному
користуванні.

Крім того, вирішуючи спір за зустрічним
позовом, суд першої інстанції
обґрунтовував свої висновки тим, що
позивач за основним позовом з 2008року не
користувався спірним майном через
перешкоди з боку відповідача, а тому не
повинен нести витрати за використану
електроенергію, послуги якими
користувався інший співлвсник. Крім
того позивачем за зустрічним позовом
не доведено факту понесення витрат на
утримання майна в розумінні вимог ч. 4
ст. 357 та ст. 360 ЦК України, також не
доведено, що відповідач за зустрічним
позовом є членом СТ «Десна-3» та має
обов'язок сплачувати членські внески
та відшкодувати частину цих внесків
позивачу за зустрічним позовом.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у
власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ст. 360 ЦК України співвласник
відповідно до своєї частки у праві
спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

Згідно ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник
житлового будинку, іншої будівлі,
споруди може зробити у встановленому
законом порядку за свій рахунок
добудову (прибудову) без згоди інших
співвласників, якщо це не порушує їхніх
прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності.

Встановлно, що рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 26 листопада
2010 року право власності на спірний
садовий будинок та земельну ділянку,
площею 0,040 га по ? частині визнано за
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1), як
спадкоємцями ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3.

24 травня 2013 року ОСОБА_6 подарувала свою
1/2 частину спірного майна (садового
будинку та земельної ділянки під ним)
своїй онуці - ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2).

Судом встановлено.що спільної згоди з
приводу використання сумісного майна
сторони не дійшли. Відповідачка чинить
перешкоди позивачці у користуванні
спірним садовим будинком та ділянкою
біля нього, змінила замки та не
допускає другого співвласника на
територію садового будинку, для
сумісного користування майном. У
зв'язку з цим сторона позивача та
ОСОБА_6 неодноразово й протягом
тривалого часу зверталися до
правоохоронних органів з приводу
перешкод у користуванні своїм майном.

Згідно технічного паспорту садовий
будинок складається з таких приміщень:
коридор, площею 5,7 кв.м., літня кімната,
площею 14,6 кв.м., літня кімната, площею 15,6
кв.м. та мансарда, площею 17,4 кв.м.
Житлові приміщення у садовому будинку,
зокрема, приміщення 2, площею 14,6 кв. м.,
коридор 1, площею 5,1 кв. м, слугують
єдиним проходом до кімнати 3 та кімнати
4 (мансарда другого поверху), а тому є
допоміжними підсобними приміщеннями,
які мають бути залишені в загальному
користуванні сторін.

Також з пояснень сторін судом
встановлено,що відповідачка фактично
користується кімнатою 4 (мансарда), у
зв'язку з чим суд вважав за необхідним
виділити їй у користування вказану
кімнату, площею 17,4 кв. м. та відповідно
кімнату 3, площею, 15,6 кв.м. виділити в
користування позивачки, а земельну
ділянку залишити у загальному
користуванні сторін, як і всі
господарські будівлі, що розташовані
на ній.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів, вважає, що суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про часткове
задоволення основного позову та
відмову у задоволенні зустрічних
позовних вимог, оскільки у зв'язку з
недосягненням сторонами згоди щодо
користування спільним майном позивач,
як співвласник має право вимагати
встановлення порядку користування
садовим будинком та земельною ділянки
на якій розташований спірний будинок.
Разом з цим позивач по зустрічному
позову заявив необґрунтовані вимоги до
іншого співвласника, щодо компенсації
витрат пов'язаних з утриманням
спільного майна, оскільки не довів їх в
суді, а надані позивачем за зустрічним
позовом докази щодо витрачених коштів
відносяться до періоду часу, коли
сторони не були власниками спірного
майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що
виділена відповідачу мансарда
недобудована та в ній не можливо
проживати не ґрунтуються на вимогах
закону, оскільки згідно технічного
паспорту на спірний будинок, він
введений в експлуатацію.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції
викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду,
рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права і не може бути скасовано з
підстав, викладених у апеляційній
скарзі.
На підставі викладеного та
керуючись ст.. ст.. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Вишгородського районного
суду Київської області від 29 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду по розгляду
цивільних та кримінальних справ шляхом
подачі касаційної скарги протягом
двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: