Справа № 450/3260/13
Головуючий у 1 інстанції: Данилів
Провадження № 22-ц/783/2682/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Львівського державного університету
внутрішніх справ на рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 06 грудня 2013 року
у справі за позовом Львівського
державного університету внутрішніх
справ до ОСОБА_2 про стягнення витрат,
пов'язаних з утриманням відповідача у
ВНЗ МВС України,

ВСТАНОВИЛА:

Львівський державний університет
внутрішніх справ звернувся до суд з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
витрат, пов'язаних з утриманням
відповідача у ВНЗ МВС України. В
обґрунтування позову покликається на
те, що відповідно до наказу Львівського
державного університету внутрішніх
справ від 30.08.2007 р. за № 277 о/с
відповідача було зараховано курсантом
факультету з підготовки слідчих. 13
серпня 2007 року між позивачем
(виеконавцем), ГУМВС України у
Львівській області (замовником) та
відповідачем було укладено договір про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі МВС України.
Відповідно до п. 3 цього Договору
відповідач був зобов'язаний після
закінчення навчання відпрацювати в
органах внутрішніх справ не менше
трьох років. Натомість, відповідача
наказом ГУМВС України у Львівській
області від 31.08.2011 № 265 о/с за п. 64 «є»
«Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ» за порушення
дисципліни було звільнено з органів
внутрішніх справ. Згідно проведеного
розрахунку сума фактичних витрат,
пов'язаних з утриманням ОСОБА_2 за
період з серпня 2007 року по червень 2011
року становить 13 472, 43 грн. За таких
обставин згідно п.п. 2.3.6, 3.2, 6.1, 7.3
Договору від 01.09.2007р. б/н, п. 1 ст. 1
постанови Кабінету Міністрів України
від 01.03.2007 № 313 «Про затвердження
Порядку відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах Міністерства
внутрішніх справ України», наказу МВС
України від 14.05.2007 № 150 «Про
затвердження Типового договору про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі Міністерства
внутрішніх справ України», наказу
Міністерства оборони України,
Міністерства фінансів України,
Міністерства внутрішніх справ України,
Міністерства транспорту та зв'язку
України, Адміністрації Державної
прикордонної служби України,
Управління державної охорони України,
Служби безпеки України від 16.07.2007 року
№419/831/240/605/537/219/534 «Про затвердження
Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з
утриманням курсантів у вищих
навчальних закладах» та відповідно до
ч. 6 ст. 18 Закону України «Про міліцію»
витрати на утримання курсантів у
вищому навчальному закладі МВС
України, підлягають відшкодуванню у
судовому порядку. У зв'язку з наведеним
просить суд стягнути з відповідача в
користь позивача 13 472, 43 грн.
витрат, пов'язаних з утриманням
відповідача у ВНЗ МВС України та судові
витрати покласти на відповідача.

Рішенням Пустомитівського
районного суду Львівської області від
06 грудня 2013 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Дане рішення оскаржив
представник Львівського державного
університету внутрішніх справ - Шевчук
А.В. подавши апеляційну скаргу, у якій
зазначає, що вважає рішення незаконним
та необґрунтованим, оскільки при
вирішенні даної справи було допущено
неповноту встановлення істотних
обставин, які мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права,
яке полягало у незастосуванні правових
норм, які поширюються на зазначені
правовідносини. Вказує, що не
погоджується із висновком районного
суду, що позовна заява подана
неналежним відповідачем та витрати на
навчання відповідача повинні
відшкодовуватись на користь МВС
України, оскільки суд не звернув уваги,
що угода про підготовку фахівця у ВНЗ
укладалась між Львівським ДУВС в особі
його ректора і особою зарахованою на
навчання - ОСОБА_2 і при цьому МВС
України стороною угоди не було.

Просить рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 06 грудня 2013
року скасувати і ухвалити нове
рішення, яким позов задоволити.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, хоча про розгляд справи були
повідомлені належним чином, про що
свідчать повідомлення про вручення
поштового відправлення (а.с. 82-85) та
подали клопотання про розгляди справи
у їх відсутності, тому розгляд справи
відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України
здійснюється колегією суддів за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід
задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції не відповідає
зазначеним вимогам.

Згідно ст. 56 ЗУ "Про вищу освіту"
випускник вищого навчального закладу,
який навчався за державним замовленням
і якому присвоєно кваліфікацію фахівця
з вищою освітою певного
освітньо-кваліфікаційного рівня,
працевлаштовується на підставі
направлення на роботу відповідно до
угоди, укладеної між замовником,
керівником вищого навчального закладу
та випускником.

Відповідно до п.6.28 Положення про вищі
навчальні заклади МВС, затв. наказом
МВС України № 62 від 14.02.2008р., порядок та
підстави відшкодування фактичних
витрат, пов'язаних з утриманням
курсантів у ВНЗ у зв'язку з небажанням
продовжувати навчання або порушенням
дисципліни, а також у разі відмови від
подальшого проходження служби на
посадах начальницького складу в
органах внутрішніх справ (офіцерського
складу внутрішніх військ)
визначаються:

-для осіб рядового та начальницького
складу органів внутрішніх справ -
Порядком відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах Міністерства
внутрішніх справ, затвердженим
постановою КМУ від 01.03.2007р. № 313;

-для військовослужбовців внутрішніх
військ - Порядком відшкодування
курсантами витрат, пов'язаних з їх
утриманням у вищих навчальних
закладах, затвердженим постановою КМУ
від 12.07.2006р. № 964.

За змістом п.6.29 Положення про вищі
навчальні заклади МВС, затв. наказом
МВС України № 62 від 14.02.2008р., у разі
відмови курсанта (слухача) добровільно
відшкодувати витрати стягнення їх суми
здійснюється в судовому порядку.

Згідно зі ст. 3 Порядку відшкодування
особами витрат, пов'язаних з їх
утриманням у вищих навчальних закладах
Міністерства внутрішніх справ,
затвердженим постановою КМУ від
01.03.2007р. № 313, витрати відшкодовуються
згідно з договором про підготовку
фахівця в навчальному закладі, який
укладається між навчальним закладом,
Головним управлінням або управлінням
Міністерства внутрішніх справ України
та особою. Сторонами такого договору є:
виконавець - навчальний заклад,
замовник - Головне управління або
управління Міністерства внутрішніх
справ України, особа - курсант.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Порядку у разі
відмови особи добровільно
відшкодувати витрати стягнення їх
здійснюється в судовому порядку.

Районним судом встановлено, що 13.08.2007
року між Львівським державним
університетом внутрішніх справ,
Головним управлінням МВС України у
Львівській області та ОСОБА_2 укладено
Договір про підготовку фахівця у
вищому навчальному закладі
Міністерства внутрішніх справ України.
Згідно п. 1 зазначеного договору
предметом такого є підготовка за
державним замовленням на денній формі
навчання фахівця освітньо -
кваліфікаційного рівня бакалавр за
напрямом 0601 Право, спеціальністю 6.060101
Правознавство.

Згідно п. 2.3.6 Договору у разі
відрахування з навчального закладу чи
звільнення з органів внутрішніх справ
по закінченні навчання до
встановленого трирічного терміну
перебування на службі за підставами,
передбаченими п. 3 даного договору,
особа зобов'язується відшкодувати
фактичні витрати, пов'язані з
утриманням у навчальному закладі
згідно із затвердженим розрахунком.

Також, встановлено, що 05.07. 2012 року
ОСОБА_2 на підставі Наказу ГУМВС № 211
о/с від 04.07. 2012 року звільнений з органів
внутрішніх справ України за порушення
дисципліни.

Таким чином районний суд дійшов
висновку, що до ОСОБА_2 підлягає
застосуванню п. 2.3.6 Договору про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі Міністерства
внутрішніх справ України від 13.08. 2007
року та з нього слід стягнути фактичні
витрати, пов'язані з утриманням у
навчальному закладі згідно із
затвердженим розрахунком. Тобто,
потрібно відмітити, що судом першої
інстанції вірно встановлено, що у
даному випадку мають місце договірні
правовідносини, і застосуванню
підлягають положення договору.

Однак, відмовляючи з задоволенні
позову суд першої інстанції помилково
прийшов до висновку про те, що не
доведено перед судом того факту, що
Львівський державний університет
внутрішніх справ є розпорядником
коштів державного бюджету та
зарахування на рахунок позивача, що
зазначений у позовній заяві - є
зарахуваннями в дохід державного
бюджету, і відтак, фактичні витрати,
пов'язані з утриманням ОСОБА_2 у
навчальному закладі не можуть
стягуватися в користь Львівського
державного університету внутрішніх
справ.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
не прийняв до уваги, що типова форма
тристороннього договору про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі МВС України, про
яку йдеться у п. 3 Порядку відшкодування
особами витрат, пов'язаних з утриманням
у вищих навчальних закладах МВС
України, затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України від 1
березня 2007 року № 313 (далі - Порядок),
була затверджена 14 травня 2007 року
наказом МВС України № 150, відповідно
договори зазначеного зразка
укладались з особами, зарахованими на
навчання, з вересня 2007 року.

У чинних нормативно-правових актах,
а саме: Законі України «Про освіту»,
постанові Кабінету Міністрів України
від 22 серпня 1996 року № 992 та від 1
березня 2007 року № 313, наказі МВС України
від 14 травня 207 року № 150, а також у тих,
які діяли на момент укладення угоди, а
саме: постанові Кабінету Міністрів
України від 22 серпня 1996 року № 992,
наказів МВС України від 30 серпня 1999
року № 660 передбачається обов'язок
особи, яка здобула освіту, за кошти
державного або місцевого бюджетів і
направляється на роботу, відпрацювати
за направленням після закінчення
навчання не менше трьох років.

Колегія суддів прийшла до
висновку, що оскільки, як вже
зазначалося вище, в даному випадку
мають місце договірні правовідносини,
і згідно договору про підготовку
фахівця у вищому навчальному закладі
МВС України від 13 серпня 2007 року
Львівський державний університет
внутрішніх справ є стороною договору (
виконавцем ), а отже, має право
звертатися до суду за захистом своїх
порушених прав, у випадку невиконання
умов договору іншою стороною.

Отже, потрібно зазначити, що Львівський
державний університет внутрішніх
справ є належним позивачем.

Стосовно визначення розміру витрат,
пов'язаних з утриманням відповідача у
ВНЗ МВС України, колегія суддів
враховує розрахунок заборгованості,
наданий Львівським державним
університетом внутрішніх справ, яким
доведено які саме витрати поніс
позивач за час навчання відповідача у
навчальному закладі.

Доказами, які підтверджують вказану
суму заборгованості є: довідка 4/511-455
про отримання грошового забезпечення;
довідка-розрахунок № 178 вартості
речового майна на утримання; довідка
від 21.01.2013 р.; розрахунок-довідка витрат
на харчування; рапорт про перебування
на харчовому забезпеченні; довідка про
вартість витрат за комунальні послуги;
які є в матеріалах справи. Даними
доказами спростовуються доводи
відповідача, що позивачем не вірно
здійснено розрахунок заборгованості
відповідача, не доведено які саме
витрати поніс позивач за час навчання
відповідача у навчальному закладі.

Колегія суддів, керуючись п.2.3.6
Договору про підготовку фахівця у
вищому навчальному закладі
Міністерства внутрішніх справ України,
у якому зазначено, що у разі
відрахування з навчального закладу чи
звільнення з органів внутрішніх справ
по закінченні навчання до
встановленого трирічного терміну
перебування на службі, особа
зобов'язується відшкодувати фактичні
витрати, пов'язані з утриманням у
навчальному закладі згідно із
затвердженим розрахунком, враховуючи
наявність розрахунку заборгованості,
підтвердженого належними доказами,
приходить до висновку, що з ОСОБА_2 слід
стягнути фактичні витрати, пов'язані з
утриманням у навчальному закладі
згідно із затвердженим розрахунком в
розмірі 13 472 гривень 43 коп.

З урахуванням вимог ст.88 ЦПК України
колегія суддів вважає, що слід стягнути
з ОСОБА_2 в користь Львівського
державного університету внутрішніх
справ судові витрати в розмірі 229
гривень 40 коп.

З огляду на вищенаведене, оскільки суд
першої інстанції не встановив
фактичних обставин, які мають значення
для правильного вирішення справи,
судове рішення не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності та
обґрунтованості, що в силу ст. 309ЦПК
України є підставою для його
скасування та ухвалення нового
рішення про задоволення позовних
вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Львівського
державного університету внутрішніх
справ задовольнити.

Рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області від
06 грудня 2013 року скасувати та ухвалити
нове, яким позов Львівського
державного університету внутрішніх
справ до ОСОБА_2 про стягнення витрат,
пов'язаних з утриманням відповідача у
ВНЗ МВС України задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь
Львівського державного університету
внутрішніх справ 13 472, 43 грн. витрат,
пов'язаних з утриманням відповідача у
ВНЗ МВС України.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь
Львівського державного університету
внутрішніх справ судові витрати в
розмірі 229 гривень 40 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий
Л.Б. Струс

Судді
М.М. Шандра

Н.Л. Шумська