Номер провадження: 22-ц/785/5479/14
Головуючий у першій інстанції Шевчук
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Короткова В.Д.

суддів Калараш А.А., Комаровської Н.В.

з участю секретаря Волчанського О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Надра» до ОСОБА_2
про звернення стягнення на предмет
застави, за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційного банку "Надра" на заочне
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 25 лютого 2014 року,

встановила:

В грудні 2013 року позивач звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що на підставі
договору «Автопакет» від 20 лютого 2008
року відповідач отримав у позивача
кредит на покупку автомобіля Mitsubishi Pajero,
випуску 2008 року в сумі 53 500 доларів США
зі строком повернення кредиту 19 лютого
2015 року зі сплатою 12,5% річних за
користування кредитом. Зазначений
автомобіль переданий в заставу
позивачу. Оскільки відповідачем
порушені умови договору по поверненню
кредиту, сплаті відсотків позивач
просив звернути стягнення на
заставлений автомобіль в рахунок
погашення заборгованості на загальну
суму 347 296,73 гривень.

Заочним рішенням
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 25 лютого 2014 року в позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивача
ставиться питання про скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
апеляційну скаргу, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не дотримано порядку
звернення стягнення на заставлене
майно, а звернення до суду з таким
позовом є передчасним, оскільки
позивач спочатку повинен був
звернутися до суду з позовом про
стягнення заборгованості за кредитом.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі договору «Автопакет» від 20
лютого 2008 року відповідач отримав у
позивача кредит в сумі 53 500 доларів США
зі строком повернення кредиту 19 лютого
2015 року зі сплатою 12,5% річних за
користування кредитом, на покупку
автомобіля марки Mitsubishi, модель Pajero, вік
випуску 2008, колір чорний, реєстраційний
номер НОМЕР_1, заводський номер кузова
НОМЕР_2 (а.с.14-17). Зазначеним договором
передбачено, що в забезпечення
повернення кредиту зазначений
автомобіль переданий відповідачем в
заставу.

З розрахунку заборгованості
вбачається, що внаслідок порушення
відповідачем умов повернення кредиту
станом на 17 вересня 2013 року виникла
заборгованість в сумі 347 296,73 грн., яка
складається з

- 292 470,50 грн. - заборгованість за
кредитом;

- 4 973,24 грн. - заборгованість за
відсотками;

- 7 090,44 грн. - пеня;

- 42 762,55 грн. - штраф (а.с.13).

Відповідно до пунктів 3.1.5., 3.1.6. договору
«Автопакет» при порушенні
позичальником умов договору у банку
виникає право на задоволення вимог за
рахунок предмета застави. Звернення
стягнення на предмет застави
здійснюється згідно з чинним
законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про
заставу» визначено, що
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором.

Частиною 6 ст. 20 Закону України «Про
заставу» встановлено, що звернення
стягнення на заставлене майно
здійснюється за рішенням суду або
третейського суду, на підставі
виконавчого напису нотаріуса, якщо
інше не передбачено законом або
договором застави.

Інше передбачено Законом України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 № 1255-IV,
чинним з 1 січня 2004 року, який визначає
правовий режим регулювання обтяжень
рухомого майна, встановлених із метою
забезпечення виконання зобов'язань, а
також правовий режим виникнення,
оприлюднення та реалізації інших прав
юридичних і фізичних осіб стосовно
рухомого майна.

Прикінцевими і перехідними
положеннями Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» передбачено, що
законодавчі та інші нормативно-правові
акти, прийняті до набрання чинності цим
Законом, застосовуються в частині, що
не суперечить цьому Закону.

Отже, Закон України «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень» є спеціальним законом з
питань правового режиму регулювання
обтяжень рухомого майна. Положення
Закону України «Про заставу»
застосовуються лише в частині, що не
суперечать Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень».

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду
в порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із цим
Законом.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрації обтяжень» установлено, що у
разі задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в рішенні
суду зазначаються спосіб реалізації
предмета забезпечувального обтяження
шляхом проведення публічних торгів або
із застосуванням однієї з процедур,
передбачених статтею 26 цього Закону.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 26 цього Закону
визначено, що обтяжувач має право на
власний розсуд обрати один із таких
позасудових способів звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження, зокрема,
продаж обтяжувачем предмета
забезпечувального обтяження шляхом
укладення договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем або на публічних
торгах.

Отже, у разі задоволення позову про
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження суд може
обрати один із способів звернення
стягнення, обраний обтяжувачем на
власний розсуд (аналогічна позиція
міститься в постанові Верховного Суду
України від 26 грудня 2011 року, справа №
3-139гс11).

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_2
порушені умови договору по поверненню
кредиту та відсотків, внаслідок чого
виникла заборгованість у загальному
розмірі 347 296,73 грн. Тому відповідно до
ст.572, ч.1 ст.589 ЦК України, ч.1 ст.24 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень» у
разі невиконання забов»язання,
забезпеченого заставою, Банк набуває
право звернення стягнення на предмет
застави - автомобіль, і позовні вимоги
Банку підлягають задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про те,
що пред»явлення позову про звернення
стягнення на заставлене майно є
передчасним, оскільки позивач спочатку
повинен був звернутися до суду з
позовом про стягнення заборгованості
за кредитом, не ґрунтується на законі
та суперечить вищезазначеним нормам
матеріального права.

Посилання суду першої інстанції на ч.3
ст.24, ч.2 ст.28 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», як на порушення
позивачем процедури звернення
стягнення на автомобіль, є помилковим,
оскільки зазначена в цих статтях
процедура (направлення боржнику
повідомлень, реєстрація в Державному
реєстрі відомостей про звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження, передача
предмета обтяжування у володіння
обтяжувача) відносяться до позасудових
способів звернення стягнення на
предмет застави, про що прямо зазначено
в ч.1 ст.27 цього Закону.

Позивач скористався передбаченим ч.2
ст.24 Закону України «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень» правом звернення до суду без
застосування позасудових способів
звернення стягнення на предмет
застави.

В засіданні колегії суддів представник
Банку підтвердив, що він просить
звернути стягнення на автомобіль
шляхом його продажу Банком з
укладенням від імені ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу з іншою
особою-покупцем. Обраний позивачем
спосіб захисту порушеного права
відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України, а
тому підлягає задоволенню на підставі
п.4 ч.2 ст.25 та п.2 ч.1 ст.26 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень».

Колегія суддів вважає, що сума
заборгованості (347 296 гривень 73 копійки)
є співмірною з вартістю автомобіля, яку
визначили сторони при укладенні
договору, (302 006 грн.), а остаточна сума
реалізації автомобіля може бути
визначена на підставі оцінки,
проведеною суб»єктом оціночної
діяльності. Зазначений висновок
ґрунтується на роз»ясненні, яке надано
в пунктах 41,42 ПОСТАНОВИ ПЛЕНУМУ ВИЩОГО
СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З
РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» №5 від 30 березня 2012
року.

Приймаючи до уваги те, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, судом порушені
норми матеріального та процесуального
права, рішення суду на підставі п.п.3, 4
ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову.

Судові витрати в сумі 5 161 гривню 50
копійок, які понесені позивачем по
сплаті судового збору при подачі
позову (3441 грн.) та подачі апеляційної
скарги (1720,50 грн.) підлягають стягненню
з відповідача на користь позивача на
підставі ч.1 ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 314
ч.2 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Надра» задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 25 лютого 2014 року скасувати.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційного банку «Надра»
задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за
договором «Автопакет» від 20 лютого 2008
року на загальну суму 347 296 гривень 73
копійки, яка складається із:

- заборгованості за кредитом - 292 470
гривень 50 копійок;

- заборгованості за процентами - 4 973
гривень 24 копійки;

- пені - 7 090 гривень 44 копійки;

- штрафу - 42 762 гривні 55 копійок,
звернути стягнення на предмет застави
за договором «Автопакет» від 20 лютого
2008 року, а саме на автомобіль марки
Mitsubishi, модель Pajero, вік випуску 2008, колір
чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1,
заводський номер кузова НОМЕР_2, який
належить ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_3, на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_4, виданого 14.02.2008 року РЕВ-1 при
УДАІ ГУМВС України в Одеській області,
шляхом продажу автомобіля публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «Надра» з укладенням від імені
ОСОБА_2 договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем, зі зняттям
автомобіля з обліку в органах ДАІ
України, та надання банку всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу за ціною на рівні не нижчому за
звичайні ціни на автомобілі, на
підставі оцінки, проведеною суб»єктом
оціночної діяльності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Надра» судовий
збір в сумі 5 161 гривню 50 копійок.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Судді апеляційного суду Одеської
області
В.Д.Коротков

А.А.Калараш

Н.В.Комаровська