У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової
Г.І., Остапчука Д.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Європейська агенція з повернення
боргів» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою представника
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Європейська агенція з повернення
боргів» - Олійник Аліни Сергіївни на
рішення Олександрівського районного
суду Кіровоградської області від 20
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської
області від 13 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ТОВ «Фінансова
компанія «Європейська агенція з
повернення боргів» звернулося до суду
з указаним позовом, в якому просило
стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за
кредитним договором у розмірі 31 063 грн
42 коп., яка складається із: 9 352 грн 34 коп.
- заборгованість по тілу кредиту; 1 грн 15
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом; 7 075 грн 14 коп. -
заборгованість по комісії за
управління кредитом; 14 634 грн 79 коп. -
пеня за порушення графіку погашення
заборгованості.

На обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що 20 червня 2012 року між
ТОВ «Фінансова компанія «Центр
фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова
компанія «Європейська агенція з
повернення боргів» було укладено
договір відступлення права вимоги №
26/12-ФНКю.

Відповідно до умов договору первісний
кредитор відступив позивачу право
вимоги до ОСОБА_6 коштів (включаючи
проценти, комісію, штрафні санкції та
інші платежі), право на одержання яких
належить первісному кредитору на
підставі кредитного договору № 39575117
від 22 лютого 2011 року, а позивач набув
право вимоги грошових коштів від
відповідача у сумі 31 063 грн 42 коп.

Оскільки відповідач добровільно не
виконує умови договору по погашенню
кредитної заборгованості, позивач
звернувся до суду за захистом своїх
порушених прав.

Рішенням Олександрівського районного
суду Кіровоградської області від 20
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 13 лютого
2014 року, у задоволенні позову ТОВ
«Фінансова компанія «Європейська
агенція з повернення боргів» до ОСОБА_6
про стягнення заборгованості за
кредитним договором відмовлено.

У касаційній скарзі представник ТОВ
«Фінансова компанія «Європейська
агенція з повернення боргів» - Олійник
А.С. порушує питання про скасування
оскаржуваних рішень суду із ухваленням
нового рішення про задоволення позову,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що між ТОВ
«Фінансова компанія «Центр фінансових
послуг» та ОСОБА_6 укладено кредитний
договір № 39575117 від 22 лютого 2011 року,
згідно з умовами якого вона отримала
кредит у сумі 9 675 грн 47 коп., із
процентною ставкою 0,01 % річних, строком
на 30 місяців, із сплатою за
надання кредиту 425 грн та платою за
управління кредитом 5 % від суми
кредиту, що становить 483 грн 77 коп.

20 червня 2012 року між ТОВ «Фінансова
компанія «Центр фінансових послуг» та
ТОВ «Фінансова компанія «Європейська
агенція з повернення боргів» укладено
договір відступлення права вимоги №
26/12-ФНКю.

Згідно з розрахунком, заборгованість
ОСОБА_6 становить 31 063 грн 42 коп.

Згідно з випискою з Реєстру боржників
від 20 червня 2012 року первісний кредитор
відступає новому кредитору право
вимоги від ОСОБА_6 коштів (включаючи
проценти, комісію, штрафні санкції та
інші платежі), а всього 31 063 грн 42 коп.,
право одержання яких належить
первісному кредитору на підставі
кредитного договору № 39575117 від 22
лютого 2011 року.

Відмовляючи у задоволені позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що позивачем не надано доказів,
які б свідчили про те, що відповідач
була належним чином повідомлена про
відступлення права грошової вимоги
факторові і не могла сплачувати
заборгованість за договором кредиту.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 1077, 1078 ЦК
України за договором факторингу
(фінансування під відступлення права
грошової вимоги) одна сторона (фактор)
передає або зобов'язується передати
грошові кошти в розпорядження другої
сторони (клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Предметом договору факторингу може
бути право грошової вимоги, строк
платежу за якою настав (наявна вимога),
а також право вимоги, яке виникне в
майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт
відповідає перед фактором за дійсність
грошової вимоги, право якої
відступається, якщо інше не
встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник
зобов'язаний здійснити платіж
факторові за умови, що він одержав від
клієнта або фактора письмове
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги факторові і в цьому
повідомленні визначена грошова вимога,
яка підлягає виконанню, а також
названий фактор, якому має бути
здійснений платіж. Боржник має право
вимагати від фактора надання йому в
розумний строк доказів того, що
відступлення права грошової вимоги
факторові справді мало місце. Якщо
фактор не виконає цього обов'язку,
боржник має право здійснити платіж
клієнтові на виконання свого обов'язку
перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги
факторові відповідно до цієї статті
звільняє боржника від його обов'язку
перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених положень
закону боржник, який не отримав
повідомлення про передачу права вимоги
іншій особі, не позбавляється обов'язку
погашення заборгованості, а лише має
право на погашення заборгованості
первинному кредитору і таке виконання
зобов'язання є належним.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
дав належної оцінки обставинам справи
та не врахував, що неотримання
боржником письмового повідомлення про
відступлення права грошової вимоги
факторові не є перешкодою для
реалізації права фактора звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду, оскільки
боржник у судовому засіданні має
можливість заперечувати проти вимог
фактора, що відповідає положенням ст. 124
Конституції України.

Суд апеляційної інстанції у порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України доводів
апеляційної скарги не перевірив, в
ухвалі не зазначив конкретні обставини
і факти, що спростовують такі доводи, і
залишив рішення суду першої інстанції
без змін.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Європейська агенція з повернення
боргів» - Олійник Аліни Сергіївни
задовольнити частково.

Рішення Олександрівського районного
суду Кіровоградської області від 20
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської
області від 13 лютого 2014 року скасувати,
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
Д.О. Остапчук