Справа №752/8929/14-ц
Провадження № 2/752/3839/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.11.2014 року Голосіївський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді -
Колдіної О.О.

з участю секретаря
-
Овдій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПРИВАТ ЛІЗИНГ» про
стягнення коштів,-

в с т а н о
в и в:

позивачі звернулись до суду з позовом
до ТОВ «ПРИВАТ ЛІЗИНГ» про стягнення на
користь ОСОБА_1 втрат від інфляції в
розмірі 106595,09 гривень та 3% річних в сумі
57671,55 гривень, стягнення на користь
ОСОБА_2 втрат від інфляції в розмірі
106595,09 гривень та 3% річних в сумі 57671,55
гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані
тим, що відповідно до рішення
Голосіївського районного суду м.Києва
від 23.11.2011р. з ТОВ «ПРИВАТ ЛІЗИНГ» на
користь позивачів були стягнуті кошти
по 420162 гривень на користь кожного в
якості частини вартості майна
Товариства, належних позивачам, як
спадкоємцям їх померлого сина ОСОБА_3,
який на момент смерті був учасником ТОВ
«ПИРВАТ ЛІЗИНГ».

Зазначені кошти на виконання
судового рішення в сумі 840324 гривні з
рахунку ВДВС на банківський рахунок
представника позивача ОСОБА_4 були
перераховані лише 07.05.2014 р.

На підставі положень ст.625 ЦК
України позивачі просять стягнути з
відповідача інфляційні втрати та 3%
річних від суми боргу в зв»язку з
простроченням виконання грошового
зобов»язання за період з 10.10.2009 р. по
06.05.2014 р.

Представник позивачів в
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги і обґрунтування позову в
повному обсязі та просив суд позов
задовольнити, посилаючись на те, що
20.02.2009 р. ОСОБА_1 та 28.02.2009 р. ОСОБА_2, як
спадкоємці одного із учасників
Товариства, який помер, склали
нотаріально посвідчені заяви про їх
відмову від вступу до ТОВ «ПРИВАТ
ЛІЗИНГ», в зв»язку з чим у відповідача
виник обов»язок сплатити кожному із
спадкоємців частину вартості майна.
Зазначені зобов»язання не були
виконані відповідачем в добровільному
порядку в зв»язку з чим ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 були вимушені звернутись до
суду і рішення суду виконувалось в
примусовому порядку. 10.10.2012 р.
відповідач перерахував для передачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошові кошти по 420162
гривні кожному на депозит приватного
нотаріуса Дніпропетровського міського
нотаріального коругу ОСОБА_6
Зазначеними діями, на думку
представника позивача, відповідач
визнав свій обов»язок по виплаті
зазначених коштів чим перервав строк
позовної давності. Внесення коштів не
депозитний рахунок нотаріуса було
визнано неналежним виконанням
судового рішення, що було встановлено
Голосіївським районним судом м.Києва.
Фактично рішення суду від 23.11.2011 р. було
виконано ТОВ «ПИРВАТ ЛІЗИНГ» 07.05.2014 р.,
коли грошові кошти в сумі 840324 гривні
були перераховані на рахунок
представника позивачів.

Представник відповідача
заперечував проти задоволення
позовних вимог, посилаючись на те, що
обов»язок щодо виплати частки майна
Товариства при виході його учасника не
є договірним зобов»язанням, а тому, на
його думку, положення ст..625 ЦК України
не можуть бути застосовані до
правовідносин, що виникли між
сторонами. Як зазначив представник
відповідача, позивачі не звертались до
ТОВ «ПРИВАТ ЛІЗИНГ» з письмовою
вимогою щодо сплати зазначених коштів,
а тому їх право не є порушеним. Крім
того, представник відповідача вважає,
що є необґрунтованими вимоги позивачів
щодо стягнення інфляційних втрат та 3%
річних, починаючи саме з 10.10.2009 р., і
подав заяву про застосування судом
положень ст.267 ЦК України в зв»язку з
пропуском строку позовної давності для
звернення до суду з даними вимогами.

Вислухавши сторони,
дослідивши матеріали цивільної справи,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
помер ОСОБА_3, який на момент смерті був
учасником Товариства «ПРИВАТ ЛІЗИНГ».

В силу положень ст.54 Закону
України «Про господарські товариства»
при виході учасника з товариства з
обмеженою відповідальністю йому
виплачується вартість частини майна
товариства, пропорційна його частці у
статутному капіталі.

Зазначені права учасника товариства
на отримання вартості частини майна
товариства закріплені також
положеннями ст.148 ЦК України.

Відповідно до ст.147 ЦК України частка у
статутному капіталі товариства з
обмеженою відповідальністю переходить
до спадкоємця фізичної особи або
правонаступника юридичної особи -
учасника товариства, якщо статутом
товариства не передбачено, що такий
перехід допускається лише за згодою
інших учасників.

В силу положень ст.54 Закону
України « Про господарські товариства»
виплати товариством вартості частини
його майна при виході учасника повинні
бути проведені протягом 12 місяців з дня
виходу учасника.

Тобто обов»язок Товариства
виплатити частину вартості майна
товариства настає через 12 місяців
після смерті учасника.

З огляду на положення вищезазначених
норм чинного законодавства у разі
виходу одного із учасників із
товариства у останнього виникає
обов»язок саме сплатити вартість
частки майна у товаристві, що належала
даному учаснику, в зв»якзу з чим дане
зобов»язання є грошовим і виникає в
силу закону, в зв»язку з чим посилання
представника відповідача на те, що дані
зобов»язання не є грошовими не можуть
бути прийняті судом, оскільки не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства.

Судом встановлено, що
спадкоємцями ОСОБА_3 після його смерті
є його батьки: ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

20.02.2009 р. ОСОБА_1 та 28.02.2009р. ОСОБА_2
подали до ТОВ «ПРИВАТ ЛІЗИНГ» заяви про
їх відмову від вступу до Товариства,
які останній отримав і зазначені
обставини нічим не спростовані.

В зв»язку з невиконанням
відповідачем свого обов»язку щодо
виплати спадкоємцям померлого
учасника товариства вартості його
частки у майні товариства ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в квітні 2009 р. звернулись до
Голосіївського районного суду м.Києва
з позовом про стягнення зазначених
коштів в судовому порядку.

23.11.2011 р. Голосіївським районним
судом м.Києва було постановлено
рішення у справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Приват Лізинг»,
треті особи: ОСОБА_7, Товариство з
обмеженою відповідальністю «Приват
Комплект», Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ріа-Лізінг» про
стягнення коштів, відповідно до якого з
ТОВ «Приват Лізинг» на користь ОСОБА_1
стягнуто грошові кошти в розмірі 420162
гривні та на користь ОСОБА_2 також
стягнуто грошові кошти в розмірі 420162
гривні.

В ході розгляду зазначеної
справи судом було встановлено, що ТОВ
«ПРИВАТ ЛІЗИНГ» на момент розгляду
справи не виконано обов»язок зі сплати
позивачам належних їм часток у
вартості майна Товариства.

Відповідно до ухвали
Апеляційного суду м.Києва від 24.04.2012 р.
рішення Голосіївського районного суду
м.Києва від 23.11.2011 р. залишено без змін.

На підставі рішення
Голосіївського районного суду м.Києва
від 23.11.2011 р. судом 21.05.2012 р. видано два
виконавчих листа для кожного із
стягувачів.

25.05.2012 р. старшим державним
виконавцем ВДВС Голосіївського
районного управління юстиції у м.Києві
Качурою Л.В. була винесена постанова
про відкриття виконавчого провадження
№ 32703458 за виконавчим листом про
стягнення з ТОВ «Приват Лізинг» на
користь ОСОБА_2 грошових коштів в
розмірі 420162 гривні.

Постановою старшого
державного виконавця ВДВС
Голосіївського районного управління
юстиції у м.Києві Качури Л.В, від 26.06.2012
р. виконавче провадження № 32703458 про
стягнення грошових коштів на користь
ОСОБА_2 було об»єдано у зведене на
підставі ст.33 Закону України «Про
виконавче провадження» з виконавчим
провадження № 32703790 за виконавчим
листом про стягнення з ТОВ «Приват
Лізинг» на користь ОСОБА_1 грошових
коштів в розмірі 420162 гривні.

Як вбачається з матеріалів
справи і не оспорюється сторонами
10.10.2012 р. ТОВ «ПРИВАТ ЛІЗИНГ» було
перераховано для передачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 на депозит приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 420 162
гривень для кожного із позивачів, що
підтверджується відповідною
квитанцією.

Однак, перерахування коштів
на депозитний рахунок не є належним
виконанням рішення суду про стягнення
з боржника грошових коштів на рахунок
стягувача, що було встановлено в ході
розгляду Голосіївським районним судом
м.Києва заяви ТОВ «ПРИВАТ ЛІЗИНГ» про
визнання виконавчого листа № 2-178211 про
стягнення грошових коштів на користь
ОСОБА_2 таким, що не підлягає виконанню,
оскільки порядок виконання судових
рішень, передбачений Законом України
«Про виконавче провадження», підстав
для внесення коштів на депозитний
рахунок нотаріуса, визначених законом,
не існувало, а зазначені дії лише
ускладнили виконання рішення суду і
унеможливили отримання коштів, що було
встановлено судом у зазначеній справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.61
ЦПК України зазначені обставини не
підлягають доказуванню при розгляді
даної справи.

Однак, на думку суду, ТОВ
«ПРИВАТ ЛІЗИНГ» перерахувавши кошти на
депозитний рахунок нотаріуса вчинила
дії щодо визнання свого обов»язку
перед ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині
виплати їм частки у майні Товариства,
як спадкоємцям учасника, який вибув, що
є підставою для переривання строку
позовної давності.

Як встановлено судом, рішення
Голосіївського районного суду м.Києва
від 23.11.2011 р. було виконано відповідачем
лише 20.03.2014 р. шляхом перерахування
коштів в сумі 924356,40 гривень ( з
врахуванням суми судового збору) на
рахунок ВДВС Голосіївського районного
управління юстиції у м.Києві, які
позивачі отримали через свого
представника 07.05.2014 р. Зазначені
обставини підтверджуються
відповідними платіжними документами і
не оспорюються сторонами.

Відповідно до положень ст.625
ЦК України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов»язання, на
вимогу кредитора обов»язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачі, звертаючись до суду,
просять стягнути з відповідача
інфляційні збитки та 3% річних від суми
боргу за період з 10.10.2009 р. ( в межах
строку позовної давності, який
відрахований позивачем від дати
визнання боргу і внесення коштів на
депозит нотаріуса) по 06.05.2014 р. (до
моменту отримання позивачами коштів).

Представник відповідача
зазначав на пропуск строку позовної
давності позивачами, про що подав
відповідну заяву.

Суд не може погодитись з
позицією представника відповідача,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.256 ЦК України
- позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
(ст.257 ЦК України).

До вимог про стягнення
грошових коштів на підставі положень
ст..625 ЦК України застосовується
загальний строк позовної давності.

Як зазначалось судом вище,
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

В силу положень ст..54 Закону
України «Про господарські товариства»
через 12 місяців з дня смерті учасника
Товариства у ТОВ «ПРИВАТ ЛІЗИНГ» виник
обов»язок сплатити вартість його
частки у майні Товариства., тобто з
18.06.2008 р.

Саме з цього моменту в зв»язку з
невиконання даного грошового
зобов»язання відповідач повинен
сплатити інфляційні збитки та 3 % річних
від суми боргу на підставі положень ч.2
ст.625 ЦК України.

Однак, перебіг позовної
давності переривається вчиненням
особою дії, що свідчить про визнання
нею свого боргу або іншого обов»язку.

ТОВ «ПРИВАТ ЛІЗИНГ»,
перерахувавши кошти на депозитний
рахунок нотаріуса для передачі ОСОБА_2
та ОСОБА_1 по 420162 гривні фактично
визнала свій обов»язок по виплаті
зазначених коштів позивачам, як
спадкоємцям учасника Товариства, який
вибув, тобто 10.10.2012 р. строк позовної
давності стосовно вимог про сплату
іфляційних збитків та 3 % річних від
суми боргу переривається.

Після переривання перебіг
позовної давності починається заново.

Отже, пред»явлення
позивачами вимог щодо стягнення
інфляційних збитків та 3% річних від
суми боргу, починаючи з 10.10.2009 р.
ґрунтується на положеннях ст.ст.257, 264 ЦК
України і дані вимоги заявлені в межах
строку позовної давності.

Проте, на думку суду, є
обґрунтованими заперечення
представника відповідача про те, що
Товариство виконало рішення
Голосіївського районного суду м.Києва
20.03.2014 р., перерахувавши кошти на
рахунок ВДВС Голосіївського районного
управління юстиції, а тому нарахування
інфляційних збитків та 3 % річних по
07.05.2014 р. (по день отримання
представником позивача коштів) є
безпідставним.

Суд вважає, що підлягає стягненню з
відповідача сума інфляційних збитків
та 3% річних за період з 10.10.2009 р. по 20.03.2014
р (по день виконання зобов»язань).

Розрахунок судом інфляційних
збитків здійснюється на підставі даних
Державної служби статистики України
щодо рівня інфляції у відповідний
період.

Наведений позивачами розрахунок
інфляційних збитків є таким, що
відповідає вимогам чинного
законодавства і розрахований шляхом
множення показників рівня інфляції за
відповідний період на суму боргу.

Оскільки суд прийшов до висновку
про задоволення позовних вимог за
період з 10.10.2009 р. по 20.03.2014 р.,то
відповідно індекс інфляції
розраховується судом саме за цей
період ( 121,36% (рівень інфляції за даний
період) х 840324 гривень (загальна сума
боргу перед позивачами) -1019817,20 гривень
(сума боргу з врахуванням індексу
інфляції).

Загальна сума інфляційних
збитків за весь період прострочення
становить 179493,20 гривень ( 1019817,20 гривень
-840324 гривні).

Інфляційні втрати кожного із
позивачів становлять 89746,60 гривень
(179493,20 2).

Також є таким, що може бути взятий
судом за основу розрахунок, наданий
позивачами 3 % річних від суми боргу,
однак з врахуванням того, що термін
прострочення зобов»язання тривав до
20.03.2014 р. ( 840324х3%365х1623 (дні
прострочення)=112856,66 гривень.

Сума 3% річних належна
кожному із позивачів становить 56428,33
гривні (112856,662).

З огляду на викладене,
оцінюючи всі досліджені судом докази в
їх сукупності, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню, в зв»язку з чим з обставин,
викладених судом вище підлягають
стягненню з відповідача інфляційні
збитку в розмірі 89746,60 гривень та 3%
річних від суми боргу в розмірі 56428,33
гривні на кожного із позивачів.

Питання щодо судових витрат
суд вирішує на підставі положень ст..88
ЦПК України і вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивачів судові витрати пропорційно
до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88, 209, 213-215
ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «ПРИВАТ
ЛІЗИНГ» про стягнення коштів
задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «ПРИВАТ
ЛІЗИНГ» на користь ОСОБА_1 інфляційні
втрати в зв»язку з несвоєчасним
виконанням грошового зобов»язання в
розмірі 89746 гривень 60 копійок, 3% річних
від суми боргу в розмірі 56428 гривень 33
копійки, судовий збір 1461 гривня 65
копійок.

Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «ПРИВАТ
ЛІЗИНГ» на користь ОСОБА_2 інфляційні
втрати в зв»язку з несвоєчасним
виконанням грошового зобов»язання в
розмірі 89746 гривень 60 копійок, 3% річних
від суми боргу в розмірі 56428 гривень 33
копійки, судовий збір 1461 гривня 65
копійок.

В іншій частині позовних
вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на
рішення суду подається сторонами
протягом десяти днів з дня його
проголошення до Апеляційного суду
м.Києва через Голосіївський районний
суд м.Києва.

Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя