У Х В А Л А іменем україни 16 липня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоМакарчука М.А. суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної
Т.О., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Тернівка
Дніпропетровської області в м.
Тернівці Дніпропетровської області
про стягнення моральної шкоди у зв'язку
з ушкодженням здоровя на виробництві,
за касаційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Тернівка
Дніпропетровської області на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 19 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вищевказаним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Тернівка
Дніпропетровської області (далі -
Відділення Фонду), посилаючись на те, що
за час роботи на підприємстві
вугільної промисловості, з січня 1991
року по 04 грудня 2012 року, а саме, 20
серпня 2003 року, стався нещасний
випадок, що підтверджується актом № 47
про нещасний випадок від 23 серпня 2003
року, яким позивачу було вперше
встановлено 10 % втрати працездатності,
що підтверджується довідкою МСЕК від 28
квітня 2004 року.

Позивач просить
стягнути з відповідача на його користь
на відшкодування моральної шкоди 2 тис.
гривень.

Рішенням Тернівського
міського суду Дніпропетровської
області від 17 грудня 2013 року в
задоволені позову було відмовлено.

Рішенням апеляційного
суду Дніпропетровської області від 19
березня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано, ухвалено нове
рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено.
Стягнуто з Відділення Фонду на користь
ОСОБА_4 моральну шкоду у сумі 2 тис. грн.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі Відділення Фонду
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та рішення апеляційного
суду, ухвалити у справі нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судом норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції, керуючись
положеннями ст. 237-1 КЗпП України та ст. 13
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», виходив із того, що
позов заявлено до неналежного
відповідача, вважаючи, що позивачеві
первинно встановлено втрату
працездатності, що відноситься до
категорії стійкої втрати з 28 травня 2013
року.

Апеляційний суд, скасувавши рішення
суду першої інстанції та ухваливши
нове рішення, яким позов задоволено,
виходив із того, що на момент
виникнення у позивача права на
відшкодування моральної шкоди −? у 2004
році - були чинними положення ст. ст. 21,
28, 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», що передбачали
обов'язок Фонду провести страхову
виплату за моральну шкоду за наявності
заподіяння такої шкоди. Судовий збір у
розмірі 229 грн 40 коп. на користь держави
стягнуто з відповідача на підставі
вимог ст. 88 ЦПК України.

У частині задоволення позовних вимог
про відшкодування моральної шкоди
рішення апеляційного суду є законним і
обґрунтованим з огляду на наступне.

Встановлено, що за загальним правилом
про дію нормативно-правового акта у
часі до кожної події, факту чи відносин
застосовується той
нормативно-правовий акт, який був
чинним на момент, коли вказана подія,
факт чи відносини мали місце, а не на
момент пред'явлення позову. У разі, коли
право на відшкодування моральної шкоди
виникало у позивача до 01 січня
2006 року, тобто до набрання чинності як
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік», так і Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік», якими було зупинено дію
норм, що передбачали право потерпілих
на відшкодування моральної шкоди, та за
Законом України Про внесення змін до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 лютого 2007 року
потерпілі мали право на відшкодування
моральної шкоди з Фонду соцстраху,
незалежно від моменту звернення до
суду та дати ухвалення судового
рішення.

Встановлено, що згідно з довідкою МСЕК
від 28 квітня 2004 року ОСОБА_4
первинно встановлено 10 % втрати
професійної працездатності у зв'язку з
виробничою травмою (а. с. 40).

Апеляційний суд, враховуючи викладене,
дійшов обґрунтованого висновку про
задоволення позову про відшкодування
моральної шкоди, оскільки право на
відшкодування моральної шкоди виникло
у позивача до 01 січня 2006 року. Розмір
моральної шкоди визначено судом
відповідно до вимог ст. 23 ЦК України з
урахуванням роз'яснень, наведених у
п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду Україні від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», засад розумності і
справедливості та відсотків втрати
працездатності.

Посилання заявника на ту обставину, що
позивачем пропущено строк позовної
давності, є безпідставними та не
ґрунтуються на закону з огляду на
наступне.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК
України позовна давність не
поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, тобто і на вимоги про
відшкодування моральної шкоди.

Аналогічні роз'яснення містяться і в
п.16 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди».

Крім того, Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» (в редакції 2003 року)
передбачено, що призначене, але не
одержане застрахованою особою
своєчасно матеріальне забезпечення
виплачується за минулий час без
обмеження будь-яким строком у розмірі,
встановленому на час настання
страхового випадку.

Як убачається з матеріалів справи,
підставою для звернення до суду стало
завдання позивачу моральної шкоди у
зв'язку з травмою, яку він отримав під
час виконання своїх трудових
обов'язків у 2003 році.

Вказані моральні страждання були
підтверджені у 2004 році висновком МСЕК
від 28 квітня 2004 року.

Оскільки правовідносини з приводу
відшкодування моральної шкоди є
триваючими і продовжують існувати
після набрання чинності ЦК України, то
до пред'явленого ОСОБА_4 позову слід
застосовувати правила цього Кодексу.

Однак у частині стягнення з Фонду
судового збору судові рішення належить
скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

При здійсненні правосуддя у цивільних
справах суди повинні вирішувати
питання, пов'язані з судовими витратами
у відповідності до вимог ЦПК України та
Закону України «Про судовий збір» (далі
- Закон).

У п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону передбачено, що від
сплати судового збору звільняються
органи Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України.

Тобто, незалежно від того, яким
учасником спору, що розглядається у
порядку цивільного судочинства,
виступає Фонд чи його органи, судові
витрати у вигляді судового збору вони
не сплачують і ці витрати
компенсуються за рахунок держави (ч. 2
ст. 88 ЦПК України).

Судами вказаних вимог закону не
дотримано, тому рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
у частині стягнення з Відділення Фонду
судового збору в розмірі 229 грн 40 коп. на
користь держави належить скасувати
справу в цій частині направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Тернівка
Дніпропетровської області
задовольнити частково.

Рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 19
березня 2014 року у частині стягнення з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Тернівка
Дніпропетровської області 229 грн 40 коп.
судового збору на користь держави
скасувати, справу в цій частині
направити на новий апеляційний
розгляд.

У іншій частині
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19
березня 2014 року залишити без змін.

Рішення оскарженню не
підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: А.О. Леванчук В.А. Нагорняк Т.О.
Писана Г.В. Юровська