Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/9714/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Широкової
Л.В.,

суддів Борисюка
Р.М., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання
Ходаківській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Житомирі цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 16 червня 2014 року

по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання подружжя,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду із даним позовом, в
якому просила стягнути на своє
утримання аліменти у розмірі ? частини
усіх видів заробітку (доходів)
відповідача, але не менше 30%
встановленого прожиткового мінімуму,
починаючи від дня пред'явлення позову
до суду.

Свої позовні вимоги мотивувала
тим, що 06.11.1990 року між нею та
відповідачем було укладено шлюб від
якого неповнолітніх дітей не мають. У
період шлюбу їй встановлено II групу
інвалідності, оскільки вона тяжко
хворіла. Позивач зазначала, що не
працює, потребує значної матеріальної
допомоги на ліки та харчування, а
ОСОБА_3 відмовляється у добровільному
порядку надавати матеріальну допомогу
на її утримання.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 16 червня 2014 року
ОСОБА_2 у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати оскаржуване рішення та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує
тим, що рішення суду є незаконним,
необґрунтованим та таким, що ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Судом першої
інстанції не встановлено усіх
обставин, що мають значення для справи,
не досліджено та не надано належної
оцінки доказам у справі, висновки суду
не відповідають обставинам справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності,
що значно перевищує прожитковий
мінімум на одну особу, який
встановлений на 2014 рік, а відповідач не
працює. Крім того, позивачка не довела,
що відповідач спроможний надавати
кошти на її утримання.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду, оскільки суд
дійшов його з дотриманням вимог
матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.75
СК України дружина, чоловік повинні
матеріально підтримувати один одного.
Право на утримання (аліменти) має той із
подружжя, який є непрацездатним,
потребує матеріальної допомоги, за
умови, що другий із подружжя може
надати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із
подружжя, який досяг пенсійного віку,
встановленого законом, або є інвалідом
І, ІІ, чи ІІІ групи (ч.3 ст.75 СК України).

Один із подружжя є таким, що
потребує матеріальної допомоги, якщо
заробітна плата, пенсія, доходи від
використання його майна, інші доходи не
забезпечують йому прожиткового
мінімуму, встановленого законом ( ч. 4
ст.75 СК України).

Аналіз наведених положень закону
дає підстави для висновку, що стягнення
аліментів на утримання подружжя,
можливе лише за сукупності наведених
у ст.75 СК України обставин, а саме:
непрацездатність того з подружжя, хто
звернувся до суду з позовом про
стягнення аліментів, його потреба у
матеріальній допомозі (незабезпечення
прожитковим мінімумом) та
спроможність другого з подружжя
надавати матеріальну допомогу.
Відсутність однієї із цих умов, у тому
числі і можливість платника аліментів
надавати матеріальну допомогу, на
думку колегії суддів, унеможливлює
стягнення аліментів.

Судом з'ясовано та
підтверджується матеріалами справи, що
сторони перебували у шлюбі з 06.11.1990
року, від якого дітей не мають (а.с.4).

Із довідок до актів огляду МСЕК
від 10.04.2012 року та від 26.03.2014 року
вбачається, що ОСОБА_2 10.04.2012 року
отримала 11 групу інвалідності
загального захворювання, спочатку до
01.04.2014 року, а в подальшому -
безтерміново ( а.с.6,44). З серпня 2013 року
вона отримує пенсію. Розмір пенсії у
грудні 2013 року та у січні 2014 року
становить 1846,55 грн. (а.с.28).

Законом України „Про Державний
бюджет України на 2014 рік" (ст.7 Закону)
прожитковий мінімум для осіб, які
втратили працездатність, у січні
визначений у розмірі 949,00 грн., з 1 липня
-974 ,00 грн.

Відтак, ОСОБА_2 отримує пенсію у
розмірі визначеного законом
прожиткового мінімуму.

У порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України, позивачка не надала суду
належних доказів на підтвердження
того, що відповідач має можливість
надавати кошти на її утримання та на
спростування доводів відповідача щодо
відсутності такої можливості.

Ураховуючи наведене, суд дійшов
правильного висновку про
безпідставність позову ОСОБА_2 і
обґрунтовано відмовив у його
задоволенні.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, не
ґрунтуються на законі і доказах, що
відповідно до положень ст.308 ЦПК
України є підставою для відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308,
313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 16 червня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної
скарги до цього суду.

Головуючий:
Судді: