У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року м.
Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Колодійчук В.М.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Барвінківського районного
суду Харківської області від 14 квітня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 12 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за
договором позики,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05
січня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
був укладений письмовий договір
позики, відповідно до якого ОСОБА_2
одержав від ОСОБА_4 у борг кошти у сумі
50 тис. грн та зобов'язався повернути їх
до 01 липня 2011 року, про що надав
письмову розписку, однак ОСОБА_2 свої
зобов'язання за договором позики не
виконав і одержані ним у позику грошові
кошти не повернув.

11 листопада 2013 року між ОСОБА_4 i ОСОБА_3
був укладений договір про відступлення
права вимоги за вищевказаним договором
позики.

Рішенням Барвінківського районного
суду Харківської області від 14
квітня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 12 червня 2014 року,
задоволено позовні вимоги ОСОБА_3
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
борг в сумі 50 тис. грн. за
договором позики від 05 січня 2011 року.
Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій,
а справу передати на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної
інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК
України, повно і всебічно досліджено і
оцінено обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначено
юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
вірно застосував при вирішенні
вказаного спору вимоги ст. 526 ЦК
України, зазначивши про те, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, при цьому вірно
вказано, що відповідачем, у
відповідності до положень ст.ст. 58, 60
ЦПК України, не надано доказів та не
доведено, що договір позики ним не
підписувався.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень
судів першої та апеляційної інстанцій
і доданих до касаційної скарги
матеріалів убачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені у ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначених судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

Відсутні і передбачені ст. 338 ЦПК
України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
суми боргу за договором позики.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути, особі яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
В.М. Колодійчук