Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/2532/14
Головуючий у 1 інстанції: Яркіна С.В.
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючий Кримська О.М.

Судді Подліянова Г.С.,

Дашковська А.В.,

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Запорізького районного суду
Запорізької області від 05 березня 2014 у
справі позовом публічного
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний Банк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року ПАТ «Перший
Український Міжнародний Банк»
звернулося до суду із вищезазначеним
позовом, в якому зазначали, що 06.03.2008
року між ЗАТ «Перший Український
Міжнародний Банк», правонаступником
якого є ПАТ «Перший Український
Міжнародний Банк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір №6192262,
відповідно до умов якого відповідач
отримав грошові кошти у розмірі 93 000
доларів США для придбання нерухомості -
кімнат НОМЕР_1 у квартирі АДРЕСА_1 та
зобов'язався повернути кредит банку в
порядку та у строки, визначені
кредитним договором, але не пізніше
06.03.2028 року.

Відповідно до умов п. 1.3 кредитного
договору встановлено процентну ставку
за користування кредитом у розмірі 12,99%
річних.

Однією з обов'язкових умов надання
відповідачу кредиту згідно з п. 2.1.4
договору є особисте страхування
відповідача або іншою особою (та
надання банку відповідних доказів
такого страхування) за свій рахунок та
на користь банку, як вигодо набувача,
який у разі настання страхового
випадку набуває право вимоги до
страховика, на строк не менше одного
року, у страховика схваленого банком.

Відповідач для видачі кредиту уклав
договір №2685-нсб/08зп страхування
нещасного випадку позичальника банку
від 06.03.2008 року, проте страхові платежі,
встановлені п. 4.3 вказаного договору не
сплатив, внаслідок чого відповідно до
п. 5.1 договір припинився.

Позивач зазначав, що банк виконав
належним чином свої договірні
зобов'язання - своєчасно та в повному
обсязі надав грошові кошти
відповідачу, шляхом переказу суми
кредиту на картковий рахунок
відповідача.

Проте відповідач належним чином не
виконав договірні зобов'язання щодо
погашення заборгованості та
повернення кредиту в обумовлені
сторонами та визначені договором
строки.

Внаслідок чого, станом на 06.06.2013 року
загальна сума заборгованості
відповідача складає 148 636,79 доларів США
та 115 937,64 грн. та складається з
наступного: сума заборгованості за
основною сумою кредиту - 92 405,71 доларів
США; сума заборгованості за
непогашеними в строк процентами за
користування кредитом за період з
06.10.2008 року по 06.06.2013 року - 92 405,71 доларів
США; пеня за порушення строків
виконання зобовязань за кредитним
договором - 61 539,15 грн.; штраф за
порушення обов'язку дострокового
повернення кредиту, передбаченого п.
4.3.5 кредитного договору - 7 433,49 грн.;
штраф за невиконання умов страхування -
46 965 грн..

Посилаючись на вищеназвані обставини,
просили стягнути з відповідача
вищеназвану суму заборгованості за
кредитним договором.

Заочним рішенням Запорізького
районного суду Запорізької області від
05 березня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Перший Український Міжнародний Банк»
заборгованість за кредитним договором
№ 6192262 від 06.03.2008 року у сумі 148 636,79
доларів США та 115 937,64 грн., у тому числі:
заборгованості за кредитом - 92 405,71
доларів США; заборгованість за
процентами за користування кредитом за
період з 06.10.2008 року по 06.06.2013 року - 92 405,71
доларів США; пеня - 61 539,15 грн.; штраф за
порушення обов'язку дострокового
повернення кредиту, передбаченого п.
4.3.5 кредитного договору - 7 433,49 грн.;
штраф за невиконання умов страхування -
46 965 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Перший Український Міжнародний Банк»
витрати по сплаті судового збору в сумі
3 441 грн..

Ухвалою Запорізького районного суду
Запорізької області від 18 квітня 2014
року заяву відповідача про перегляд
заочного рішення суду залишено без
задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач належним чином не виконував
свої зобов'язання за кредитним
договором у зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка підлягає стягненню
з відповідача.

З таким висновком суду погоджується
колегія суддів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Встановлено, що 06.03.2008 року між
сторонами у справі був укладений
кредитний договір № 6192262, на підставі
якого банк надав ОСОБА_3 кредит в
розмірі 93 000 доларів США зі сплатою 12,99%
річних, строком до 06.03.2028 року (а.с.11-16).

Повернення кредиту здійснюється
позичальником частинами в розмірі та в
строки, передбачені Графіком
повернення кредиту та сплати процентів
за користування кредитом, закріпленим
в Додатку №1 ( п. 1.4, 3.2.1 договору).

Статтею 5 кредитного договору сторони
передбачили відповідальність
позичальника за порушення зобов'язань.

Зокрема, п. 5.2 Договору встановлено, що
позичальник зобов'язаний у разі
порушення строків виконання
зобов'язань з повернення кредиту та/або
сплати процентів за користування
кредитом сплатити на вимогу банку пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла у відповідний період, від
суми прострочених виконанням
зобов'язань за кожен день прострочення.

Пунктами 4.3.5, 5.5 договору передбачено
зобов'язання позичальника сплатити на
користь банку штраф у розмірі 1 % від
суми одержаного кредиту за кожний
випадок порушення обов'язку
дострокового повернення кредиту на
вимогу банку

Пунктом 5.4 договору позичальника
зобов'язано сплатити на вимогу банку
штраф у розмірі 10% від мінімальної
страхової суми за договором
страхування у зв'язку з невиконанням
умов п. 4.3.2 договору про поновлення
строку дії договору страхування.

З наданих позивачем розрахунків
вбачається, що ОСОБА_3 своїх зобов'язань
за договором не виконав: з 06 листопада
2008 року припинив погашення кредиту, а
лише 24 жовтня 2010 року здійснено платіж
у загальній сумі 88,10 доларів США, а
також не сплатив страхові платежі
встановлені п. 4.3 договору; вимогу банку
про дострокове погашення кредиту від 29
квітня 2013 року не виконав, у зв'язку з
чим виникла заборгованість за кредитом
у розмірі 148 636,79 доларів США та 115 937,64
грн..( а.с.7-9;124).

Названий розрахунок відповідачем не
спростовано, а також не надано доказів
щодо сплати заборгованості за
кредитним договором.

Апелянт посилається на те, що позивач
звернувся до суду після спливу
передбаченого законом строку позовної
давності, оскільки відповідач припинив
виконувати щомісячні зобов'язання з
погашення кредиту 06.11.2008 року, банк
звернувся до суду із позовом про
дострокове повернення кредиту та
стягнення заборгованості за кредит
13.06.2013 року, тому оскільки за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватися частинами, тож початок
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань.

Такий довід апеляційної скарги є
неприйнятним, з огляду на наступне.

Зі змісту положень ст. ст. 261, 530, 631 ЦК
України вбачається, що у разі порушення
боржником строків сплати чергових
платежів, передбачених договором,
відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України
кредитор протягом всього часу - до
закінчення строку виконання
останнього зобов'язання (06 березня 2028
року) вправі заявити вимоги про
дострокове повернення тієї частини
позики, що підлягає сплаті разом з
нарахованими процентами, а також
стягнути несплачені до моменту
звернення кредитора до суду з позовом,
щомісячні платежі (з процентами) в
межах позовної давності щодо кожного
із цих платежів. В останньому випадку,
перебіг позовної давності буде
починатись в залежності від закінчення
строку сплати кожного із щомісячних
платежів.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Як вбачається з наданого Банком
розрахунку, відповідачем здійснено
платіж 24 жовтня 2010 року у розмірі 88,10
доларів США, а тому відбулося
переривання перебігу строку позовної
давності.

Нормами статті 267 ЦК України
встановлено, що сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Відповідачем в суді першої інстанції
клопотання про застосування позовної
давності не заявлялося, тому підстави
для його застосування у суду першої
інстанції були відсутні.

Посилання апелянта на те, що правові
наслідки пропуску строку позовної
давності підлягають застосуванню
незалежно від заяви сторони, оскільки
п.7 ч.11 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» передбачено, що
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, є помилковим.

Положення названої норми закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту (правова
позиція висловлена в постанові
Верховного Суду України від 20
листопада 2013 року №6-126цс13).

Що стосується доводів заявника про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм ст. 61 Конституції
України та ст. 549 ЦК України у зв'язку з
одночасним стягненням пені і штрафів,
то необхідно виходити з такого.

Умовами договору передбачено
застосування пені як виду
цивільно-правової відповідальності за
порушення позичальником строків
погашення кредиту і процентів за
користування ним.

У той самий час, згідно з пп. 5.4 та 5.5
кредитного договору сторонами
передбачена сплата штрафів як виду
цивільно-правової відповідальності за
інші правопорушення: один із них - за
порушення обов'язку дострокового
повернення кредиту на вимогу банку;
інший - за порушення строків поновлення
дії договорів страхування.

За таких обставин, доводи апелянта в
частині неправильного застосування
судом вимог ст. 61 Конституції України і
ст. 549 ЦК України та покладення на нього
подвійної цивільно-правової
відповідальності одного і того ж виду
за одне і те саме порушення договірного
зобов'язання не знайшли свого
підтвердження ( така правова позиція
викладена Верховним Судом України в
Постанові від 6 листопада 2013 року у
справі 6-116цс13).

Посилання апелянта на те, що позивачем
не доведено факт отримання
відповідачем кредитних коштів у
розмірі 93 000 доларів США, оскільки
відсутня заява позичальника про
надання кредитних коштів, є
безпідставним.

Матеріали справи містять меморіальний
валютний ордер №411672203 від 06 березня 2008
року, де вказано про перерахування
ОСОБА_3 кредитних коштів у розмірі 93 000
доларів США, що еквівалентно 469 650 грн. (
а.с.20)

Крім того, у кредитному договорі, який
підписано відповідачем, у статті 1
зазначено суму предмету договору - 93 000
доларів США ( а.с.11)

Виходячи з вимог змагальності сторін,
обов'язків доказування і подання
доказів, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм процесуального та
матеріального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
його законність, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Запорізького районного
суду Запорізької області від 05 березня
2014 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: