Номер провадження: 22-ц/785/5260/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді:
Погорєлової С.О.

суддів: Сидоренко І.П.,
Цюри Т.В.

при секретарі
Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 04 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Нива» про
зобов'язання вчинити певні дії,-

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Нива» про
зобов'язання агрофірму "Нива" виділити
в натурі ділянку землі, згідно довідки
№ 61 від 04 березня 2008 року, виданої
ОСОБА_2. (а. с. 3-5)

В обґрунтування позову посилався на те,
що в 1929 року колгосп «Пролетарської
революції» незаконно забрав половину
землі його діда ОСОБА_3, проігнорувавши
договір оренди на 60 років, а потім
повернув йому земельну ділянку його
батька і план на нього, в якому записано
- колгоспна земля. Позивач зазначає, що
на одну й ту саму землю існує два
документа, план 1927 року, виданий діду
ОСОБА_3 на всю ділянку 0,27 га та план на
половину цієї ділянки під
найменуванням колгоспна земля, виданий
його батьку ОСОБА_5 в 1955 році колгоспом
ім. «Пролетарської революції».

Позивач стверджує, що в 2008 році
Агрофірма «Нива» (колишній колгосп
«Карла Лібкнехта», а раніше колгосп
«Пролетарської революції»), куди він
звернувся за відомостями про наявність
і розмір закріпленого за його батьком
ОСОБА_6 земельної ділянки, видала
довідку № 61 від 04.03.2008 року, в якій
вказано, що за ОСОБА_5 числиться
земельна ділянка 0,18 га. (а. с. 17)

Все вищевказане і стало підставою для
звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 04 квітня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.
(а. с. 33-35)

В апеляційній скарзі апелянт просить
рішення скасувати, ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на його
необґрунтованість, неповне з`ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. (а. с. 40-44)

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню
виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

За змістом ст. ст. 116, 123 ЗК України право
користування земельною ділянкою
виникає за рішенням органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, після
встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації.

Судом встановлено, що у 1927 році між
Одеським Окружним Відділом
Комунального господарства та ОСОБА_3
було укладено договір про право
забудування, згідно умов якого
Одеський Окружний Відділ видає
забудовнику під забудову земельну
дільницю, що знаходиться в АДРЕСА_1 з
дільниці колишн. Каразісі в
Олександровському районі міліції
згідно з планом, що прикладається до
цього договору, мірою 2 701 кв.м., терміном
на 60 років. Дільниця призначатиметься
для сільськогосподарських потреб. (а. с.
7-11)

28.02.1958 року Об'єднаними
загальноколгоспними зборами
колгоспників колгоспу ім. Карла
Лібкнехта та ім. « 51-ї Перекопської
Дивізії» було прийнято рішення
«об'єднати колгоспи ім. Карла Лібкнехта
і ім. 51 -ї Перекопської Дивізії в
укрупнений колгосп і іменувати
об'єднаний колгосп ім. Карла Лібнехта».

В подальшому, Колгосп ім. Карла
Лібкнехта, Овідіопольського району,
Одеської області з 01.01.1993 року
перейменовано в Колективне
сільськогосподарське підприємство
«Нива»,яке з 15.04.1998 року реорганізовано
в Багатофункціональний
сільськогосподарський кооператив
«Нива», а з 24.02.2000 року реорганізовано в
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю Агрофірма
«Нива».

Адміністрацією
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Нива»
04.03.2008 року була видана довідка № 61 про
те, що відповідно запису № 336 на стор. 174,
за ОСОБА_5 рахується земельна ділянка
площею 0, 18 га. /пр. № 3 від 09.02.1965 року/ (а.
с.17) Однак, даних про місце розташування
вказаної земельної ділянки в довідці
немає.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)»
основним документом, що посвідчує
право на земельну частку (пай), є
сертифікат на право на земельну частку
(пай), виданий районною (міською)
державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на
земельну частку (пай), також є:
свідоцтво про право на спадщину;
посвідчені у встановленому законом
порядку договори купівлі-продажу,
дарування, міни, до яких додається
сертифікат на право на земельну частку
(пай); рішення суду про визнання права
на земельну частку (пай).

До 1991 року, до моменту введення в дію
Земельного кодексу України в новій
редакції, рішення про виділення,
вилучення земельних ділянок членам
колгоспів із складу колгоспних земель,
приймались відповідно до норм діючого
законодавства України, відповідно до
статуту колгоспів, таким органом, як
загальні збори членів колгоспу.

Земельний кодекс України, діючий з 15
березня 1991 року вже відносить
повноваження у галузі земельних
відносин, у тому числі і щодо передачі
земельних ділянок у власність
громадян, до повноважень відповідних
державних органів влади.

Так, відповідно до п. 34 ст. 25 ЗУ «Про
місцеве самоврядування в Україні» до
виключної компетенції міських рад
відноситься вирішення відповідно до
закону питань регулювання земельних
відносин.

Згідно ч 1. ст. 81 Земельного кодексу
України громадяни України набувають
права власності на земельні ділянки на
підставі: придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами;
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності;
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування;
прийняття спадщини; виділення в натурі
(на місцевості) належної їм земельної
частки (паю).

За правилами ч. 1 ст. 116 Земельного
кодексу України, громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону.

Вирішуючи спір та відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що наслідками
пред'явлення позову до неналежного
відповідача є відмова в позові. За
приписами ст.20 ЦК України, право на
захист свого права особа здійснює на
свій розсуд. Розгляд будь - якого позову
здійснюється в межах цивільної
процесуальної форми за правилами
диспозитивності, тобто суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до ЦПК України, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі ( ст.11 ЦПК
України).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач посилається на порушення його
прав з боку СТОВ Агрофірма «Нива» щодо
ненадання йому земельної ділянки у
розмірах, визначених довідкою № 61 від
04.03.2008 року, тобто фактично йде мова про
зобов'язання СТОВ Агрофірма «Нива»
виділити земельну ділянку у більшому
розмірі ніж та, яка зараз перебуває у
користуванні позивача. Виходячи з
наведеного, суд першої інстанції вірно
зазначив, що заявлений ОСОБА_2 позов до
СТОВ Агрофірма «Нива» є безпідставним
з точки зору підстав та недоведеним в
частині порушення прав позивача
відповідачем СТОВ Агрофірма «Нива»,
який, як приватне сільськогосподарське
підприємство, таких повноважень немає.

Відповідно до роз'яснень п.11
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №14 від 18.12.2009 року «Про судове
рішення у цивільній справі», оскільки
правом на звернення до суду за захистом
наділена особа в разі порушення,
невизнання або оспорювання саме її
прав, свобод чи інтересів, то суд
повинен встановити, чи були порушені,
невизнані або оспорені права, свободи
чи інтереси цих осіб, а якщо були, то
вказати, чи є залучений у справі
відповідач відповідальним за це.

Відповідачем у справі позивач визначив
СТОВ Агрофірма «Нива», яке прав його не
порушував та не оспорював, і у будь -
яких відносинах з ОСОБА_2 не перебуває.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про те, що СТОВ Агрофірма
«Нива» є неналежним відповідачем у
справі, оскільки вимоги щодо виділення
земельної ділянки необхідно ставити до
відповідного органу державної влади
або органу місцевого самоврядування,
який регулює і приймає рішення з
земельних відносин, відповідає вимогам
закону і кореспондується з матеріалами
справи.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», позови громадян,
пов'язані з паюванням земель (зокрема,
про визнання права на земельну частку
(пай), її розмір, незаконність відмови у
видачі сертифіката, виділення паю в
натурі), можуть бути предметом розгляду
судів. Відповідачами в таких справах є
КСП, сільськогосподарські кооперативи,
районна державна адміністрація, яка
затверджувала розмір паю, вирішувала
питання про видачу сертифіката, а також
виконавчий орган чи орган місцевого
самоврядування, що має вирішувати
питання про виділення земельної частки
(паю) в натурі, тощо.

Член колективного
сільськогосподарського підприємства
(далі - КСП), включений до списку, що
додається до державного акта на право
колективної власності на землю,
набуває права на земельну частку (пай) з
дня видачі цього акта, і в разі його
смерті успадкування права на земельний
пай здійснюється за нормами Цивільного
Кодексу України, у тому числі й у
випадку, коли з різних причин ця особа
не отримала сертифікат на право на
земельну частку (пай). Невнесення до
зазначеного вище списку особи, яка була
членом КСП на час передачі у колективну
власність землі, не може позбавити її
права на земельну частку.

Як вбачається зі змісту довідки № 21 від
28 грудня 1947 року ОСОБА_5 дійсно працював
в колгоспі ім. 20 - річчя Пролетарської
революції (а.с.14).

Згідно довідки № 012 від 11 квітня 1961
року, виданої адміністрацією колгоспу
ім. Карла Лібкнехта, вбачається, що
ОСОБА_5 на відведеній земельній ділянці
в розмірі 0,14 га побудував
домоволодіння в 1960 році, яке належить
йому на праві особистої власності (а. с.
15, 60).

Проте, під час розгляду справи, було
встановлено, що у позивача
правоустановчих документів на
житловий будинок АДРЕСА_2 не має, до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини він не звертався,
доказів на підтвердження родинних
стосунків з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не надано.

Доводи апеляційної скарги носять
описовий характер і не спростовують
правильні висновки суду першої
інстанції.

При зазначених обставинах, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
повно й всебічно дослідив та надав
оцінку обставинам по справі, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, що їх регулює.
Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 04 квітня 2014 року ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,
-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 04 квітня 2014 року - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Погорєлова С.О.

Судді
Цюра Т.В.

Сидоренко І.П.