Ухвала

іменем україни

18 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О.,
Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
суми заборгованості за кредитним
договором та звернення стягнення на
предмет іпотеки за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Київського районного
суду м. Харкова від 3 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 28 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ
«Дельта Банк») звернулось до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
30 червня 2006 року між товариством з
обмеженою відповідальністю
«Український промисловий банк» (далі -
ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір, відповідно
до умов якого позичальник отримав
кредитні у розмірі 28 тис. доларів США зі
сплатою 13,5 % річних з кінцевим строк
повернення до 28 червня 2013 року. У
забезпечення виконання зобов'язань за
вказаним договором між банком, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір
іпотеки, предметом якого була квартира
АДРЕСА_1. Оскільки позичальник та
поручителі свої зобов'язання належним
чином виконують, утворилась
заборгованість у розмірі
188 374 грн 95 коп. Зазначав, що 30
червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк»,
АТ «Дельта Банк», правонаступником
якого він є та Національним банком
України було укладено договір про
передачу активів та кредитних
зобов'язань ТОВ
«Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта
Банк».

Ураховуючи наведене, позивач просив
стягнути на його користь з
ОСОБА_4 вказану суму заборгованості за
кредитним договором та звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 3 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 28 січня 2014
року, позов ПАТ «Дельта Банк»
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ПАТ «Дельта Банк» суму
заборгованості за кредитним договором

№ 431/06-КВ від 30 червня 2006 року у розмірі
188 374 грн 95 коп., що включає:
заборгованість за кредитом - 125 601 грн 76
коп., за відсотками -

62 773 грн 19 коп., шляхом звернення
стягнення на нерухоме майно, що
належить ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
відповідно до іпотечного договору

№ 431/06-КВ/Z від 30 червня 2006 року, а саме на
трикімнатну квартиру, загальною площею
64,6 кв.м, житловою площею 43,5 кв.м, яка
розташована за адресою:

АДРЕСА_1, шляхом продажу предмета
іпотеки на публічних торгах у межах
процедури виконавчого провадження за
початковою ціною, встановленою
незалежним експертом на стадії оцінки
предмету іпотеки під час проведення
виконавчих дій. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта
Банк».

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Задовольняючи позов, суди на підставі
доказів, поданих сторонами, які
належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що ОСОБА_4, як
позичальник, інші відповідачі, як
майнові поручителі, порушили умови
кредитного договору та договору
іпотеки, не виконали кредитних
зобов'язань ні первинному кредитору,
ТОВ «Укрпромбанк», ні новому кредитору,
ПАТ «Дельта Банк» до якого на законних
підставах перейшло право вимоги.
Розмір кредитної заборгованості
визначено з урахуванням вимог закону,
умов договору та в межах позовної
давності.

При цьому судами вірно застосовані
положення ст. ст. 11, 33, 38 Закону України
«Про іпотеку».

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильного застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, колегія
суддів вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 3 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 28 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник