У х в а л а

іменем україни

02 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Штелик С.П.,

суддів: Коротуна В.М.,
Попович О.В.,

Дем'яносова
М.В., Касьяна О.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за заявою ОСОБА_3,
заінтересовані особи: Публічне
акціонерне товариство «ДТЕК
Павлоградвугілля», Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлограді
Дніпропетровської області про
встановлення факту, за касаційною
скаргою Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлограді
Дніпропетровської області на рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 18 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищезазначеною заявою,
обґрунтовуючи вимоги тим, що 09 квітня
1991 року при виконанні трудових
обов'язків на шахті «Благодатна» ВО
«Павлоградвугілля» стався нещасний
випадок, внаслідок якого він отримав
травму. Письмовою відповіддю
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлограді
Дніпропетровської області (далі - Фонд)
від 06 вересня 2013 року за № 5309 йому було
відмовлено у видачі направлення на
МСЕК у зв'язку з тим, що він надав копію
акта Н-1 від 09 квітня 1991 року за № 20, а в
даному випадку необхідно було надавати
тільки оригінал цього документу. Однак
факт нещасного випадку
підтверджується наявним у заявника
актом форми Н-1 від 09 квітня 1991 року № 20,
який підписаний директором шахти
Наумовим С.Н.

Враховуючи вказане, заявник просив
встановити факт відповідності
екземпляра акта форми Н-1 від 09 квітня
1991 року № 20 без печатки, наданого йому,
екземпляру акта форми Н-1 від 09 квітня
1991 року № 20, скріпленому печаткою шахти
«Благодатна» ВО «Павлоградвугілля»
Мінвуглепром СРСР, який зберігається в
ПАТ «ДТЕК» Павлоградвугілля. Крім того,
просив встановити факт нещасного
випадку, який стався 09 квітня 1991 року з
заявником при виконанні трудових
обов'язків на шахті «Благодатна» ВО
«Павлоградвугілля» Мінвуглепром СРСР,
за обставин, які зазначені у
вищевказаному акті.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 18 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03
березня 2014 року, заяву було задоволено
частково. Встановлено факт
відповідності екземпляра акта форми Н-1
від 09 квітня 1991 року № 20 без печатки,
наданого ОСОБА_3, екземпляру акта форми
Н-1 від 09 квітня 1991 року № 20, скріпленому
печаткою шахти «Благодатна» ВО
«Павлоградвугілля» Мінвуглепром СРСР,
який зберігається в ПАТ «ДТЕК»
Павлоградвугілля.

Вимоги за заявою ОСОБА_3 в частині
встановлення факту нещасного випадку 09
квітня 1991 року залишено без
задоволення.

У касаційній скарзі Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлограді
Дніпропетровської області просить
скасувати ухвалені судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні заяви відмовити,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції,
з висновком якого погодився й
апеляційний суд, виходив з наявності
підстав для часткового задоволення
заяви.

Проте повністю погодитись із такими
висновками судів не можна.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Судами встановлено, що обставини
нещасного випадку на виробництві, що
стався 09 квітня 1991 року з ОСОБА_3,
зафіксовано в акті за № 20 форми Н-1, який
зберігається у роботодавця 45 років. У
матеріалах справи про зазначений
нещасний випадок зберігався не один
екземпляр акта, а два. При цьому один
акт було скріплено печаткою шахти
«Благодатна» ВО «Павлоградвугілля»
Мінвуглепром СРСР, а другий акт не було
скріплено печаткою. Другий екземпляр,
який не був скріплений печаткою і було
надано заявнику на руки при його
зверненні 01 листопада 2013 року до ПАТ
«ДТЕК «Павлоградвугілля». Ксерокопію
цього екземпляра було засвідчено
печаткою шахтоуправління «Благодатна»
ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля», який є
правонаступником шахти «Благодатна»
ВО «Павлоградвугілля» Мінвуглепром
СРСР.

За змістом ст. ст. 10 та 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК
України надані суду докази мають бути
належними та допустимими.

Частина 4 ст. 60 ЦПК України передбачає,
що доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у
судовому порядку можуть бути
встановлені інші факти, від яких
залежить виникнення, заміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Відповідно до п. 1.7. «Положення про
розслідування та облік нещасних
випадків на виробництві»,
затвердженого постановою Президії
ВЦСПС і Держкомітету СРСР по надзору за
безпечним веденням робіт в
промисловості та атомній енергетиці
від 17.08.1989 № 8-12, (яке діяло на час
складання акту форми Н-1 за № 20 від 09
квітня 1991 року), у випадках виявлення
порушень в правильності оформлення
акту форми Н-1 технічний інспектор
праці, представник органу державного
нагляду на підзвітних підприємствах
мають право вимагати від керівництва
підприємства його перескладання.

Згідно з п. 33 Порядку проведення
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 30.11.2011 року № 1232,
органи державного управління, органи
державного нагляду за охороною праці,
виконавча дирекція Фонду та її робочі
органи відповідно до компетенції,
профспілки мають право вимагати
відповідно до компетенції від
роботодавця (додаткового)
розслідування нещасного випадку,
затвердження чи перегляду
затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1,
визнання акту таким, що пов'язаний з
виробництвом і складення акта за
формою Н-1 у разі, коли виявлено
порушення вимог цього Порядку.

Згідно додатку № 4 (форма Н-1) до Порядку
проведення розслідування та ведення
обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 30.11.2011 року № 1232,
акт Н-1 скріплюється печаткою
підприємства.

Вирішуючи справу, суди належним чином
не врахували, що законодавством
визначено порядок, яким встановлено
механізм виправлення виявлених
порушень порядку проведення
розслідування нещасних випадків.

При цьому, судами не враховано те, що
вищевказаний акт форми Н-1 за № 20 від 09
квітня 1991 року, складений в результаті
розслідування нещасного випадку, який
трапився з заявником, у відповідності
до вимог чинного законодавства, має
бути скріплений печаткою підприємства,
оскільки він дає заявнику право на
отримання страхових виплат згідно
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності».

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судами порушено норми
матеріального та процесуального права,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості. Зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
судових рішень із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлограді
Дніпропетровської області
задовольнити частково.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 18 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 03 березня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П.
Штелик

Судді:
В.М. Коротун

О.В. Попович

М.В. Дем'яносов

О.П. Касьян