АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4221/14
Головуючий 1 інст. -
Категорія: відшкодування шкоди
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого -
Макарова Г.О.,

суддів:
Кружиліної О.А.,

Кіся П.В.,

при секретарі -
Остапович Л.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 09 квітня
2014 року у справі за позовом Товариства
з додатковою відповідальністю
"Страхова компанія "Провіта" до ОСОБА_2
про стягнення суми в порядку регресу та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Провіта" про стягнення суми, -

ВСТАНОВИЛА:

23 грудня 2011 року Товариство з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Провіта» звернулось до суду
з позовом в якому просить суд стягнути
на їх користь з ОСОБА_2 суму в порядку
регресу в розмірі 70500,00 гривень та
судові витрати. Позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 15 вересня 2008 року
між ТДВ «Страхова компанія «Провіта»
та ОСОБА_4 було укладено договір №
23/02-5636535 добровільного страхування
наземного транспорту, відповідно до
якого ТДВ «Страхова компанія «Провіта»
взяла на страхування майнові інтереси
ОСОБА_4, пов'язані із володінням,
користуванням та розпорядженням
транспортним засобом «Mitsubishi Lancer»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

11 квітня 2009 року на перехресті
проспекту Леніна та вулиці Космічної у
м. Харкові сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортного засобу «Mitsubishi Lancer»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
що належить ОСОБА_4 та транспортного
засобу «БМВ», державний реєстраційний
номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5 та
яким керувала ОСОБА_2. За довідкою ВДАЇ
з обслуговування міста Харкова
дорожньо-транспортна пригода сталася
внаслідок порушення водієм ОСОБА_2
п.п.1.5., 2.9а, 10.1. Правил дорожнього руху
України, затверджених Постановою КМУ №
1306 від 10.10.2001 року. Постановою
Дзержинського районного суду міста
Харкова від 04 вересня 2009 року ОСОБА_2
було визнано винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП і її
винуватість повністю доведена та
знаходиться в причинному зв'язку з
вказаною дорожньо-транспортною
пригодою та спричиненій матеріальній
шкоді транспортному засобу «Mitsubishi
Lancer», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1. Але у зв'язку з тим, що строк
накладання адміністративного
стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП
України на час розгляду справи
закінчився, провадження у справі про
адміністративне правопорушення було
закрито. 11 червня 2009 року до ТДВ
«Страхова компанія «Провіта» із заявою
звернулась ОСОБА_4 щодо виплати
страхового відшкодування у зв'язку з
дорожньо-транспортною пригодою, яка є
страховим випадком відповідно до умов
Договору № 23/ від 15 червня 2008 року.
Для визначення розміру збитку ТДВ
«Страхова компанія «Провіта» замовило
висновок спеціаліста -
автотоварознавця № 77/2009 від 13 травня 2009
року з визначенням вартості
матеріального збитку пошкодженого
транспортного засобу «Mitsubishi Lancer»,
державний реєстраційний № НОМЕР_1. На
підставі страхового акту № 02-5278-09 від 26
травня 2009 року та, виходячи з висновку
спеціаліста - автотоварознавця № 77/2009
від 13 травня 2009 року та угоди від 22
травня 2009 року, ТДВ «Страхова компанія
«Провіта» здійснила виплату
страхового відшкодування на користь
ОСОБА_4 в розмірі 70000 (сімдесят тисяч)
грн. 00 коп., що підтверджується
платіжним дорученням № 7077 від 07 липня
2009 року, платіжним дорученням № 8404 від
05 серпня 2009 року, платіжним дорученням
№ 10305 від 18 вересня 2009 року. За
експертизу ТДВ «Страхова компанія
«Провіта» перерахувало ПХО «Баранов і
Ко» - ВП «Центр-Персонал» суму в розмірі
500 (п'ятсот) грн. 00 коп., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 4234 від 05 травня 2009 року.

07 червня 2013 року ОСОБА_2
звернулась до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_3, ТДВ «Страхова
компанія «Провіта» про стягнення
коштів в розмірі 97317,83 грн. та судових
витрат. Свої позовні вимоги за
зустрічним позовом ОСОБА_2 обґрунтовує
тим, що 11 квітня 2009 року на перехресті
проспекту Леніна та вулиці Космічної у
м. Харкові сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортного засобу «Mitsubishi Lancer»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
що належить ОСОБА_4 та транспортного
засобу «БМВ», державний реєстраційний
номер НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_2.
Після перевірки матеріалів даної
дорожньо-транспортної пригоди
працівники ДАЇ дійшли висновку, що в
порушенні кримінальної справи слід
відмовити, а на водіїв: ОСОБА_2 за
порушення п.п.1.5, 2.9а, 10.1 Правил
дорожнього руху України та ОСОБА_3 за
порушення п.п.1.5, 12.1. тих же Правил
скласти адміністративні протоколи і
направити їх в суду для притягнення
обох водіїв до адміністративної
відповідальності, передбаченої ст.. 124
КУпАП. 04 вересня 2009 року Дзержинським
районним судом міста Харкова був
розглянутий адміністративний
матеріал: у відношенні ОСОБА_2 за ст. 124,
ч. 1 ст. 130 КУпАП та у відношенні ОСОБА_3
за ст.. 124 КУпАП. Суд дійшов висновку,
щодо неможливості притягнення водіїв
до адміністративної відповідальності
у зв'язку із спливом строку притягнення
до адміністративної відповідальності,
суд однак встановив, що обидва водії -
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 винні у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди. ОСОБА_2
звернулась до ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С.
Бокаріуса для визначення розміру
матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_3,
сплативши за проведення експертизи 510,67
грн. Згідно висновку спеціаліста -
автотоварознавця ХНДІСЕ ім. засл. проф.
М.С. Бокаріуса № 3844 від 14 липня 2009 року
встановлено, що в результаті аварійної
взаємодії автомобіль отримав 32
пошкодження, а розмір матеріальної
шкоди складає 96807,16 грн.

Представник позивача ТДВ «Страхова
компанія «Провіта» у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
проти зустрічного позову заперечував,
зазначивши, що ТДВ «Страхова компанія
«Провіта» не є учасником
дорожньо-транспортної пригоди, а є
страховиком, який відповідно до
Договору добровільного страхування
наземного транспорту №23/02-5636535 від 15
вересня 2008 року виплатив страхове
відшкодування страхувальнику - ОСОБА_4
у зв'язку із пошкодженням
транспортного засобу «Mitsubishi Lancer»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1.
Зустрічний позов може бути пред'явлено
лише до первісного позивача або одного
з співпозивачів. А ОСОБА_3 не є стороною
у справі за первісним позовом.

Відповідач в особі свого представника
проти позову ТДВ «Страхова компанія
«Провіта» заперечувала. Обґрунтовуючи
свої заперечення тим, що постановою
суду встановлено вину двох водіїв, а
сума матеріальної шкоди не
підтверджується матеріалами справи.

ОСОБА_3 в особі свого представника
проти зустрічної позовної заяви
заперечував, обґрунтовуючи свої
заперечення наступним: ОСОБА_2 подала
позов до Дзержинського районного суду
07 червня 2013 року з пропуском строку
позовної давності, так як перебіг
позовної давності для ОСОБА_2
розпочався з 11 квітня 2009 року та
закінчився 11 квітня 2012 року. ОСОБА_2
пропустила строк позовної давності на
14 місяців без поважних причин. ОСОБА_2
пред'явила вимоги до ТДВ «Страхова
компанія «Провіта» та ОСОБА_3
солідарно, однак ТДВ «Страхова
компанія «Провіта» не завдавала шкоди
ОСОБА_2, а тому вимога про солідарне
відшкодування шкоди є необґрунтованою.

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 09 квітня 2014 року
позовні вимоги ТДВ «Страхова компанія
«Провіта» до ОСОБА_2 про стягнення суми
в порядку регресу, задоволено у повному
обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Провіта" суму в порядку регресу у
розмірі 70 500 гривень та судовий збір у
розмірі 705 гривень. В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Провіта" про стягнення суми,
відмовлено у повному обсязі.

В апеляційні скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду в частині
стягнення з неї суми в порядку регресу
скасувати та ухвалити нове про відмову
в задоволенні позову, а рішення в
частині відмови в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Провіта» про стягнення суми залишити
без змін, визначивши розмір
відшкодування за наявності вини двох
осіб, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Згідно п .п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 Цивільного
процесуального кодексу України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Статтями 10, 11, 58, 60, 179, 212, 213 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Для встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно розтлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Відповідно до ст. 979 Цивільного
кодексу України, за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Згідно, ст. 991 Цивільного кодексу
України, страховик має право
відмовитися від здійснення страхової
виплати у разі: 1) навмисних дій
страхувальника або особи, на користь
якої укладено договір страхування,
якщо вони були спрямовані на настання
страхового випадку, крім дій,
пов'язаних із виконанням ними
громадянського чи службового
обов'язку, вчинених у стані необхідної
оборони (без перевищення її меж), або
щодо захисту майна, життя, здоров'я,
честі, гідності та ділової репутації; 2)
вчинення страхувальником або особою,
на користь якої укладено договір
страхування, умисного злочину, що
призвів до страхового випадку; 3)
подання страхувальником завідомо
неправдивих відомостей про об'єкт
страхування або про факт настання
страхового випадку; 4) одержання
страхувальником повного відшкодування
збитків за договором майнового
страхування від особи, яка їх завдала; 5)
несвоєчасного повідомлення
страхувальником без поважних на те
причин про настання страхового випадку
або створення страховикові перешкод у
визначенні обставин, характеру та
розміру збитків; 6) наявності інших
підстав, встановлених законом.
Договором страхування можуть бути
передбачені також інші підстави для
відмови здійснити страхову виплату,
якщо це не суперечить закону. Рішення
страховика про відмову здійснити
страхову виплату повідомляється
страхувальникові у письмовій формі з
обґрунтуванням причин відмови.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного
кодексу України, шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме: за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Як вбачається з ч. 1 ст. 1191
Цивільного кодексу України, особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_2 є винною в скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди, а тому
саме з неї підлягає стягненню
виплачене страхове відшкодування
страховою компанією.

Але з цим висновком погодитися не
можна, оскільки суд дійшов його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому рішення у
цій частині підлягає зміні.

Так суд першої інстанції не
звернув уваги, що Постановою судді
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 04 вересня 2009 року
встановлено, що в скоєнні
правопорушень винні обидва водії -
ОСОБА_2 та ОСОБА_3:

- ОСОБА_2 в скоєнні правопорушення,
передбаченого ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

- ОСОБА_3 в скоєнні правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП.

За таких обставин, за наявності вини
двох осіб, діями яких було завдано
шкоди, судова колегія вважає за
необхідне визначити розмір
відшкодування у відповідній частці,
залежно від обставин, що мають істотне
значення, а саме залежно від характеру
правопорушення, ступеня вини осіб,
враховуючи вимоги розумності і
справедливості, а саме для ОСОБА_2 - 95%, а
для ОСОБА_3 - 5%.

Враховуючи викладене з ОСОБА_2 на
користь ТДВ «СК «Провіта» підлягає
стягненню сума в порядку регресу в
розмірі 66975 (шістдесят шість тисяч
дев'ятсот сімдесят п'ять) гривень.

В іншій частині рішення суду
відповідає вимогам матеріального і
процесуального права та є законним та
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені витрати. Якщо позов
задоволено частково , судові витрати
присуджуються позивачеві пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог,
а відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволені
яких позивачеві відмовлено. З
урахуванням зазначеного з ОСОБА_2 на
користь ТДВ "СК "Провіта" підлягає
стягненню судовий збір сплачений за
подання позовної заяви, пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог у
сумі 669 грн. 75 коп., а з ТДВ "СК "Провіта"
на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 17
грн. 63 коп. з урахуванням часткового
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313, 316, 317,
39, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального
кодексу України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 09 квітня 2014 року -
змінити.

Позовні вимоги Товариства з
додатковою відповідальністю "Страхова
компанія "Провіта" до ОСОБА_2 про
стягнення суми в порядку регресу -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Провіта" суму в порядку регресу у
розмірі 66 975 (шістдесят шість тисяч
дев'ятсот сімдесят п'ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Провіта" судовий збір у розмірі 669
(шістсот шістдесят дев'ять) гривень 75
копійок.

Стягнути з Товариства з
додатковою відповідальністю "Страхова
компанія "Провіта" на користь ОСОБА_2
судовий збір у розмірі 17 (сімнадцять)
гривень 63 копійки.

В іншій частині рішення суду -
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: