Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №2-1491/12
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Галацевич О.М.

суддів
Борисюка Р.М., Широкової Л.В.

з участю секретаря судового засідання
Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3
про припинення права на частку у
спільному майні та визнання права
власності на 1/3 частку квартири,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4,

на рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 04 червня 2014 року, -

встановила:

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з вказаним позовом, у якому, з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог від 03.10.2013 року (а.с. 143),
просила припинити право власності
ОСОБА_2 на належну йому 1/3 частку
квартири АДРЕСА_1, визнати за нею право
власності на зазначену частку,
виплативши відповідачу її вартість у
сумі 53143,00 грн., яку вона внесла на
депозитний рахунок суду. В
обґрунтування позову вказала, що 22.01.2007
року ними була приватизована спірна
квартира, яка згідно зі свідоцтвом про
право власності належить на праві
спільної сумісної власності їй,
відповідачу та їх дочці ОСОБА_3 у рівних
частках по 1/3 кожному. У зв'язку з
виникненням спору щодо користуванням
спірною квартирою, вчиненням
протиправних дій з боку відповідача,
зловживання ним спиртними напоями шлюб
між нею та ОСОБА_5 було розірвано.
Відповідач проживає у власному
житловому будинку і не має потреби в
окремому житлі, а спірна квартира є
неподільною. Тому вважає необхідним
припинити його право власності на
частку у цій квартирі зі сплатою
грошової компенсації.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 04 червня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позов в повному обсязі.

На її думку, суд дійшов помилкового
висновку, що припинення права
власності відповідача на його частку
завдасть істотної шкоди його
інтересам, оскільки останній штучно
погіршив свої житлові умови під час
розгляду справи судом, продавши своїй
сестрі належний на праві власності
житловий будинок, хоча залишився
проживати у ньому.

Заслухавши доводи осіб, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд виходив з того,
що припинення права власності
відповідача на частку в спільному
майні завдасть істотної шкоди його
інтересам.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
на час пред'явлення позову до суду
сторонам належало по 1/3 частки квартири
АДРЕСА_1. Ще 1/3 частка вказаної квартири
належала дочці сторін ОСОБА_3, яка є
третьою особою в справі (а.с. 5).

22.04.2014 року право власності на частку,
яка належала відповідачу,
зареєстровано за позивачем на підставі
рішення апеляційного суду
Житомирської області від 21.11.2013 року
Останнє скасовано ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26.03.2014 року.

Відтак, відповідач фактично є
власником 1/3 частини спірної квартири.

Інша 1/3 частина квартири перейшла у
власність позивача на підставі
договору дарування від 28.04.2014 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Коростенського міського нотаріального
округу ОСОБА_6

Згідно технічної документації спірна
квартира складається: з двох жилих
суміжних кімнат площами 18,6 кв.м. та 14, 5
кв. м; кухні; коридору; санітарної
кімнати; балкону.

Розподіл квартири без втрати її
цільового призначення не можливий, що
підтверджено висновком звіту суб'єкта
оціночної діяльності (а.с. 103).

Відповідно до положень ст. ст. 21, 24, 41
Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, у тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Згідно зі ст. 365 ЦК України право особи
на частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо:
частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Із змісту зазначеної норми закону
вбачається, що припинення права особи
на частку у спільному майні
допускається за наявності будь-якого з
передбачених пунктами 1-3 частини
першої статті 365 ЦК України випадку, але
лише в тому разі, коли таке припинення
не завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

За відсутності згоди співвласника про
поділ спільного майна це питання
вирішується судом.

Висновок про істотність шкоди, яка може
бути завдана співвласнику, вирішується
в кожному конкретному випадку з
урахуванням обставин справи та
особливостей об'єкта, який є спільним
майном.

Враховуючи, що частки співвласників
спірної квартири на час пред'явлення
позову були рівними; належних доказів
щодо неможливості спільного володіння
та користування спільним майном
позивачка суду не надала; іншого житла
відповідач не має, що вказує на можливе
завдання йому істотної шкоди
припиненням права на його частку,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відмову у задоволенні
позову.

Доводи апелянта ОСОБА_4 про те, що на
даний час вона є одноосібним власником
квартири на правильність вирішення
спору не впливає, оскільки право
власності на частку відповідача
оформлене нею на підставі судового
рішення, яке в подальшому скасоване
судом касаційної інстанції. Факт
отримання ОСОБА_4 у дар в 2014 році частки,
належної дочці, а також її посилання на
штучне погіршення відповідачем своїх
житлових умов під час розгляду справи
шляхом продажу належного йому майна,
також не може слугувати підставою для
скасування судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують

Рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстави для
його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 04 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий
Судді: