АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
22-ц/796/5981/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Кириленко Т.В. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 липня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого судді:
Білич І.М.

Суддів:
Поліщук Н.В., Заришняк Г.М.

при секретарі:
Гречка Т.В.

за участю: представника позивача
Перетятько С.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 6 березня 2014 року по
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» до ОСОБА_4, Товариства
з обмеженою відповідальністю «Цезар»
про стягнення заборгованості

та зустрічним позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» про визнання
договору поруки припиненим.

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 6 березня 2014 року
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» було задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Цезар», ОСОБА_4
солідарно на користь Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» заборгованість за
кредитним договором від 27.10.2008 року та
додатковими договорами до нього в
розмірі 10 907 874, 82 гривень, судовий збір в
розмірі 3 441 гривень.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Цезар» на користь
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» штраф в розмірі 290 000
гривень.

У зустрічному позові було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подала
апеляційну скаргу, де ставила питання
про його скасування та постановлення
нового, яким у задоволенні позову ПАТ
«Брокбізнесбанк» до ОСОБА_4, ТОВ
«Цезар» про стягнення кредитної
заборгованості слід відмовити в
повному обсязі. Вказуючи при цьому на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

ОСОБА_5( апелянт ) не з'явившись у
судове засідання 15.05.2014 року зазначала
про необхідність його відкладення у
зв'язку з перебуванням у відпустці,
12.06.2014 року - перебуванням у
відрядженні у м. Коростень.

Будучи повідомленими про розгляд
справи 17.07.2014 року ОСОБА_4, її
представник, а також ТОВ «Цезар» у
судове засідання не з'явилися ( а.с. 240 а,
б) втретє не з'явилися. Колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу у
їх відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК
України.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного судового рішення,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.10.2008 року між
ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «Цезар»
був укладений кредитний договір,
згідно якого товариству надано кредит
в сумі 2 500 000 гривень строком до 26.10.2010
року зі сплатою 26,0% річних за
користування. Кредитними коштами.

Додатковими договорами від 27.04.2009 року,
17.07.2009 року, 11.09.2009 року, 15.09.2009 року,
27.10.2009 року, 26.11.2009 року, 19.02.2010 року,
30.04.2010 року, 05.04.2011 року, 26.06.2012 року до
кредитного договору були внесені зміни
щодо збільшення суми ліміту кредиту,
продовження терміну користування
кредитом, розміру процентної ставки,
відстрочення сплати процентів за
користування кредитними коштами.

27.10.2008 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та
ОСОБА_4 був укладений договір поруки,
згідно якого відповідач зобов'язалась
солідарно з відповідачем ТОВ «Цезар»
відповідати перед позивачем за
виконання зобов'язань по кредитному
договору від 27.10.2008 року. Одночасно із
укладенням між ПАТ «Брокбізнесбанк» та
ТОВ «Цезар» додаткових договорів до
кредитного договору вносились
відповідні зміни до договору поруки,
шляхом укладення додаткових договорів
від 11.09.2009 року, 15.09.2009 року, 27.10.2009 року,
26.11.2009 року, 19.02.2010 року, 05.04.2011 року,
26.06.2012 року.

Звертаючись з позовом до суду позивач
вказував на те, що не зважаючи на
неодноразово погоджені між позивачем
та ТОВ «Цезар» графіків погашення
кредитної заборгованості, товариство
за весь період кредитування суму тіла
кредиту не погашало, а починаючи з
травня 2010 року також припинило сплату
відсотків за користування кредитом.
Внаслідок чого станом на 01.08.2013 року
виникла заборгованість, яка не була
погашена у добровільному порядку та
підлягає стягненню у солідарному
порядку з відповідачів так як
поручитель також у добровільному
порядку не виконав взятих на себе
зобов'язань щодо повернення коштів.

У той час як у відповідності до вимог
ст.525 ЦК України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Згідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і відповідно до умов
договору. А тому з урахуванням вимог ст.
1054 ЦК України позичальник повинен
повернути кредит та сплатити визначені
умовами договору додаткові витрати.

Також судом вказувалось на те, що ТОВ
„Цезар" своєчасно не сплатила
страховий платіж за договором
добровільного страхування заставного
майна юридичних осіб від 12.03.2013 року, а
тому даний договір страхування не діє,
а відтак згідно п. 2.1.4 договору застави
від 17.07.2009 року підлягає стягненню
штраф в розмірі 290 000 гривень.

Звертаючись до суду з зустрічним
позовом про визнання договору поруки
припиненим посилаючись на те, що
позивачем було пропущено
шестимісячний строк для звернення з
вимогою до поручителя, оскільки вимога
до поручителя про дострокове
повернення коштів була направлена
банком 01.03.2013 року, в той час як до суду
банк звернувся лише 15.10.2013 року.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК
України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

Додатковим договором до договору
поруки від 5.04.2011 року укладеним між ПАТ
«Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4 строк
виконання основного зобов'язання був
визначений до 28.02.2014 року. Згідно п. 2
даного договору даний додатковий
договір до договору поруки діє до
повного виконання сторонами
зобов'язань по кредитному договору від
27.10.2008 року. Оскільки вимога до
поручителя була пред'явлена до
настання строку виконання основного
зобов'язання, суд вважав, що законних
підстав для визнання договору поруки
припиненим немає.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною
скаргою апелянт вказував на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, а саме можливість
встановлення поруки одночасно
кількома особами виникає на підставі
її спільного надання, у формі одного
договору, а відтак ( на думку апелянта)
тільки в такому разі поручителі
відповідають перед кредитором
солідарно.

Зазначені вище доводи
апеляційної скарги не ґрунтуються на
матеріалах справи та нормах діючого
законодавства, а саме положеннях ст.
ст. 553, 554 ЦПК України а також положеннях
ст. 11 ЦПК України згідно якої позивач
вправі сам обирати способи захисту
своїх порушених прав.

Також апелянтом вказувалось на
те, що судом першої інстанції
безпідставно не було направлено дану
справу до Чорноморського районного
суду АР Крим, де відкрито провадження з
тих самих підстав та стосовно того
самого предмету спору, а саме, про
стягнення з ОСОБА_8, як з поручителя та
іпотекодавця, суми заборгованості за
кредитним договором, з підстав
порушення боржником, ТОВ «Цезар», умов
вищезазначеного договору. А також те,
що 24 січня 2014 року Чорноморським
районним судом АР Крим було винесено
рішення, яким частково задоволено
позовні вимоги, та стягнуто з ОСОБА_8 на
користь ПАТ «Брокбізнесбанк» суму
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 12849949,01 гривень та судовий
збір шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки. На думку апелянта
наявність двох судових рішень є
подвійним стягненням, що суперечить
нормам діючого законодавства.

Дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що розгляд
справи здійснювався судом у
відповідності до норм процесуального
права щодо дотримання позивачем
правил підсудності та законодавчо
визначених підстав щодо передачі
справи до іншого суду як і підстав щодо
зупинення провадження.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотриманням норм
процесуального та матеріального права
і підстав для його скасування з
доводів викладених у апеляційній
скарзі нема.,

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 308, 312, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

у
х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 6 березня 2014 року

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: