УХВАЛА

іменем україни

9 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Іваненко
Ю.Г.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, Міньковецької сільської ради
Андрушівського району Житомирської
області, Реєстраційної служби
Андрушівського районного управління
юстиції про визнання недійсними
свідоцтва про право власності,
договору дарування, свідоцтва про
право на спадщину, скасування
державної реєстрації та визнання права
власності на частину житлового
будинку,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду
Житомирської області від 12 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, Міньковецької
сільської ради Андрушівського району
Житомирської області, Реєстраційної
служби Андрушівського районного
управління юстиції про визнання
недійсними свідоцтва про право
власності, договору дарування,
свідоцтва про право на спадщину,
скасування державної реєстрації та
визнання права власності на частину
житлового будинку.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її
мати ОСОБА_5, яка проживала з батьком

ОСОБА_6 у житловому будинку, що
знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1, без реєстрації шлюбу, але їх
господарство було майном колгоспного
двору. Однак після смерті матері ОСОБА_6
було видано свідоцтво про право
власності на цілий житловий будинок
неналежної форми та без рішення
сільської ради. На підставі вказаного
свідоцтва про право власності на
житловий будинок він подарував
житловий будинок своєму синові ОСОБА_7,
а після його смерті будинок
успадкувала донька ОСОБА_4, отримавши
свідоцтво про право на спадщину за
законом. Позивачка посилається на те,
що вона має право на спадкування 1/2
частини будинку після смерті матері,
оскільки одна прийняла спадщину після
її смерті та на 1/4 частини будинку після
смерті батька, а разом - на 3/4 частини
спірного домоволодіння.

Рішенням Андрушівського районного
суду Житомирської області від

9 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено частково. Визнано недійсним
свідоцтво про право власності, видане

8 серпня 1997 року виконкомом
Міньковецької сільської ради

ОСОБА_6 на житловий будинок по АДРЕСА_1.
Визнано недійсним договір дарування
житлового будинку по АДРЕСА_1,
посвідчений нотаріусом Андрушівської
державної нотаріальної контори 17
березня 1999 року за реєстраційним № 265,
укладений ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
Визнано частково недійсним в частині 3/4
свідоцтво про право на спадщину за
законом, видане державним нотаріусом
Пʼ?ятнадцятої Київської державної
нотаріальної контори 2 березня

2009 року за реєстраційним № 10-493 ОСОБА_4
на спадкове майно після смерті ОСОБА_7,
що складається з цілого житлового
будинку по АДРЕСА_1. Скасовано в частині
3/4 державну реєстрацію прав на нерухоме
майно: житловий будинок по

АДРЕСА_1 літ. «А», житловою площею 40,40 кв.
м, загальною площею

59,70 кв. м та господарські та побутові
споруди: сарай - літ. «Б», літня кухня -
літ. «В», погріб - літ. «п/д», що
проведена на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом Пʼ?ятнадцятої
Київської державної нотаріальної
контори 2 березня

2009 року за реєстраційним № 1-493. Визнано
за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частини
житлового будинку з господарськими та
побутовими спорудами по АДРЕСА_1 в
порядку спадкування.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 12 лютого

2014 року рішення Андрушівського
районного суду Житомирської області
від 9 грудня 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено, оскільки до участі у справі
не залучено спадкоємця ОСОБА_8

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду
Житомирської області від 12 лютого 2014
року та залишити в силі рішення
Андрушівського районного суду
Житомирської області від 9 грудня 2013
року, мотивуючи свої вимоги порушенням
судом норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_6 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 11).

Андрушівською державною нотаріальною
конторою Житомирської області щодо
майна померлого 12 квітня 2011 року
відкрито спадкову справу (а. с. 93)

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що
незалучення спадкоємця ОСОБА_8 є
суттєвим порушенням її права, як
спадкоємця, який одержав свідоцтво про
право на спадщину за законом тільки на
частину земельної ділянки, та є
підставою для відмови в задоволенні
позовних вимог. Таким чином, керуючись
ст. ст. 1220, 1222, 1261, 1266, 1272, 1269 ЦК України,
суд апеляційної інстанції дійшов
вірного висновку відмовивши в
задоволенні позовних вимог.

Однак застосування апеляційним судом
норм Цивільного кодексу України в
редакції 2004 року на правильність
вирішення спору не впливає.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваного судового рішення не
дають підстав для висновку, що судом
при розгляді справи було допущено
порушення норм матеріального чи
процесуального права, таким чином,
колегія суддів вважає за необхідне
касаційну скаргу відхилити.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження судового рішення є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Таким чином, під час розгляду справи
судом не були порушені норми
матеріального та процесуального права,
а наведені в скарзі доводи висновок
суду не спростовують, тому суд
касаційної інстанції згідно з

ч. 1 ст. 337 ЦПК України не знаходить
підстав для задоволення касаційної
скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 12 лютого

2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік