АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22 - 9261 /2014р.
Головуючий у І інстанції Андрейчук Т.В.
Доповідач Котула Л.Г.
02 липня 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого - судді Котули Л.Г.
Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.
При секретарі Круглику В.В.
розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1  ОСОБА_3 на
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 03 червня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства " Універсал
Банк" про визнання недійсним
кредитного договору.

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася з
позовом до суду до ПАТ " Універсал Банк"
про визнання недійсним договору про
надання споживчого кредиту.

При цьому зазначала , що 5 березня 2008
року вона уклала з ВАТ " Універсал
Банк", правонаступником якого є ПАТ "
Універсал Банк", договір про надання
споживчого кредиту.

Вказаний договір , вважала позивач,
укладений з порушенням вимог Закону
України " Про захист прав споживачів" , а
тому просила визнати його недійсним з
підстав передбачених статтями 203 та 230
ЦК України .

Рішенням Оболонського районного
суду м. Києва від 03 червня 2014 року у
задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства " Універсал
Банк" про визнання недійсним
кредитного договору відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити вимоги,
оскільки судом невірно застосовані
норми матеріального та процесуального
права.

ПАТ "Універсал Банк" належним чином
повідомлений про час і місце судового
розгляду, проте його представник в
судове засідання не з'явився, але його
відсутність не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника ОСОБА_1 ОСОБА_4, який
підтримав апеляційну скаргу та просив
її задовольнити, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання його стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу саме в
момент вчинення правочину.

Положенням частини 2 статті 11 Закону
України "Про захист прав споживачів"( в
редакції чинній на час укладення
договору ) передбачено , що перед
укладенням договору про надання
споживчого кредиту кредитодавець
зобов'язаний повідомити споживача у
письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження
кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит
може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з
коротким описом відмінностей між ними,
в тому числі між зобов'язаннями
споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути
виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість
кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту (перелік усіх витрат,
пов'язаних з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема таких, як адміністративні
витрати, витрати на страхування,
юридичне оформлення тощо);

е) строк, на який кредит може бути
одержаний;

є) варіанти повернення кредиту,
включаючи кількість платежів, їх
частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового
повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки
майна та, якщо така оцінка є необхідною,
ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати
відсотків та про державні субсидії, на
які споживач має право, або відомості
про те, від кого споживач може одержати
докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки
пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної
інформації суб'єкт господарювання,
який повинен її надати, несе
відповідальність, встановлену
статтями 15 і 23 цього Закону.

В силу ч.1 ст. 230ЦК України якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (частина
перша статті 229 цього Кодексу), такий
правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування.

Судом встановлено, що 05 березня 2008
року між ВАТ "Універсал Банк" (далі-
Банк) та ОСОБА_1 було укладено Кредитний
договір № 064-2008-538 (на споживчі
потреби)(далі-Договір), за умовами якого
кредитор зобов'язується надати
позичальнику на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності, та цільового
характеру використання грошові кошти в
сумі 160 000, 00 доларів США, що
еквівалентно по курсу НБУ 808 000,00 грн., а
позичальник зобов'язується прийняти,
належним чином використати та
повернути кредит, а також сплатити
проценти за користування кредитом в
розмірі 13, 45% річних в порядку на
умовах та в строки визначені цим
договором. Сторони погодили, що розмір
базової процентної ставки може
змінюватися згідно умов цього
договору, строком кредитування до 01
березня 2028 року (п.1.1, 1.4 Договору) (а.с.4).

Зі змісту пункту 8.5 Договору
випливає, що уклавши цей договір
Позичальник підтверджує, що розуміє
наслідки настання валютних ризиків за
кредитом в іноземній валюті та йому
повідомлена інформація щодо методики
визначення курсів і комісій пов'язаних
з конвертацією валюти; до укладення ним
цього договору він був ознайомлений в
письмовій формі з інформацією про
умови кредитування та орієнтовану
сукупну вартість кредиту у кредитора, а
саме: 1) найменування та
місцезнаходження кредитора - юридичної
особи та його структурного підрозділу;
2) умови кредитування (зокрема, щодо
можливої суми кредиту, строку на який
кредит може бути одержаний, мети, для
якої кредит може бути використаний,
форми та видів його забезпечення,
необхідності здійснення оцінки майна
та, якщо така оцінка є необхідною, ким
вона здійснюється; наявних форм
кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, у тому числі між
зобов'язаннями позичальника; типу
процентної ставки (фіксованої,
плаваючої тощо ); переваг та недоліків в
пропонованих схем кредитування); 3)
орієновану сукупну вартість кредиту (з
урахуванням : (а) процентої ставки за
кредитом, вартості усіх сукупних
послуг, а також інших фінансових
зобов'язань споживача, які пов'язані з
отриманням, обслуговуванням і
погашенням кредиту (у тому числі на
користь третіх осіб - страховиків,
оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів
тощо); (б) варіантів погашення кредиту,
включаючи кількість платежів, їх
періодичність та обсяги; (в) можливості
та умов дострокового погашення кредиту
) тощо.

У Додатку 5 до паспорту продукту
"Кредит під заставу нерухомості"
зазначено , що позивач з умовами
кредитування, орієнтованою сукупною
вартістю кредиту, а також перевагами і
недоліками продукту ознайомлена про
що свідчить підпис позивача (а.с.23-25).

З наведеного випливає, що відповідач
перед укладенням кредитного договору
повідомив ОСОБА_1 інформацію
передбачену ст.11 Закону України " Про
захист прав споживачів ", розділом 3
Постанови Національного банку України
від 10 травня 2007 року № 168 " Про
затвердження Правил надання банками
України інформації споживачу про
умови кредитування та сукупну
вартість кредиту " .

Наведені обставини свідчать про те ,
що Банк діяв відповідно до умов
договору, Правил та в межах чинного
законодавства.

Відмовляючи в задоволені позову, суд
дійшов правильного висновку про
відсутність підстав до задоволення
позову , оскільки позивач не довів, що
під час укладення оспорюваного
договору Банк ввів позивача в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення, так як не надав інформацію
необхідну для здійснення свідомого
вибору, а відтак дійшов
обґрунтованого висновку , що Договір
відповідає вимогам чинного
законодавства, у тому числі й Закону
України "Про захист прав споживачів".

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не дають підстав вважати,
що мало місце порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Беручи до уваги наведене, колегія
суддів не вбачає підстав до
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308,315 ЦПК
України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1  ОСОБА_3 відхилити, а рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 03 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: