У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 в
інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
усунення перешкод у користуванні
житлом за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 29 серпня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Сумської області від
13 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4, діючи від свого
імені та від імені дочки ОСОБА_5 як її
представник, звернувся до суду із
указаним позовом, у якому з урахуванням
уточнень просив зобов'язати
відповідача усунути перешкоди ОСОБА_5 в
користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом
звільнення від всіх особистих речей
відповідача кімнати площею 17,2 кв. м, і
ОСОБА_4 - шляхом надання йому вільного
постійного доступу в квартиру та
кімнату площею 17,2 кв. м. з метою
здійснення поточного ремонту і нагляду
за нею.

В обґрунтування позову зазначав, що з 19
лютого 1993 року по 20 березня 2007
року ОСОБА_5 перебувала з відповідачем
в зареєстрованому шлюбі, від якого вони
мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
знаходиться на утриманні та вихованні
матері. На підставі свідоцтва про право
власності на житло від 7 лютого 2005 року
ОСОБА_6, ОСОБА_5 та їх синові ОСОБА_7
належить на праві спільної сумісної
власності приватизована квартира
АДРЕСА_1. Рішенням Зарічного районного
суду м. Суми від 18 квітня 2014 року
встановлено порядок користування
вказаною квартирою: ОСОБА_5 і синові
виділено кімнату площею 17,2 кв. м з
лоджією, площею 4,1 кв. м, та залишено в
спільному користуванні коридор, кухню,
ванну кімнату. 27 травня 2014
року нотаріусом м. Дортмунд у Німеччині
посвідчено довіреність, якою ОСОБА_5
надала йому повноваження здійснювати
нагляд за належною їй та синові
частиною квартири, мати до неї вільний
доступ, здійснювати поточний ремонт
квартири. В кімнаті площею 17,2 кв. м, яку
виділено в користування ОСОБА_5 з сином,
знаходяться речі відповідача, від яких
кімнату необхідно звільнити для
вільного користування нею позивачкою
та сином. Однак, у добровільному
порядку звільнити кімнату від
особистих речей відповідач відмовився,
що стало підставою для звернення до
суду.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 11 вересня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13 жовтня
2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено
частково. Зобов'язано ОСОБА_6 усунути
перешкоди в користуванні ОСОБА_5
квартирою АДРЕСА_1 шляхом звільнення
від його особистих речей кімнати
площею 17,2 кв. м у цій квартирі та шляхом
надання її представнику ОСОБА_4
вільного доступу до квартири і кімнати
площею 17,2 кв. м з метою здійснення
поточного ремонту кімнати і нагляду за
нею. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_4

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд першої інстанції, з яким
погодився й суд апеляційної інстанції,
на підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами

ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного
висновку про те, що позов ОСОБА_4 в
інтересах ОСОБА_5 підлягає частковому
задоволенню, керуючись при цьому
нормами ст. ст. 322, 382, 383 ЦК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 29 серпня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Сумської області від
13 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник