Номер провадження: 22-ц/785/5649/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича
В.А.

суддів - Варикаші
О.Д.

- Ступакова
О.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, за апеляційною скаргою
представника Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» Шуліки Аліни
Володимирівни на рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 03 квітня 2014 року, -

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом,
яким просить суд стягнути з
відповідача на користь позивача
заборгованість на загальну суму 6492 грн.
71 коп., а також стягнути з відповідача
витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надав суду заяву,
в якій позовні вимоги підтримує у
повному обсязі, просить розглянути
справу без його участі, а також не
заперечує проти заочного розгляду
справи та винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, надав суду заяву, в яких
заперечував проти задоволення
позовних вимог, просив застосувати
строк позовної давності.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 03 квітня 2014
року в задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення, яким позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» задовольнити в повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах заявлених вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 28.01.2006 року
Публічне Акціонерне Товариство
Комерційний банк «ПриватБанк», та
ОСОБА_3 уклали договір № б/н, відповідно
до якого відповідач отримав кредит у
розмірі 1550 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 30% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Уклавши з позивачем кредитний договір
та отримавши грошові кошти, відповідач
порушив свої договірні зобов'язання. На
даний час кредитна заборгованість
відповідачем погашена не була.

Відповідно п. 6.5. клієнт зобов'язався
погашати заборгованість за кредитним
лімітом, процентам за його
використання, по пере розходу
платіжного ліміту, а також сплачувати
комісію на умовах, передбачених
кредитним договором, Правилами
користування платіжними картками та
Тарифами.

Зобов'язання, згідно ст. 526 ЦК України,
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

За таких обставин, заборгованість
відповідача за кредитним договором №
б/н від 28.01.2006 року у загальному розмірі
становить 6492,71 грн., яка складається з:
заборгованість за кредитом - 5624,16 грн.;
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 83,18 грн.; а також
штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та
правил надання банківських послуг:
штраф - 500 грн. (фіксована частина); штраф
- 285,37 (процентна складова).

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утриматись від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком
є певний період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Відповідно до ст. 252 ЦК України строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Стаття 253 ЦК України встановлює, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок. Відповідно
до ст. 254 ЦК України строк, що визначений
роками, спливає у відповідні місяць та
число останнього року строку. Строк, що
визначений місяцями, спливає у
відповідне число останнього місяця
строку.

Згідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Стаття 257 ЦК України
встановлює, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Статтею 258 ЦК України передбачено, що
позовна давність в один рік
встановлюється, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

В кредитному договорі № б/н від 28.01.2006
року не передбачено продовження строку
позовної давності.

Статтею 360-7 ЦПК України встановлено, що
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язанні
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

В правових позиціях висловлених в
постанові Верховного Суду України
судових палат у цивільних та
господарських справах від 06 листопада
2013 року у справі №6-116цс13 встановлено,
що перебіг строку позовної давності
буде починатися в залежності від
закінчення строку сплати кожного із
місячних платежів.

Відповідно до матеріалів справи та
норм ст. ст. 257, 260, 261 ЦК України строк
позовної давності за вимогами ПАТ КБ
«ПриватБанк» становить три роки.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про
застосування строку позовної давності
(а.с. 34-35).

Згідно до п.1.1.2. кредитного договору дія
кредитного ліміту припиняється
останнім днем місяця, до якого діє
кредитна картка, якщо інше не
передбачено договором. Строк дії
картки - 2 роки.

До звернення до суду будь-яких
письмових претензій по оплаті
заборгованості Банк відповідачу не
висував.

Таким чином, згідно матеріалів справи
та норм ст. ст. 260, 261 ЦК України строк
позовної давності за вимогами КБ
«ПриватБанк» почав відраховуватися з
січня 2009 року, тобто з дати закінчення
дії картки.

При таких обставинах суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що строк позовної давності
для вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» сплив в
січні 2012 року.

Позивач звернувся до суду лише в січні
2014 року.

Оскільки за спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно, тощо)
положення вищевказаного Закону
застосовуються і до додаткових вимог
банку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі наведеного суд першої
інстанції обґрунтовано вважав, що у
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором слід відмовити
у повному обсязі у зв'язку зі спливом
строку позовної давності.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги
переконливими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст.
314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»
Шуліки Аліни Володимирівни - відхилити.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 03 квітня 2014
року по справі за позовною заявою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.А.
Станкевич

Судді:
О.Д.
Варикаша

О.А. Ступаков