Справа № 524/5130/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17.07.2014 року Автозаводський районний
суд м. Кременчука Полтавської області в
складі:

головуючого - судді - Нестеренка
С.Г.

при секретарі -
Бельченко Н.Л.

з участю позивача - ОСОБА_1, розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Кременчуці цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання
дозволу на тимчасовий виїзд дитини, що
не досягла повноліття за межі України,
без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року до суду
звернулася ОСОБА_1 з вказаним позовом
до ОСОБА_2, в якому просила
надати дозвіл на виїзд її
неповнолітньої доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон без згоди батька
ОСОБА_2 до досягнення ОСОБА_3 повноліття
та дозволити оформлювати документи на
дитину у зв'язку з виїздом за межі
України.

Посилалася на те, що відповідач ОСОБА_2,
як батько ОСОБА_3, не надає дозвіл без
поважних причин на виїзд доньки за
кордон для відпочинку та оздоровлення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримала, просила
задовольнити, посилаючись на обставини
і підстави, викладені у позовній заяві.
Пояснила, що відповідач надав
нотаріально посвідчену заяву, якою не
заперечує проти позбавлення його
батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3,
але безпідставно відмовляється
надавати дозвіл на виїзд доньки за
кордон, який вона разом зі своїм
чоловіком планують здійснити з метою
оздоровлення членів сім'ї та
малолітньої дитини.

Відповідач ОСОБА_2 не прибув повторно у
судове засідання, про день, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, про причини неявки суд не
повідомляв.

Суд ухвалює рішення при заочному
розгляді справи, що відповідає
положенням ст.224 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
вивчивши матеріали справи, приходить
до висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права
дитини від 20 листопада 1989 року
передбачено, що в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини,
держави-учасниці забезпечують у
максимально можливій мірі виживання і
здоровий розвиток дитини.

Відповідно ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

У ч.3 ст. 313 ЦК України передбачено, що
фізична особа, яка досягла
шістнадцяти років, має право на
вільний самостійний виїзд за межі
України.

Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено,
що фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

У відповідності до ч.8 ст. 7 СК України,
регулювання сімейних відносин має
здійснюватись з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини.

Згідно ст..9 цього Кодексу України
подружжя, батьки дитини, батьки та
діти, інші члени сім'ї та родичі,
відносини між якими регулює цей
Кодекс, можуть врегулювати свої
відносини за домовленістю (договором),
якщо це не суперечить вимогам цього
Кодексу, інших законів та моральним
засадам суспільства.

Частиною 2 ст. 155 вказаного Кодексу
України встановлено, що батьківські
права не можуть здійснюватись всупереч
інтересам дитини.

Відповідно ст. 4 Закону України « Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України » за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Згідно із ст. 12 Закону України « Про
охорону дитинства » батьки або особи,
які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Судом достовірно встановлено, що
позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2
перебували в зареєстрованому шлюбі з 31
серпня 2002 року до 17 лютого 2010 року.

Від шлюбу сторони у справі мають дочку
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_1 взяла шлюб 10 вересня 2010
року з ОСОБА_5, який було зареєстровано
цього числа в Центральному відділі
РАЦС Кременчуцького міського
управління юстиції, актовий запис за №
723.

Позивач ОСОБА_1 разом з чоловіком та
малолітньою дочкою проживають однією
сім'єю. Малолітня дочка перебуває на
утриманні матері.

Позивач ОСОБА_1 з її чоловіком ОСОБА_5
мають наміри щодо здійснення
відпочинку та оздоровлення разом з
дочкою ОСОБА_3 та спільним від шлюбу
сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межами
України.

Відповідач ОСОБА_2, який надав
нотаріально посвідчену заяву щодо
позбавлення його батьківських прав
стосовно дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не
надає згоди без поважних підстав на
виїзд дочки за межі України, чим
необґрунтовано чинить перешкоди в
офіційному наданні дозволу дитині на
виїзд за кордон, діючи всупереч її
правам та інтересам, обмежуючи її
духовний, соціальний та моральний
розвиток.

Суд вважає, що малолітня дочка сторін у
справі має право на тимчасовий виїзд за
межі України без супроводу батька,
враховуючи згоду матері, у строк до
досягнення повноліття з обов'язковим
поверненням до постійного місця
проживання.

Відповідач не надав суду належних і
допустимих, безспірних і достовірних
доказів на спростування встановлених
судом обставин та позову.

Враховуючи наведені обставини та,
оскільки відповідач фактично
ухиляться від надання нотаріально
посвідченої згоди на виїзд дитини за
межі України, чим він перешкоджає
забезпеченню реалізації охоронюваних
законом прав та інтересів дитини в
сфері охорони здоров'я, духовного та
морального розвитку, передбачених
міжнародними правовими актами та
чинним законодавством України, суд
вважає, що позов є обґрунтованим та
таким, що підлягає задоволенню.
Необхідно надати дозвіл на тимчасовий
виїзд малолітньої дочки - громадянина
України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
м. Кременчука Полтавської області, без
згоди та супроводу батька ОСОБА_2, на
весь час до досягнення ОСОБА_3
повноліття, з обов'язковим поверненням
дитини до постійного місця проживання.
При цьому, права та законні інтереси
малолітньої дочки сторін, а також
законні права та інтереси позивача і
відповідача не будуть порушені.

Роз'яснити позивачеві, що таке рішення
суду є підставою для оформлення
документів для тимчасового виїзду
неповнолітньої ОСОБА_3 за межі України.

Керуючись Конвенцією ООН з прав дитини
від 20 листопада 1989 року, ст..313 ЦК
України, ст. ст. 7, 9, 155 СК України,
Законом України «Про порядок виїзду з
України та в'їзду в Україну громадян
України», ст. ст. 14, 57-59, 60, 208, 209, 212-215, 218, 223
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд
малолітньої дочки - громадянина
України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
м. Кременчука Полтавської області, без
згоди та супроводу батька ОСОБА_2, на
весь час до досягнення ОСОБА_3
повноліття, з обов'язковим поверненням
дитини до постійного місця проживання.

Заочне рішення суду може бути
переглянуте судом після подання заяви
про перегляд рішення упродовж десяти
днів з дня отримання копії рішення
суду.

Заочне рішення може бути оскаржено до
Апеляційного Суду Полтавської області
через Автозаводський районний суд м.
Кременчука шляхом подання апеляційної
скарги на рішення упродовж десяти днів
після розгляду заяви про перегляд
заочного рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строків подання заяви про
перегляд заочного рішення,
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи Апеляційним
судом Полтавської області.

Суддя: