Провадження № 2/752/1374/14
14.07.2014 року Голосіївський районний суд
міста Києва у складі головуючого судді
Фролова М.О., при секретарі Гончарову
І.М. розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
майна спільною сумісною власністю,
визнання договору недійсним,
витребування майна із чужого
незаконного володіння та визнання
в листопаді 2013 р. ОСОБА_1 (надалі -
позивач) звернулася до Голосіївського
районного суду міста Києва з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 (надалі - відповідачі)
про встановлення факту проживання
однією сім'єю, визнання майна спільною
сумісною власністю, визнання договору
недійсним, витребування майна з чужого
незаконного володіння та визнання
права власності, при цьому пояснивши
В період з 01.01.2008р. до 21.06.2012р. позивач
ОСОБА_1 проживала разом із відповідачем
ОСОБА_2 однією сім'єю без державної
реєстрації шлюбу з останнім. При цьому
30.08.2009р. було проведено релігійний
обряд церковного вінчання між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 В свою чергу 30.11.2009р.
відповідач ОСОБА_2 набув право
власності на однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право
власності від 23.11.2009р. серії САС № 858075
та реєстраційного напису на
правовстановлюючому документі від
30.11.2009р., вчиненого Київським міським
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна. Разом з цим позивач
зазначила, що в наступному вона згідно
Договору поруки від 10.06.2010р. за № 02-10/199
виступила поручителем за виконання
відповідачем ОСОБА_2 як боржником
зобов'язань за Договором кредиту від
05.10.2006р. за № 08-038/477к, укладеним останнім
з метою оплати внесків згідно Договору
про участь у будівництві від 29.06.2006р. за
№ К-02/3/029 для придбання вищезазначеної
квартири АДРЕСА_1. Наведений Договір
про участь у будівництві від 29.06.2006р. за
№ К-02/3/029 було укладено одноособово
відповідачем ОСОБА_2 Крім того позивач
пояснила, що вона здійснювала оплату
коштів за Договором кредиту від 05.10.2006р.
за № 08-038/477к під час спільного
проживання, що підтверджується її
довідкою про доходи, та за власний
рахунок здійснила ремонт у квартирі
АДРЕСА_1, а також надавала у позику
відповідачу кошти. На підставі
викладеного позивач ОСОБА_1 зазначила,
що спірна квартира АДРЕСА_1 є спільною
сумісною власністю її та відповідача
ОСОБА_2 Однак в наступному у позивача
погіршилися стосунки із відповідачем
ОСОБА_2 та з 21.06.2012р. вона припинили
спільне проживання з останнім, виїхала
із квартири АДРЕСА_1. Разом з цим
позивач зазначила, що пізніше без її
відома та згоди відповідач ОСОБА_2
продав спірну квартиру АДРЕСА_1
відповідачу ОСОБА_3 за Договором
купівлі-продажу 11.10.2013р. Враховуючи
наведене позивач ОСОБА_1 зазначила, що
відповідачем ОСОБА_2 було незаконно
відчужене без її згоди спільно набуте
ними як подружжям майно, яке
знаходилося в їх спільній сумісній
власності. У зв'язку із зазначеним
позивач просила встановити факт
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу позивача та
відповідача ОСОБА_2 з 01.01.2008р. по 01.08.2013р.;
визнати квартиру АДРЕСА_1, спільною
сумісною власністю позивача та
відповідача ОСОБА_2; визнати недійсним
Договір купівлі-продажу однокімнатної
квартири АДРЕСА_1 укладений 11.10.2013р. між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3; витребувати з
незаконного володіння ОСОБА_3 нерухоме
майно - квартиру АДРЕСА_1; визнати за
позивачем право власності на 1/2
ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, без
поділу вказаної квартири в натурі.
Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав та просив
задовольнити позовні вимоги повністю.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник
у судовому засіданні позов не визнали
та просили відмовити у задоволені
позовних вимог повністю. При цьому
відповідач ОСОБА_2 заперечив утворення
однієї сім'ї із позивачем, оскільки
вони не вели спільного господарства, не
здійснювали спільних витрат на
придбання майна та між ними не склалися
відносини притаманні подружжю, а
позивач ОСОБА_1 позичала йому кошти за
розписками. Крім того відповідач
пояснив, що уклав одноособово та до
знайомства із позивачем Договір про
участь у будівництві від 29.06.2006р. за №
К-02/3/029, Договір купівлі-продажу
облігацій від 29.09.2006р. за № К-029/44/06 і
Договір кредиту від 05.10.2006р. за № 08-038/477к
для придбання квартири АДРЕСА_1. При
цьому відповідачем до знайомства із
позивачем було оплачено за власні
кошти згідно меморіального ордерувід
02.10.2006р. за № 2 і від 05.10.2006р. за № 1 та
набуто у власність на своє ім'я іменні
цільові безпроцентні облігації, які
закріплювали майнове право ОСОБА_2 на
отримання завершеної будівництвом
квартири АДРЕСА_1 за Договором
купівлі-продажу облігацій від 29.09.2006р.
за № К-029/44/06. Разом з цим відповідачем
06.10.2008р. було пред'явлено належні йому
облігації до погашення для реалізації
свого майнового права та отримано за
ними квартиру АДРЕСА_1 згідно Акта про
пред'явлення Лота облігацій до
погашення від 06.10.2008р. та Акта
прийому-передачі приміщення від
06.10.2008р. У зв'язку із наведеним
відповідач зазначив, що квартира
АДРЕСА_1 є його особистою приватною
власністю. Крім того, відповідач ОСОБА_2
зазначив що він та його батько
здійснювали погашення боргу за
Договором кредиту від 05.10.2006р. за №
08-038/477к та ремонт у квартирі АДРЕСА_1,
без у часті позивача.
Представник відповідача ОСОБА_3 у
судовому засіданні позов не визнала та
просила відмовити у його задоволені в
частині, що стосується визнання
недійсним договору та витребування
квартири із чужого володіння та
визнання права власності. Стосовно
вимог встановлення факту проживання
однією сім'єю - поклалася на розсуд
суду.
Врахувавши надані сторонами пояснення,
з'ясувавши обставини, на які вони
посилалися, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин,
та правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
дійшов до висновків про необхідність
відмовити у задоволені позовуповністю,
у зв'язку з наступним.
Судом встановлено і не заперечувалось
сторонами, що дійсно у період з січня 2008
року по червень 2012 року позивач та
відповідач проживали разом.
Положеннями ч. 1. ст. 74 СК України
визначено, якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними.
Разом з цим згідно ч. 2 ст. 3 СК
України,сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
При цьому у положеннях п. 20 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21 грудня
2007 року за № 11 роз'яснено, що при
застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ
майна осіб, які проживають у фактичних
шлюбних відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.
До того ж Конституційним Судом України
у рішенні від 03.06.1999р. за № 5-рп/99 (справа
про офіційне тлумачення терміна «член
сім'ї») визначено таку обов'язкову
ознаку члена сім'ї, як ведення
спільного господарства.
Таким чином, для застосування положень
ст. 74 СК України необхідно встановити
факт проживання чоловіка і жінки
однією сім'єю, що полягає у наявній
сукупності таких елементів, як спільне
проживання, їх взаємопов'язаність
спільним побутом та його веденням,
наявність у них усталених взаємних
прав та обов'язків один до одного, що
притаманні подружжю.
Однак, позивачем ОСОБА_1 не надано суду
та в матеріалах справи відсутні докази
на підтвердження існування між нею та
відповідачем ОСОБА_2 таких обов'язкових
елементів сім'ї як взаємопов'язаність
спільним побутом та його ведення,
наявність у них усталених взаємних
прав та обов'язків, що притаманні
подружжю в період з 01.01.2008р. до 21.06.2013р.
Суд вважає, що в даному конкретному
випадку факт спільного проживання не
призвів до утворення сім'ї. Наявність
психо-емоційного зв'язку та
особистісної взаємної схильності
сторін у період їх спільного
проживання не утворило стійкого,
юридично значимого стану сімейних
відносин. Спільні майнові відносини
сторони врегульовували відповідними
зобов'язальними правочинами. Відтак,
особистісна кореспонденція
представлена в судове засідання та
письмові заяви сусідів на
підтвердження факту спільного
проживання правового значення не мають
і не розцінюється судом у якості
При цьому суд зазначає, що надана
позивачем грамота від 30.08.2009р.
підтверджує проведення релігійного
обряду між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, однак не
засвідчує виникнення в наступному між
ними сімейних відносин, спільного
побуту та його ведення, виникнення
взаємних прав та обов'язків, які
притаманні подружжю.
До того ж положеннями ч. 3 ст. 21 СК
України визначено, що релігійний обряд
шлюбу не є підставою для виникнення у
жінки та чоловіка прав та обов'язків
подружжя, крім випадків, коли
релігійний обряд шлюбу відбувся до
створення або відновлення органів
державної реєстрації актів цивільного
Крім того суд зазначає, що з наданих
позивачем фотографій не можливо
встановити протягом якого періоду їх
було зроблено та за яких обставин, у
яких стосунках перебували сторони на
час фотографування, наведене також не
було зазначено і обґрунтовано
В свою чергу положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК
України унормовано, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 58 ЦПК
України суд не бере до розгляду докази,
які не стосуються предмета
Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
Крім того позивачем ОСОБА_1 зазначено у
позові і визнано її представником в
судовому засіданні, що протягом
наведеного періоду позивач ОСОБА_1
надавала як кредитор у позику ОСОБА_2 як
боржнику грошові кошти за розпискою та
Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.
Суд дійшов до висновку, що наведене
свідчить про наявність роздільного
побуту між позивачем і ОСОБА_2 та
існування між останніми цивільних
відносин зобов'язального характеру, а
не взаємних прав та обов'язків, що
притаманні подружжю.
При цьому відповідачем ОСОБА_2 не
визнано існування сімейних стосунків і
заперечено ведення спільного побуту у
відносинах із позивачем ОСОБА_1
На підставі вищевикладеного суд
приходить до висновку про відсутність
достатніх та обґрунтованих підстав для
визнання факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу позивача та
відповідача ОСОБА_2 в період з 01.01.2008р.
Суд оцінюючи в сукупності пояснення
учасників судового засідання і докази
досліджені в ході судового розгляду
вважає, що позовні вимоги щодо визнання
факту проживання однією сім'єю не
знайшли своuj підтвердження і в
обґрунтування такого висновку суду
покладаються усі докази і пояснення у
їх сукупності, які на переконання суду
не залишають місця для гіпотетичної
оцінки фактів, а в повній мірі і цілком,
надають суду можливість дійти
категоричного висновку про
необхідність констатувати
недоведеність такої позовної вимоги.
Щодо позовних вимог про визнання
спільною сумісною власністю позивача
та відповідача ОСОБА_2 спірної квартири
АДРЕСА_1, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що 29.06.2006р. між
ОСОБА_2 як інвестором та ТОВ
«Будівельна компанія «Міськжитлобуд»
було укладено Договір про участь у
будівництві від за № К-02/3/029.
Згідно умов п. 2.1 - 3.9 Договору про участь
у будівництві від за № К-02/3/029
товариство зобов'язалося передати
інвестору ОСОБА_2 у власність об'єкт, -
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, шляхом
погашення сукупного пакета облігацій
(лоту), що посвідчують право вимоги та
відповідають площі квартири АДРЕСА_1.
При цьому, 29.09.2006р. ОСОБА_2 було укладено
Договір купівлі-продажу облігацій від.
за № К-029/44/06, згідно умов якого останні
зобов'язався оплатити і прийняти у
власність цінні папери (лот), що
посвідчують право вимоги та
відповідають площі квартири АДРЕСА_1.
Разом з цим 05.10.2006р. ОСОБА_2 було
укладено Договір кредиту за № 08-038/477к,
згідно умов якого останній отримав на
умовах кредиту кошти для їх цільового
використання шляхом придбання цінних
паперів (лоту), що посвідчують право
вимоги та відповідають площі квартири
При цьому згідно меморіального ордеру
від 02.10.2006р. за № 2 і від 05.10.2006р. за № 1
ОСОБА_2 було оплачено для придбання у
власність безпроцентні облігації (лот)
за Договором купівлі-продажу облігацій
від. за № К-029/44/06, які відповідали площі
квартири АДРЕСА_1 та посвідчували право
Положеннями ч. 1 ст. 117 ЦК України
визначено, що об'єктами цивільних прав
є речі, у тому числі гроші та цінні
папери, інше майно, майнові права,
результати робіт, послуги, результати
інтелектуальної, творчої діяльності,
інформація, а також інші матеріальні і
нематеріальні блага.
Таким чином, в період до моменту
виникнення відносин із позивачем,
відповідач ОСОБА_2 став інвестором
квартири АДРЕСА_1, отримав у власність
цінні папери (лот) та відповідне
майнове право вимоги на передання йому
(на отримання) закінченої будівництвом
квартири АДРЕСА_1. При цьому зазначені
цінні папери (лот) та майнове право
оплачено за рахунок особистих коштів
ОСОБА_2, які було взято останнім на
умовах кредиту та до моменту
виникнення відносин із позивачем.
Разом з цим вбачається, що ОСОБА_2
реалізуючи власне майнове право та
пред'являючи належні йому цінні папери
(лот) до погашення емітентом, отримав за
ними в якості результату своєї
інвестиційної діяльності квартиру
АДРЕСА_1, згідно Акта про пред'явлення
Лота облігацій до погашення від 06.10.2008р.
та Акта прийому-передачі приміщення
В наступному ОСОБА_2 отримав щодо
квартири АДРЕСА_1 свідоцтва про право
власності від 23.11.2009р. серії САС № 858075
та реєстраційний напис на
правовстановлюючому документі було
вчинено 30.11.2009р. Отже, відповідачем було
набуто квартиру АДРЕСА_1 в наслідок
реалізації свого майнового права за
рахунок належних особисто йому цінних
паперів, без участі позивача та до
моменту виникнення відносин із нею,
тобто із метою власного проживання.
В свою чергу суд зазначає, що позивачем
не надано та в матеріалах справи
відсутні докази на підтвердження
здійснення нею витрат на погашення
заборгованості за Договором кредиту за
№ 08-038/477к. При цьому надана позивачем
довідка про доходи від 23.10.2013 за № 13/5-526
не підтверджує здійснення останньою
сплати коштів за Договором кредиту за
№ 08-038/477к, оскільки не свідчить про
наявність причиново-наслідкового
зв'язку між наявністю зазначених
доходів та можливими виплатами. До того
ж суд зазначає, що в разі здійснення
позивачем погашення заборгованості за
Договором кредиту за № 08-038/477к замість
відповідача ОСОБА_2, позивач отримає
право вимоги кредитора в частині
виконаного грошового зобов'язання до
боржника (п. 4 ч. 1 ст. 512, ч. 3 ст. 528 ЦК
України), тобто вимоги про повернення
коштів, а не визнання її права
власності на нерухоме майно, - квартиру
АДРЕСА_1, набуту відповідачем за іншим
Крім того укладення позивачем Договору
поруки від 10.06.2010р. за № 02-10/199 щодо
забезпечення зобов'язань ОСОБА_2 за
Договором кредиту за № 08-038/477к, не
свідчить про виконання наведеного
зобов'язання саме позивачем ОСОБА_1
замість ОСОБА_2 До того ж суд зазначає,
що в разі виконання позивачем як
поручителем зобов'язання відповідача
як боржника за Договором кредиту за №
08-038/477к, позивач отримає право
кредитора у цьому грошовому
зобов'язанні та зможе вимагати від
боржника повернення коштів (ч. 2 ст. 556 ЦК
України), а не визнання її права
власності на нерухоме майно, - квартиру
АДРЕСА_1, набуту відповідачем за іншим
Також позивачем не надано суду та в
матеріалах справи відсутні докази на
підтвердження понесених нею витрат з
проведення ремонту квартири АДРЕСА_1,
розміру таких витрат, факту проведення
ремонту у квартирі АДРЕСА_1, наявності
згоди ОСОБА_2 як власника на проведення
такого ремонту у квартирі АДРЕСА_1.
Згідно вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
На підставі вищевикладеного суд
приходить до висновку, що ОСОБА_2 за
власний рахунок здійснив оплату цінних
паперів (вартості квартири за ними) та
самостійно уклав правочини і вчинив
інші юридично значущі дії для набуття в
приватну власність квартири АДРЕСА_1,
без участі позивача та до моменту
виникнення відносин із нею, у зв'язку з
чим відсутні підстави для визнання
права спільної сумісної власності
позивача на квартиру АДРЕСА_1 оскільки
зворотного стороною позивача не
Щодо вимог позивача про визнання
недійсним Договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 11.10.2013р. та
витребування квартири АДРЕСА_1, суд
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ листом від 05.12.2011р. зазначив
правову позицію Верховного Суду
України щодо аналогічних позовних
вимог: «встановлення факту проживання
чоловіка та жінки однією сім'єю, так і
встановлення належності їм майна на
праві спільної сумісної власності на
підставі статті 74 СК України
пов'язується з набранням законної сили
рішенням суду, яким такі юридичні факти
встановлені. У зв'язку із цим визнання
недійсним на підставі статті 578 ЦК
України та статті 6 Закону України «Про
іпотеку» договору іпотеки, який був
укладений за два роки до цього не
впливає на зміст правовідносин, які
склалися у зв'язку із укладенням такого
договору, оскільки на момент укладення
оспорюваного правочину єдиним
власником спірної квартири (предмета
іпотеки) був чоловік, який при
посвідченні договору зазначив, що на
момент придбання квартири фактичних
шлюбних відносин ні з ким не
підтримував (постанова від 7 листопада
2011 року № 6-44 цс 11)».

На підставі вищевикладеного суд
приходить до висновку про необхідність
відмовити у задоволені вимоги позивача
щодо визнання недійсним укладеного між
відповідачами Договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від
11.10.2013р. та витребування цього майна,
оскільки зазначені позивачем щодо
наведеного підстави не знайшли свого
підтвердження під час здійснення
судового розгляду та були спростовані
відповідачами і їх представниками.

Керуючись ст. ст. 1-5, 8, 10, 11, 26, 27, 30, 60, 109, 118,
119, 208-209, 212-215ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
майна спільною сумісною власністю,
визнання договору недійсним,
витребування майна із чужого
незаконного володіння та визнання
права власності - відмовити у повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
рішення яке було ухвалено без участі
особи, яка її оскаржує протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.
Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду міста Києва через
Голосіївський районний суд міста
Києва.

Суддя