У х в а л а

07 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,суддів:
Дем'яносова М.В., Нагорняка В.А.,
Мостової Г.І., Попович О.В., розглянувши
клопотання ОСОБА_6 про поновлення
строку для подачі заяви та її заяву про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 про визнання частково
недійсним договору дарування, визнання
права на спадкове майно, виділ частки
із майна, що є у спільній частковій
власності, за зустрічним позовом
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про
усунення від права на спадкування за
законом,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2009 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько
ОСОБА_11, після смерті якого залишилося
рухоме та нерухоме майно. Позивач
звернулася до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини, але свідоцтво про
право на спадщину отримати вона не
змогла, оскільки у неї були відсутні
правовстановлюючі документи на
спадкове майно. Зазначала, що всі
документи знаходяться у відповідачів,
у зв'язку з чим вона не може визначити
об'єм спадкового майна. Крім того,
ОСОБА_8, користуючись тим, що
домоволодіння АДРЕСА_2 зареєстроване
на її ім'я, подарувала його ОСОБА_10

Ураховуючи викладене, позивач,
уточнивши позовні вимоги, просила суд
визнати частково недійсним договір
дарування, укладений між
ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у розмірі Ѕ частини
домоволодіння АДРЕСА_2; визнати
частково недійсним договір дарування,
укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у
розмірі Ѕ частини квартири
АДРЕСА_1; визнати за нею право власності
на 1/6 частину спадкового майна після
смерті ОСОБА_11; виділити їй частку у
розмірі 1/6 у спадковому майні після
смерті ОСОБА_11 у вигляді грошової
компенсації, стягнувши з ОСОБА_8, ОСОБА_9
солідарно вартість 1/6 частки у сумі 552 455
грн.

ОСОБА_8 пред'явила зустрічний позов,
посилаючись на те, що вона та її доньки
ОСОБА_10 й ОСОБА_9 проживали разом з
покійним ОСОБА_11 Останній тяжко хворів,
знаходився у безпорадному стані,
догляд та піклування за ним
здійснювала вона разом з доньками.
ОСОБА_6 батька не відвідувала, не була
присутня на його похоронах. Ураховуючи
викладене, позивач просила суд усунути
ОСОБА_6 від права на спадкування за
законом після смерті ОСОБА_11

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 23 липня 2012 року
позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано
частково недійсним договір дарування,
укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у
розмірі Ѕ частини домоволодіння
АДРЕСА_2; визнано частково недійсним
договір дарування, укладений між
ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у розмірі Ѕ частини
квартири АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_6
право власності на 1/6 частину
спадкового майна після смерті ОСОБА_11;
виділено їй частку у розмірі 1/6 у
спадковому майні після смерті ОСОБА_11 у
вигляді грошової компенсації,
стягнувши з ОСОБА_8, ОСОБА_9 солідарно
вартість 1/6 частки у сумі 552 455 грн.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. У задоволенні зустрічного
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 03 жовтня 2012
року рішення місцевого суду частково
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов ОСОБА_6 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/3
частину спадкового майна після смерті
ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Виділено належну ОСОБА_6 частку
спадкового майна у розмірі 1/3 частини
від спадкового майна, що залишилося
після смерті спадкодавця ОСОБА_11 у
вигляді грошової компенсації у сумі 552
455 грн, стягнуто зазначену суму з ОСОБА_8
та ОСОБА_9 солідарно. У задоволенні
позову про визнання недійсними
договорів дарування відмовлено. В
решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 04 грудня 2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилено.
Рішення апеляційного суду Рівненської
області від 03 жовтня 2012 року залишено
без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04 грудня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Одночасно заявник просить поновити
строк на звернення до суду із заявою,
посилаючись на поважність причин його
пропуску, зокрема, на те, що ухвалу суду
касаційної інстанції, про перегляд
якої порушується питання, отримано нею
19 грудня 2013 року, на підтвердження чого
надано копію супровідного листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 грудня 2013 року за № 6-29935св13.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень подається
протягом трьох місяців з дня ухвалення
судового рішення, щодо якого подано
заяву про перегляд, або з дня ухвалення
судового рішення, на яке здійснюється
посилання, на підтвердження підстав,
установлених пунктом 1 частини першої
статті 355 цього Кодексу, якщо воно
ухвалено пізніше, але не пізніше одного
року з дня ухвалення судового рішення,
про перегляд якого подається заява.

У разі пропущення строку,
встановленого частинами першою, другою
цієї статті, з причин, визнаних
поважними, суд за клопотанням особи,
яка подала заяву про перегляд судового
рішення, може поновити цей строк (ч. 3 ст.
356 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ЦПК України суд
поновлює строк, встановлений законом,
за клопотанням сторони або іншої особи
у разі його пропущення з поважних
причин, такі ж вимоги передбачені ч. 3
ст. 356 цього Кодексу.

Клопотання підлягає задоволенню, а
пропущений строк - поновленню, оскільки
наведена заявником причина пропущення
строку для подання заяви є поважною.

Як приклад неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 квітня 2014 року
у справі за позовом про визнання права
власності в порядку спадкування та
витребування майна з чужого
незаконного володіння, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 лютого 2014 року у справі за
позовом визнання договору дарування
нерухомості удаваним правочином,
визнання правочину договором
купівлі-продажу та визнання права
власності.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Разом з тим, як роз'яснено у п. 6
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини 1 статті
355 ЦПК України, може бути подана за
сукупністю таких умов: судом
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні і ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Зміст заяви та додані до неї копії
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 квітня 2014 року
у справі за позовом про визнання права
власності в порядку спадкування та
витребування майна з чужого
незаконного володіння, ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 лютого 2014 року у справі за
позовом визнання договору дарування
нерухомості удаваним правочином,
визнання правочину договором
купівлі-продажу та визнання права
власності, не можуть свідчити про
наявність підстав для задоволення
заяви, оскільки із них не вбачається
різного тлумачення судами змісту і
сутності правових норм, що призвело до
різних висновків про наявність чи
відсутність суб'єктивних прав та
обов'язків учасників відповідних
правовідносин; відсутнє різне
застосування правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; відсутнє різне
визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
спірних правовідносин або поширення
дії норми на певні правовідносини в
одних випадках і незастосування цієї
самої норми до аналогічних відносин в
інших випадках, тобто різне
застосування закону, який не підлягав
застосуванню; відсутнє різне
застосування правил аналогії права чи
закону у подібних правовідносинах.

За таких обставин, наведені заявником
доводи не містять сукупність вказаних
умов та ознак неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
тому у допуску справи до провадження
Верховного Суду України слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Клопотання ОСОБА_6 про поновлення
строку на подання заяви про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 04 грудня 2013 року
задовольнити.

Поновити ОСОБА_6 строк на подання заяви
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04 грудня 2013 року.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання
частково недійсним договору дарування,
визнання права на спадкове майно, виділ
частки із майна, що є у спільній
частковій власності, за зустрічним
позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до
ОСОБА_6 про усунення від права на
спадкування за законом за заявою
ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04 грудня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Г.В. Юровська

Судді:
М.В. Дем'яносов

В.А. Нагорняк

Г.І. Мостова

О.В. Попович