№ 2/269/491/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 травня 2014 року Совєтський
районний суд м. Макіївки Донецької
області у складі:

головуючої судді
Слабкіної О.А.

при секретарі
Савоськіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про вселення і усунення
перешкод у користування житловим
приміщенням та стягнення судових
витрат та за зустрічним позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особі, яка
не заявляє самостійних вимог
Совєтський сектор у м. Макіївка ГУ
Державної міграційної служби України в
Донецькій області про усунення
перешкод у здійснення права власності
і визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням та стягнення судових
витрат, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка за основним позовом ОСОБА_1
звернулася до суду із позовом до
відповідачів про вселення і усунення
перешкод у користування житловим
приміщенням та стягнення судових
витрат 12.02.2014 року.

Позивачі за зустрічним позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до
суду до відповідачки про усунення
перешкод у здійснення права власності
і визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням та стягнення судових
витрат 19.02.2014 року.

Ухвалою суду від 11.03.2014 року
Совєтського районного суду м. Макіївки
цивільна справа за № 2/269/524/2014 за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особі, яка не заявляє самостійних вимог
Совєтський сектор у м. Макіївка ГУ
Державної міграційної служби України в
Донецькій області про усунення
перешкод у здійснення права власності
і визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням та стягнення судових
витрат об'єднана із цивільною
справою № 2/269/491/2014 за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення
і усунення перешкод у користування
житловим приміщенням та стягнення
судових витрат, в одне провадження та
присвоєно один номер - № 2/269/491/2014.

В судовому засіданні
позивачка-відповідачка ОСОБА_1
обґрунтовує свої вимоги тим, що
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
спільної дольової власності на
підставі свідоцтва про право
власності від 07.06.19993 року. В зазначеній
квартирі зареєстровані і проживають
відповідач ОСОБА_4 та їх син ОСОБА_6 А
також вона, як дружина ОСОБА_4 з 1996 року
проживала та з 2006 року була
зареєстрована в спірній квартирі. В 2012
році шлюб з відповідачем ОСОБА_4 був
розірвано. На прикінці лютого 2013 року
вона позбавлена можливості проживати
у зазначеній квартирі, оскільки
відповідач ОСОБА_4 її виганяє, фізично
перешкоджає заходити в квартиру, б'є
її, через що в Совєтсьому райвідділі м.
Макіївки відкрите кримінальне
провадження, забирає ключи від
квартири. Її особисті речі, а також
побутові предмети, які за рішенням
суду виділені їй, також знаходяться в
квартирі. Вона сплачує комунальні
платежі, при цьому ОСОБА_2 фактично
визнав за нею право користування
спірною квартирою, тому що за рішенням
суду з неї стягнено витрати пов'язані
с оплатою комунальних послуг за період
з 01.03.2010 року по 01.03.2013 року у розмірі
2323.00 грн., із загальної суми позову 9288.84
грн. Вона також провадить поточний
ремонт і спірна квартира є для неї
єдиним житлом на протязі 16 років.
Викладені в позові обставини ОСОБА_1
підтримала в судовому засіданні і
просила суд постановити рішення, яким
вселити її в спірну квартиру,
зобов'язати відповідачів не чинити їй
перешкоди у користуванні квартири, а
також стягнути з відповідач понесені
нею судові витрати по сплаті судового
збору.

Відповідач-позивач ОСОБА_1 в судове
засідання не з'явилась, проте 09.04.2014
року за вх. №3475 подала заяву, в якій
зазначила, що просить її позов до
ОСОБА_1 розглядати у її відсутність за
станом здоров'я.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 в судовому
засіданні пояснив, що квартира
АДРЕСА_1 належить йому на праві
спільної дольової власності на
підставі свідоцтва про право
власності. Також власниками зазначеної
квартири є його дружина ОСОБА_3 та його
син ОСОБА_4 У 2006 році була просина в
зазначену квартиру дружина його сина
ОСОБА_7, але через деякий час його син і
його невістка розірвала шлюб. ОСОБА_1
після розірвання шлюбу, через деякий
час пішла з квартири не проживає
більше року. Крім того. Вона перестала
бути членом сім'ї і втратила вправо
користування житловим приміщенням,
тому він просить суд усунути
перешкоди у здійснення його права
власності і визнати ОСОБА_1 такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, а також стягнути судові
витрати. В подальшому,
відповідач-позивач ОСОБА_2 подав заяву
30.04.2014 року, в якій просить справу
розглядати у його відсутність через
поганий стан здоров'я.

Відповідач-позивач ОСОБА_4 в судовому
засіданні пояснив, що квартира
АДРЕСА_1 належить йому на праві
спільної дольової власності на
підставі свідоцтва про право
власності. Також власниками зазначеної
квартири є його батьки. Він знаходився
у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1,
але в січні 2012 року шлюб між ними був
розірваний. У лютому 2013 року ОСОБА_1
пішла з квартири, ніяких особистих
речей в квартирі не має, крім тих речей
побуту, які були присуджені ОСОБА_1 за
рішенням суду. Він ніколи не
перешкоджав ОСОБА_1, забрати
присуджені за рішенням суду побутові
речі, але ОСОБА_1 за власним бажанням не
забирає їх. Також зазначив, що ОСОБА_1
перестала бути членом родини, шлюб між
ними розірвано, спільного
господарства вони не ведуть і ОСОБА_1 не
сплачує комунальні послуги. Вважає, що
вимоги ОСОБА_1 про вселення є
безпідставними, а його вимоги та
вимоги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 просить
задовольнити.

Представник третьої особи по справі,
яка не заявляє самостійних вимог
Совєтський сектор у м. Макіївка ГУ
Державної міграційної служби України в
Донецькій області в судове засідання
не з'явився, повідомлявся належним
чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
допитавши свідків, дослідивши письмові
докази і матеріали справи, встановив
наступне.

Той факт, що квартира АДРЕСА_1 належить
на праві приватної, спільної власності
відповідачам-позивачам ОСОБА_2 - 1/3
частини, ОСОБА_3 - 1/3 частини та ОСОБА_4 -
1/3 частини, що підтверджено копією
свідоцтва про вправо власності на
житло від 07.06.1993 року та зазначена
квартира зареєстрована КП «Бюро
технічної інвентаризації м. Макіївки»
за відповідачами-позивачами, за
реєстровим № 38770 від 02.08.1993 року.

З копії домової книги для прописки
громадян за адресою: АДРЕСА_1
вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є
зареєстрованою у зазначеній квартирі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9
суду пояснила, що вона є матір'ю ОСОБА_1
Її дочка та зять ОСОБА_4 знаходились у
шлюбі з 1994 року. У 2006 році її дочка
прописалась у квартирі ОСОБА_4. Через
те, що ОСОБА_4 під час проживання у шлюбі
з її дочкою, тобто ОСОБА_1 займався
«рукоприкладством», через що в січні 2012
року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був
розірваний, і її дочка пішла з
квартири. Син ОСОБА_4, тобто її онук,
залишився проживати разом із батьком,
тобто ОСОБА_4 та на прохання онука, її
дочка повернулась до ОСОБА_4 і
продовжувала проживати до лютого 2013
року. З лютого 2013 року її дочка
перейшла жити за її місцем проживання
через «рукоприкладство» ОСОБА_4

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10
суду пояснила, що вона знає сім'ю
ОСОБА_4, які жили добре, а потім в січні
2012 року розірвали шлюб. У лютому 2013
року ОСОБА_1 перейшла мешкати до матері.
Вона знає, що шлюб було розірвано,
через те, що почались погані стосунки
між ОСОБА_1 і їй ОСОБА_1 розповідала, що
ОСОБА_4 дрався, через що ОСОБА_1 не
витримала і пішла від чоловіка. Вона
знає тако, що ОСОБА_1 після розірвання
шлюбу поверталась до ОСОБА_4 і влітку 2012
року ОСОБА_1 проживала разом із ОСОБА_4,
але потім знову у лютому 2013 року
ОСОБА_1 пішла від ОСОБА_4 Одного разу
ОСОБА_1 до неї приходила із красним
обличчям і плакала, розповідала, що
прийшла відвідати дитину, тобто
спільного з ОСОБА_4 сина, але ОСОБА_4 її
вдарив.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він є
давнішнім приятелем ОСОБА_4 і
приблизно в грудні 2012 року він
зустрівся з ОСОБА_4, який його запросив
до себе. Після цієї зустрічі, він і
ОСОБА_4 почали спілкуватися частіше і
він допомагав ОСОБА_4 доклеювати
шпалери в квартирі. Він бачив, що ОСОБА_4
живе з сином. ОСОБА_1 він в квартирі
не бачив, було видно що в квартирі
жінка не живе. Проте, він у ОСОБА_4 з
цього приводу нічого не питав, тому що
він сам мав розірвання шлюбу і ця тема
йому не приємна для розмови. В
судовому засіданні свідок ОСОБА_11
наполягав що з лютого 2013 року він
ОСОБА_1 ніколи не бачив, щоб вона
проживала в квартирі.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він
давно знає родину ОСОБА_1. На даний час,
йому відомо, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1
розлучились. Приблизно два роки він
ОСОБА_1 в квартирі ОСОБА_4 не бачить.
Коли він приходить до ОСОБА_4 бачить, що
ОСОБА_4 живе разом з сином.

Правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК
України).

Кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю (ст. 41 Конституції України).

Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону (ч. 1, 2 ст. 319 ЦК
України).

Власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК
України).

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 405 ЦК члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Причому,
ця стаття ЦК розміщена у главі 32
Кодексу, яка називається „Право
користування чужим майном " (це право
ст. 401 ЦК називає сервітутом).

Таким чином, на даний час цивільне
законодавство передбачає, що члени
сім'ї власника користуються жилим
приміщенням на підставі сервітуту. Як
наслідок, це означає, що щодо аналізу
цього права, зокрема, підстав його
виникнення та припинення,
застосовуються усі положення Кодексу
щодо сервітуту.

Згідно зі ст. 401 ЦК України право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлене щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

При встановленні права членів сім'ї
власника квартири користуватися жилим
приміщенням, належним власнику,
законодавство виходить з того, що такий
сервітут пов'язується з неможливістю
ведення спільного господарства
членами однієї сім'ї без їх спільного
проживання. Це вбачається, зокрема, зі:
ст.ст. 64, 156 ЖК України, відповідно до
яких до членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать дружина власника,
їх діти і батьки; членами сім'ї власника
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
власником і ведуть з ним спільне
господарство, а також ч.2 ст. 3 СК
України, згідно з якою сім'ю складають
особи, які спільно проживають,
пов'язані спільним побутом, мають
взаємні права та обов'язки. Таким чином,
однією з підстав виникнення у членів
сім'ї власника права на користування
жилим приміщенням поряд з наявністю
між ними сімейних відносин є й їх
спільне проживання. У разі якщо члени
сім'ї власника з якихось правомірних
підстав не проживають спільно, вони не
набувають права на користування жилим
приміщенням власника (сервітуту). Такий
висновок безпосередньо
підтверджується й змістом ч.1 ст.405 ЦК,
яка прямо вказує на наявність права
користування житлом лише у членів сім'ї
власника, які проживають разом з ним.
Згідно з п.4 ч.1 ст. 406 ЦК України сервітут
припиняється у разі припинення
обставини, яка була підставою для
встановлення сервітуту.

Таким чином, якщо спільне проживання
членів сім'ї власника житлового
приміщення із власником цього
житлового приміщення як підстава для
встановлення такого сервітуту
припиняє своє існування, відповідно до
п.4 ч.1 ст. 406 ЦК припиняється й самий
сервітут.

Проаналізувавши матеріали по справі та
оцінивши докази в їх сукупності, суд
вважає, що ОСОБА_1 необхідно визнати
такою, що втратила право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1 та зняти з реєстрації
у Совєтському секторі в м. Макіївка ГУ
ДМС України в Донецькій обл., таким
чином задовольнивши позовні вимоги
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення
перешкод у здійснення права власності
і визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, при цьому відмовивши у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення і
усунення перешкод у користування
житловим приміщенням та стягнення
судових витрат.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 судовий збір у розмірі
243.60 грн., який був сплачений пр. подачі
позову, що підтверджено квитанцією,
наявною в матеріалах справи.

Що стосується вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 в частині стягнення з ОСОБА_1
витрат по оплаті правової допомоги
адвоката у розмірі 500.00 грн. суд
встановив наступне.

Відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Витрати на правову допомогу - це
витрати сторін які вони несуть у
зв'язку із оплатою допомоги адвоката,
який бере участь у справі. Склад та
розмір витрат, пов'язаних з оплатою
правової допомоги, належить до
предмета доказування у справі. На
підтвердження цих обставин суду слід
надавати договір про надання правової
допомоги, документи, що свідчать про
оплату гонорару та інших витрат,
пов'язаних із наданням правової
допомоги, оформлені у встановленому
законом порядку ( квитанція до
прибуткового касового ордера,
платіжне доручення з відміткою банку,
касові чеки. При цьому недопустимими є
документи, які не відповідають
встановленим вимогам, наприклад
особисті розписки адвоката про
одержання авансу. Витрати на правову
допомогу відшкодовуються лише у тому
випадку, якщо правова допомога реально
надавалася у справі тими особами, які
одержали за це оплату. Самі лише
докази укладення угоди про надання
правової допомоги і її оплати не можуть
бути підставою для відшкодування цих
витрат, якщо адвокат у судових
засіданнях участі не брав.

Відповідачами-позивачами надана
довідка від 18.02.2014 року, яка підписана
адвокатом ОСОБА_13, в якій зазначено, що
ОСОБА_4 оплатив за надання юридичної
допомоги при наданні консультації та
складанні позовного матеріалу до суду
у розмірі 500.00 грн. Інших документів,
передбачених чинним законодавством,
позивачами суду не надано.

Таким чином, з огляду на вищенаведене
суд вважає за необхідне у задоволені
вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
стягнення з позивачки-відповідаки
ОСОБА_1 витрат по оплаті правової
допомоги у розмірі 500.00 грн. відмовити
за необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 383, 391, 405 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212-215,
218 Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення і
усунення перешкод у користування
житловим приміщенням та стягнення
судових витрат - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особі, яка не заявляє самостійних
вимог Совєтський сектор у м. Макіївка
ГУ Державної міграційної служби
України в Донецькій області про
усунення перешкод у здійснення права
власності і визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та стягнення судових
витрат - задовольнити частково.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженку м.
Макіївки Донецької області визнати
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням за адресою:
АДРЕСА_1.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 права власності на
квартиру розташовану за адресою:
АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації у
Совєтському секторі в м. Макіївка
Головного Управління Державної
міграційної служби України в Донецькій
області ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженку
м. Макіївки Донецької області з
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
уродженку м. Макіївки Донецької
області судовий збір у розмірі 243.60 грн.
на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

В частині позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 щодо стягнення витрат
на правову допомогу у розмірі 500.00 грн. -
відмовити.

Рішення проголошено і може бути
оскаржене в апеляційний суд Донецької
області, через суд першої інстанції
шляхом подачі апеляційної скарги на
рішення суду у 10 денний строк з дня
його проголошення.

Суддя
О. А. Слабкіна