АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/343/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2379/14
Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко С.
Доповідач Дряниця Ю. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Карнауха П.М.,
Пилипчук Л.І.,

при секретарі:
Ткаченко Т.І.,

з участю: представника позивача
Колеснікова В.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» на рішення
Ленінського районного суду м. Полтави
від 05 червня 2014 року по справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» про
встановлення правочину нікчемним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного суду
Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

04 лютого 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, посилаючись на те, що
відповідно до укладеного договору №
DNH4KS20180807 від 03.04.2006 року ОСОБА_3 отримав
кредит у розмірі 2 007 грн. 53 коп., зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 2,09 % на місяць на
суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 03.04.2007 року. Внаслідок
неналежного виконання зобов'язання
станом на 09.01.2013 року утворилася
заборгованість на загальну суму 28 507,15
грн., яку позивач просив стягнути на
його користь.

20 березня 2013 року ОСОБА_3 подав до суду
зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про встановлення
нікчемності правочину, а саме
кредитного договору № DNH4KS20180807 від
03.04.2006 року, посилаючись на те, що
вищевказаний кредитний договір з
відповідачем він не укладав, не
підписував його, кредитні кошти та
товар не отримував.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 05 червня 2014 року в
задоволенні первісного позову
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором - відмовлено за
безпідставністю.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» про визнання
правочину нікчемним - задоволено.

Кредитний договір № DNH4KS20180807 від 03.04.2006
року, укладений від імені ОСОБА_3 та
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» визнано
нікчемним.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 судові
витрати в сумі 4 677 грн. 91 коп., яка
складається з 114 грн. 71 коп. судового
збору та 4 563 грн. 20 коп. витрат за
проведення судово-почеркознавчої
експертизи.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить рішення
місцевого суду скасувати та ухвалити
нове про відмову в задоволенні
зустрічних позовних вимог та
задоволення первісного позову.
Посилається на те, що при ухваленні
рішення судом дана неправильна оцінка
експертному висновку, який є
неналежним доказом.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню з підстав, визначених п. 4
ч.1 ст.309 ЦПК України - неправильне
застосування норм матеріального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК
України передбачено, що доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, 03
квітня 2006 року від імені ОСОБА_3 з ЗАТ КБ
«ПриватБанк» (правонаступник - ПАТ КБ
«ПриватБанк») було укладено договір №
DNH4KS20180807 про надання споживчого кредиту
у розмірі 2007,56 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 2,09%
на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 03 квітня 2007 року.

Договір складається із Заяви
позичальника, Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(СТАНДАРТ) та Тарифів (а.с.4).

В зв'язку з порушенням зобов'язань за
вищевказаним кредитним договором
станом на 09.01.2013 року утворилась
заборгованість на загальну суму 28 507
грн. 15 коп., яка складається з: -
заборгованості за кредитом - 1 775 грн. 27
коп.; - заборгованості по процентам за
користування кредитом - 8 892 грн. 70 коп.; -
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язання за договором - 16 005 грн. 51
коп.; - штраф (фіксована частина) - 500 грн.;
- штраф (процентна складова) - 1 333 грн. 67
коп.

18 червня 2008 року ОСОБА_3 звернувся до
чергової частини Октябрського РВ ПМУ
УМВС України в Полтавській області з
заявою про те, що на його паспорт був
взятий кредит, проте, постановою т.в.о.
ст. ДІМ Октябрського РВ ПМУ УМВС
України Полтавській області ст.
лейтенанта міліції Вировець В.Л. від
21.06.2008 року, в порушенні кримінальної
справи за ст. 190 КК України відмовлено, у
зв'язку з тим, що прийнятими мірами
встановити особу, яка взяла кредит на
паспорт гр. ОСОБА_3 не виявилося
можливим.

Судовим наказом Ленінського районного
суду м. Полтави від 15 липня 2010 року
задоволено заяву ПАТ КБ «ПриватБанк»
та стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку
заборгованість за кредитним договором
в сумі 14 250 грн. 79 коп., судовий збір в
сумі 71 грн. 25 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 30 грн..

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Полтави від 17 листопада 2010 року, в
справі № 2с-7/10, за заявою ОСОБА_3 про
скасування судового наказу, заяву
задоволено, судовий наказ в справі №
2н-32/10, виданий 15.07.2010 року Ленінським
районним судом м. Полтави за заявою
ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з
ОСОБА_3 заборгованість за кредитним
договором в сумі 14 250 грн. 79 коп., судовий
збір в сумі 71 грн. 25 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 30 грн. скасовано.

Відповідно до висновку служби безпеки
ПАТ КБ «ПриватБанк», складеного 21.05.2010
року заява клієнта ОСОБА_3 про
неотримання ним кредиту не знайшла
свого підтвердження, кредит № DNH4KS20180807
від 03.04.2006 року не є шахрайським,
оформлений та отриманий ОСОБА_3

Висновком судово-почеркознавчої
експертизи № 3451 від 25.04.2014 року
встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3
у заяві позичальника №DNH4KS20180807 від
03.04.2006 року від імені ОСОБА_3,
розташований на зворотному боці, в
рядку «(підпис)» - виконаний не ОСОБА_3, а
іншою особою.

Доводи апелянта про те, що
висновок експерта не є належним
доказом, оскільки при його проведенні
експертом було допущено порушення ЗУ
«Про судову експертизу» та
«Науково-методичні рекомендації з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень», затв. наказом
Міністерства юстиції України 08.10.1998
року № 53/5, не беруться до уваги,
виходячи з наступного.

Наказом Міністерства юстиції України
від 26 грудня 2012 року № 1950/5 (набрав
чинності 22.01.2013 року) внесено зміни до
наказу Міністерства юстиції України
від 08.10.1998 року № 53/5 про затвердження
«Інструкції про призначення судових
експертиз та експертних досліджень».

Як вбачається з висновку експерта, для
порівняльного дослідження експерту
буди надані вільні зразки підписів
(15п.), почерку (понад 25 арк.),
умовно-вільні зразки підписів (26 п.) і
почерку (5 арк.), експериментальні
зразки підписів (на 20 арк.) і почерку (на
25 арк.).

Рекомендації, викладені в п. 1.8.
«Інструкції про призначення судових
експертиз та експертних досліджень»
щодо надання вільних і
експериментальних зразків експертом
були дотримані.

Окрім того, відповідно до п. 1.4.
Інструкції визначення способу
проведення експертизи (вибір певних
методик, методів дослідження) належить
до компетенції експерта.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(ч. 1 ст. 58 ЦПК України). Обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказами (ч. 2 ст. 59 ЦПК
України).

Для з'ясування обставин, що мають
значення для справи і потребують
спеціальних знань у галузі науки,
мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд
призначає експертизу за заявою осіб,
які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 143 ЦПК
України).

Судово-почеркознавча експертиза була
призначена ухвалою суду за клопотанням
представника відповідача та проведена
належною експертною установою.

Представник позивача ПАТ КБ
«ПриватБанк» - Стрельник Р.М. 04.06.2014 року
(після відновлення провадження у
справі та проведення експертизи) був
ознайомлений з матеріалами справи, в
тому числі й з висновком експерта
(а.с.155). Однак, будь-яких клопотань з
приводу незгоди з даним експертним
висновком не висловив, хоча не був
позбавлений можливості заявляти
будь-які клопотання, в тому числі й щодо
призначення повторної експертизи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень та
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Колегія суддів вважає, що висновок
експерта є належним та допустимим
доказом в розумінні ст.ст.58,59 ЦПК
України, а тому місцевий суд
обґрунтовано взяв до уваги ці висновки
та дав їм оцінку з дотриманням ст. 212 ЦПК
України.

Відповідно до принципів судової влади
суд повинен бути безстороннім та
неупередженим. Право обрання способу
захисту своїх інтересів та надання
доказів належить виключно сторонам та
суд не має права на них впливати, давати
будь-які роз'яснення, консультації та
самостійно вчиняти дії щодо
витребування доказів.

Висновок експерта, що міститься в
справі, повно та однозначно дає
категоричну відповідь на поставлене
судом питання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
відповідачем ОСОБА_3 було доведено
належними та допустимими доказами, що
він не підписував спірний кредитний
договір про надання споживчого кредиту
(«Розстрочка») (Стандарт).

Недійсність правочину може бути
встановлена законом (нікчемний
правочин) та рішенням суду
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України,
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України (абзац
перший), правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).

Недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1055 ЦК
України, кредитний договір, укладений з
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Висновком судово-почеркознавчої
експертизи чітко встановлено, що Заява
позичальника № DNH4KS20180807 від 03 квітня 2006
року , яка в сукупності з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) та
Тарифами становить кредитний договір,
не була підписана боржником ОСОБА_3

Верховний Суд України в Постанові
Пленуму № 9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» в
пунктах 4 та 5 дав судам роз'яснення, що
відповідно до статті 215 ЦК необхідно
розмежовувати види недійсності
правочинів: нікчемні правочини - якщо
їх недійсність встановлена законом
(частина перша статті 219, частина перша
статті 220, частина перша статті 224 тощо),
та оспорювані - якщо їх недійсність
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує їх дійсність на
підставах, встановлених законом
(частина друга статті 222, частина друга
статті 223, частина перша статті 225 ЦК
тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.
Оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням
суду.

Вимога про встановлення нікчемності
правочину підлягає розгляду в разі
наявності відповідного спору. Такий
позов може пред'являтися окремо, без
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину. У цьому разі в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому.

Відповідач ОСОБА_3 в своїй
зустрічній позовній заяві просив суд
встановити нікчемність кредитного
договору.

Однак, місцевий суд, не дав належної
оцінки ч. 2 ст. 215 ЦК України та
роз'ясненням, які містяться в Постанові
пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року, та
визнав правочин нікчемним.

За обставин викладених вище, колегія
суддів вважає, що місцевий суд,
правильно встановивши фактичні
обставини по справі, невірно
застосував ч. 2 ст. 215 ЦПК України,
внаслідок чого визнав кредитний
договір нікчемним, не врахувавши, що
нікчемний правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом,
а тому в цій частині рішення суду
підлягає скасуванню з постановленням
нового про встановлення нікчемності
кредитного договору .

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п.4, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» - задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 05 червня 2014 року -
скасувати в частині визнання
кредитного договору нікчемним.

Ухвалити в цій частині нове рішення,
яким встановити, що кредитний договір
№ № DNH4KS20180807 від 03.04.2006 року, укладений
від імені ОСОБА_3 з Публічним
акціонерним товариством Комерційний
Банк «ПриватБанк» - є нікчемним.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: (підпис)
Дряниця Ю.В.

Судді: (підпис)
Карнаух П.М.

(підпис)
Пилипчук Л.І.

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Дряниця Ю.В.