АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 11 грудня 2012 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення різниці вартості
предмету іпотеки та суми забезпеченого
нею зобов'язання, зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення збитків
та моральної шкоди.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2012 р. ОСОБА_2 звернувся у суд з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
різниці вартості предмету іпотеки та
суми забезпеченого нею зобов'язання.

У вересні 2012 р. ОСОБА_4 звернувся у суд
із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
стягнення збитків та моральної шкоди.

Справа судом розглядалась
неодноразово.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 11 грудня 2012 р. в задоволенні
первісного позову ОСОБА_2 відмовлено,
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено частково. Постановлено
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
інфляційне збільшення заборгованості
в сумі 25 090 грн. 20 коп., штрафні санкції у
вигляді трьох процентів річних в сумі 25
135 грн. 60 коп., 108 920 грн. 90 коп. - збитків у
вигляді упущеної вигоди, 7 999 грн. 96 коп. -
заборгованості по квартплаті та
комунальним послугам, моральну шкоду в
сумі 95 000 грн., 4 000 грн. - витрат,
пов'язаних з оплатою правової допомоги
та судові витрати в сумі 2 667 грн. 15 коп.,
а всього стягнути - 268 813 грн. 81 коп.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи,
порушення та неправильне застосування
норм матеріального права, просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, й ухвалити по справі нове
рішення про задоволення первісних
позовних вимог та відмову в
задоволенні зустрічних позовних вимог.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню частково.

Відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК
України колегія суддів перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, 04
серпня 2010 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
укладено договір позики грошових
коштів, за умовами якого останній
позичив 473 400 грн., що еквівалентно 60 000
дол. США, й зобов'язався повернути їх до
01 грудня 2010 р., без сплати процентів за
користування /а.с.9 т.1/.

Положеннями п.4,8 договору встановлено,
що позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику згідно умов
договору у строк до 01 грудня 2010 року
включно. При неповерненні суми позики
своєчасно позикодавець вправі буде
пред'явити цей договір до стягнення в
строк і порядку, що передбачені чинним
законодавством України та вимагати при
цьому повернення йому позики, що
залишилась несплаченою з урахуванням
індексу інфляції, а також сплати трьох
відсотків річних від простроченої
суми.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за договором, того ж дня,
між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, в інтересах якого
на підставі довіреності діяв ОСОБА_5
укладено іпотечний договір на АДРЕСА_1
/а.с.7-9 т.1/.

Згідно п.1.1, 1,5, 3.1.5 договору сторони
погодили, що цей договір забезпечує
вимоги іпотекодержателя, що випливають
з договору позики, за умовами якого
боржник зобов'язаний до 01 грудня 2010
року повернути іпотекодержателю
позику у сумі 473 400 грн., а також можливу
неустойку та інші витрати у розмірі і у
випадках, передбачених договором
позики та цим договором, пред'явленням
вимог за договором позики і звернення
стягнення на предмет іпотеки. У випадку
не виконання боржником своїх
зобов'язань за договором позики та цим
договором іпотекодержатель вправі
отримати задоволення за рахунок
заставленого майна. Іпотекодержатель
має право у випадку невиконання
боржником своїх зобов'язань за
договором позики задовольнити свої
вимоги за рахунок предмета іпотеки. За
домовленістю сторін заставна вартість
квартири визначена в сумі 630 000 грн.

В подальшому, у зв'язку з невиконанням
умов договору позики, 21 грудня 2010 р.
ОСОБА_4, на підставі положень ст.84
Закону України «Про нотаріат»,
звернувся до нотаріуса із заявою, за
змістом якої просив передати ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 заяву, повідомивши останніх про
порушення строку виконання основного
зобов'язання, запропонувавши їм в
тридцяти денний строк виконати умови
договору позики - повернути грошові
кошти в сумі 473 400 грн., що еквівалентно 60
000 дол.США. та зазначав, що у випадку
невиконання цієї вимоги, він буде
вимушений розпочати звернення
стягнення на предмет іпотеки /а.с.133 т.1/.

Згідно витягу про державну реєстрацію
прав комунального підприємства
Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
від 01 серпня 2011 року АДРЕСА_2 в м. Києві
на підставі договору іпотеки
зареєстрована на праві приватної
власності за ОСОБА_4 /а.с.39 т.1/.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, районний суд виходив з
того, що ОСОБА_4 фактично не набув право
власності на нерухоме майно - АДРЕСА_1,
оскільки він позбавлений можливості
нею користуватися, а тому вимоги
позивача про стягнення різниці
вартості предмета іпотеки є
передчасними.

Між тим, такі висновки суду першої
інстанції не узгоджуються з нормами
матеріального права.

Відповідно до положень ч.4 ст.334 ЦК
України, ст.2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» право
власності виникає з моменту реєстрації
відповідного права.

Матеріалами справи доведено, що
нерухоме майно зареєстровано на праві
власності за ОСОБА_4, що свідчить про
набуття ним права власності на нього.

Згідно з ч.3 ст.37 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель набуває
предмет іпотеки у власність за
вартістю, визначеною на момент такого
набуття на підставі оцінки предмета
іпотеки суб'єктом оціночної
діяльності. У разі набуття права
власності на предмет іпотеки
іпотекодержатель зобов'язаний
відшкодувати іпотекодавцю перевищення
90 відсотків вартості предмета іпотеки
над розміром забезпечених іпотекою
вимог іпотекодержателя.

Районний суд не врахував зазначені
вимоги й необґрунтовано прийшов до
висновку про відсутність у ОСОБА_2
правових підстав до стягнення різниці
вартості предмета іпотеки.

Ухвалюючи рішення про стягнення з
ОСОБА_2 оплати за житлово-комунальні
послуги та упущеної вигоди, суд
залишив поза увагою ту обставину, що
ОСОБА_4 долучено до матеріалів справи
квитанції по сплаті за
житлово-комунальні послуги, починаючи
з листопада 2011 р., в той час як право
власності на квартиру зареєстровано за
ним з серпня 2011 р. /а.с.109, 110 т.1/.

Заявляючи вимоги щодо упущеної вигоди,
ОСОБА_4 зазначав, що міг би, у разі
вчасного повернення грошових коштів за
договором позики, розмістити їх на
депозитних рахунках в банку.

Однак, такі доводи позову є лише
припущенням.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК
України, особа, якій завдано збитків у
разі порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Згідно з
пунктом 2 частини 2 статті 22 ЦК України,
збитками, зокрема, є доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування
наявності упущеної вигоди є
встановлення причинно-наслідкового
зв'язку між протиправною поведінкою
боржника та збитками потерпілої
сторони. Необхідно довести, що
протиправна поведінка чи
бездіяльність іншої сторони є
причиною, а збитки, що виникли у
потерпілої сторони, - наслідком такої
протиправної поведінки.

Відповідно до ст.22 ЦК України для
застосування цивільно-правової
відповідальності потрібна наявність
усіх елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками, і вини. За відсутності хоча
б одного з цих елементів цивільна
відповідальність не настає.

Незаконними є й висновки суду першої
інстанції в частині вимог
ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди,
оскільки відшкодування такої шкоди не
передбачено ні умовами укладених між
сторонами договорів, ні законами, які
регулюють виниклі правовідносини.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції, як постановлене з
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, підлягає скасуванню й у
задоволенні вимог про відшкодування
моральної шкоди та упущеної вигоди, а
також оплати за житлово-комунальні
послуги слід відмовити, а позовні
вимоги в іншій частині задовольнити
частково, враховуючи наступне.

Положеннями п.1 укладеного між
сторонами договору позики і п.1.1
розділу іпотечного договору
встановлено, що розмір забезпечених
іпотекою вимог ОСОБА_4
становить 473 400 грн.

До справи сторонами долучено висновки
спеціалістів щодо можливої вартості
предметі іпотеки, здобуті поза
процесуальним шляхом, а тому колегія
суддів визнає їх неналежними доказами
по справі.

Відповідно до висновку судової
оціночно-будівельної експертизи
№11973/14- 42 від 27 жовтня 2014 р., проведеної
КНДІСЕ, ринкова вартість АДРЕСА_1
станом на 01 серпня 2011 р. становила 634 188
грн. /а.с.136-142 т.2/.

За таких обставин, позов ОСОБА_2
підлягає частковому задоволенню в
частині стягнення різниці вартості
предмету іпотеки, що перевищує розмір
забезпечених іпотекою вимог саме з
відповідача ОСОБА_4, в сумі 97 369 грн.
20 коп. (634 188 грн. ч 100% Ч 90% - 474 400 грн.).

Вимоги, заявлені ОСОБА_2 до ОСОБА_3, є
безпідставними, остільки відповідно до
ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку»
обов'язок по відшкодуванню перевищення
90 відсотків вартості предмету іпотеки
над розміром забезпечених іпотекою
вимог покладено на іпотеко держателя.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про наявність правових
підстав до стягнення на користь ОСОБА_2
з ОСОБА_4 різниці вартості предмета
іпотеки, в сумі 97 369 грн. 20 коп. та на
підставі положень ст.88 ЦПК України,
витрат, пов'язаних з оплатою судового
збору, в сумі 947 грн. 39 коп.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2,
уклавши з ОСОБА_4 договір іпотеки,
виступає майновим поручителем за
зобов'язаннями, взятими
ОСОБА_3 за договором позики.

Відповідно до положень ч.2 ст.554 ЦК
України, поручитель відповідає перед
кредитором у тому обсязі, що і боржник,
включаючи сплати основного боргу,
процентів, неустойки, відшкодування
збитків, якщо інше не встановлено
договором поруки.

Відповідно до п. 3.1.5 договору іпотеки за
рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначається на момент
фактичного задоволення, включаючи
збитки, завдані простроченням
виконання, неустойки, а також витрати
на здійснення забезпеченої іпотекою
вимоги.

Таким чином, ОСОБА_6 відповідає за
зобов'язаннями ОСОБА_3 в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимоги
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Встановлено, що станом на час набуття
права власності на квартиру грошові
кошти ОСОБА_7 повернуто не було.

За таких обставин, підлягають
задоволенню вимоги за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 щодо
стягнення 3% річних з урахуванням
індексу інфляції від простроченої суми
боргу за період із кінцевої дати
повернення боргу - 01 грудня 2010 р. до
дати, з якої ОСОБА_4 набув права
власності на квартиру - 01 серпня
2011 р., що становить період 243 дні.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
підлягає стягненню 3% річних становить,
в сумі 9 455 грн. (473 400 х 3% ч 100 ч 365 х 243 ), та
інфляційні втрати (індекс інфляції за
зазначений період становить - 1,068% = 1,008
х1,01 х 1,009 х 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004), що
складають 32 191 грн. 20 коп.
(473 400 грн. х 1,068 = 505 591 грн. 20 коп.; 505 591
грн. 20 коп. - 473 400 грн. = 32 191 грн. 20 коп.).

Зі змісту заявленого ОСОБА_4 позову
убачається, що ним ставить вимога про
стягнення інфляційних витрат у сумі 25
090 грн. 20 коп. /а.с.95 т.1/.

З урахуванням положень ст.11 ЦПК
України колегія суддів приходить до
висновку про необхідність стягнення
саме вказаної суми - 25 090 грн. 20 коп.

Враховуючи наведене з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 підлягає стягненню 3%
річних в сумі 9 455 грн. та 25 090 грн. 20 коп. -
інфляційних витрат, а всього - 34 545 грн. 20
коп.

Окрім того на користь ОСОБА_4
підлягають стягненню з ОСОБА_2 судові
витрати по справі, пов'язані з оплатою
судового збору, в сумі 345 грн. 45
коп.

Колегія суддів вважає за необхідне
провести взаєморозрахунок боргових
зобов'язань боржників і остаточно
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 64
425 грн. 94 коп. (99 316 грн. 59 коп. - 34 890 грн. 65
коп.).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 11 грудня 2012 року скасувати,
ухвалити по справі нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_2 та зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний
податковий номер НОМЕР_1,
зареєстрований: АДРЕСА_3) на користь
ОСОБА_2 (ідентифікаційний податковий
номер НОМЕР_2, зареєстрований: АДРЕСА_4)
різницю вартості предмету іпотеки та
суми забезпеченого нею зобов'язання, в
сумі 97 369 грн. 20 коп. та 1 947 грн. 39
коп. витрат, пов'язаних з оплатою
судового збору, а всього стягнути - 99 316
грн. 59 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
податковий номер НОМЕР_2,
зареєстрований: АДРЕСА_4) на користь
ОСОБА_4 (ідентифікаційний податковий
номер НОМЕР_1, зареєстрований: АДРЕСА_3)
грошові кошти, в сумі 34 545 грн. 20 коп. та
345 грн. 45 коп. витрат, пов'язаних з
оплатою судового збору, а всього
стягнути - 34 890 грн. 65 коп.

Провести взаєморозрахунок боргових
зобов'язань і остаточно стягнути з
ОСОБА_4 (ідентифікаційний податковий
номер НОМЕР_1, зареєстрований: АДРЕСА_3)
на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний
податковий номер НОМЕР_2,
зареєстрований: АДРЕСА_4) 64 425 грн. 94 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 2-4581/12

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8650/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Демідовська А.І.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.