Справа № 635/2793/14-ц
Провадження № 2/635/1852/2014р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 року Харківський
районний суд Харківської області у
складі:

головуючого судді
- Караченцева І.В.,

при секретарі
- Врублевській І.О.,

позивача
- ОСОБА_1,

представника позивача
- ОСОБА_2 ,

відповідача
- ОСОБА_3,

представника відповідача
- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в сел. Покотилівка справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, 3-я
особа: Харківський РВ Державної
міграційної служби України про
усунення перешкод у здійсненні права
власності на житловий будинок та
визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування будинком,-

В С Т А Н О В И В :

04 квітня 2014 року до суду звернулась
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, 3-я особа: Харківський
РВ Державної міграційної служби
України про усунення перешкод у
здійсненні права власності на житловий
будинок та визнання ОСОБА_3 таким, що
втратив право користування будинком.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилається на те, що 16.08.2003 р. з
відповідачем перебувала у
зареєстрованому шлюбі, в якому була
народжена дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 В
період шлюбу ОСОБА_1 стала власником
будинку на підставі договору дарування
укладеного 21 жовтня 2006 року між
ОСОБА_6(її батьком) та позивачем
/нотаріально посвідченого/ житлового
будинку, згідно якого ОСОБА_6 подарував,
а позивач прийняла у власність
житловий будинок з надвірними
будівлями, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 51,30 кв.м.,
житловою площею 27,20 кв.м. Шлюб між
сторонами було розірвано 15.07.2013р.
Отриманий в дар від батька будинок, на
думку позивача, є її приватною
власністю. На підставі цього, позивач,
як власник житлового будинку, в порядку
ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України та
ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» визнати відповідача особами,
що втратили право користування
житловим будинком. Зробити це
добровільно відповідач відмовляється.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
та просили його задовольнити.

Відповідач та його представник проти
задоволення позовних вимог
заперечували, вказавши, що дійсно
ОСОБА_1 є власником житлового будинку з
надвірними будівлями, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, однак проживаючи в
шлюбі і ведучи сумісне господарство
збудували прибудову, веранду та гараж.
Неодноразово відповідач звертався до
позивачки з проханням узаконити
самовільні споруди та розділити майно
в установленому законом порядку, однак
цього не зробили.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, належним чином
повідомлявся про день та час слухання
справи, подали до суду заяву у якій
просили слухати справу без присутності
представника 3-ї особи.

Суд, заслухавши пояснення сторін та
дослідивши письмові докази, встановив
такі факти і відповідні їм
правовідносини.

Відповідно до копії свідоцтва про
одруження серії НОМЕР_1, виданого 11
лютого 2004 року відділом реєстрації
актів цивільного стану Харківського
районного управління юстиції
Харківської області, 16 серпня 2003 року
ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1,
актовий запис № 49, прізвища після
одруження: чоловіка - ОСОБА_3, дружини -
ОСОБА_1 (а.с. 5).

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1
народилася дочка - ОСОБА_5, про що
свідчить копія свідоцтва про
народження останньої серії НОМЕР_2,
виданого 29 квітня 2005 року відділом
реєстрації актів цивільного стану
Жовтневого районного управління
юстиції м. Харкова, актовий запис № 171
(а.с. 8).

21 жовтня 2006 року, між ОСОБА_6 (батьком
позивача) та ОСОБА_1 був укладений
нотаріально посвідчений договір
дарування житлового будинку з
надвірними будівлями, який було
зареєстровано в Державному реєстрі
правочинів за № 1658415, згідно якого
Дарувальник передав, а Обдарований
прийняв у дар житловий будинок з
надвірними будівлями, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 51,30
кв.м., житловою площею 27,20 кв.м., що
підтверджується договором дарування
житлового будинку (а.с.6-7).

Згідно п. 9 Договору та ст. 722 Цивільного
кодексу України, право власності на
житловий будинок виникає у
обдарованого з моменту прийняття ним
будинку в дар, тобто з дня отримання
ключів від будинку, яке відбулося
21.10.2006р. (а.с.6).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але на
підставі договору дарування або в
порядку спадкування - є особистою
приватною власністю дружини, чоловіка.

15 липня 2013 року рішенням Харківського
районного суду Харківської області
шлюб між позивачем та відповідачем був
розірваний. (а.с.9).

Згідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу
України припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє колишніх членів сім'ї права
користування займаним приміщенням.
Таким чином, після розірвання шлюбу
відповідач залишився проживати у
будинку позивача.

Між тим, після розірвання шлюбу,
відповідач став постійно порушувати
правила співжиття, що робить
неможливим проживання позивача із
відповідачем в одному будинку, таким
чином перешкоджаючи здійсненню
позивачу права власності на житловий
будинок, без згоди, як власника житла,
відповідач вселив у займаний ним
будинок невідому особу, яка не є членом
його сім'ї, а також відповідач, всупереч
вимогам ч. 3 ст. 156 ЖК України не бере
участі у витратах по утриманню будинку
і прибудинкової території.

Крім того, відповідач, знаходячись з
позивачем в одному помешканні постійно
вчиняє конфлікти та сварки, принижує та
ображає її, погрожує вижити її із
власного житла та відібрати його. Під
час чергового конфлікту, 03.02.2014р.,
відповідач застосував до позивача
фізичну силу, в результаті чого вона
отримала тілесні ушкодження, які
кваліфікуються як легкі, відповідно до
висновку експерта № 397-а/14 в зв'язку з
чим остання була вимушена звертатися
до правоохоронних органів та лікарні
(а.с.11, 28).

Відповідно до ст. 157 ЖК України,
виселення членів сім'ї власника житла
здійснюється за рішенням суду на
підставах, визначених ч. 1 ст. 116 ЖК,
тобто на підставах, аналогічних
виселенню членів сім'ї наймача. До
таких підстав закон відносить: а)
систематичне руйнування або псування
житлового приміщення, б) систематичне
порушення правил співжиття, що
виключає спільне проживання з
порушниками інших осіб в одному
житловому приміщенні.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

В будинку крім ОСОБА_1 зареєстрований і
проживає ОСОБА_3

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном згідно вимог ч. 1 ст. 391 ЦК
України.

Суд вважає, що залишення проживання
відповідача за адресою житлового
будинку, який не належить йому на праві
власності, який систематично порушує
визначені законом умови проживання є
значною перешкодою у здійснені
позивачем свого права щодо вільного
користування та розпорядження
належним йому на праві власності
житловим будинком.

Згідно ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням), визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Відповідно до ст. 48 Закону України
«Про власність» та положень ст. 319 ЦК
України, власник може вимагати
усунення будь-яких порушень його права.
Оскільки після укладення договору
дарування позивач набула права
власності на вказане нерухоме майно,
тому суд вважає за необхідне визнати
відповідача таким, що втратив право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1 без надання
останньому іншого житлового
приміщення та виселити його.

На підстави ст. 88 ЦПК України, суд
відносить за рахунок на позивача за її
усною заявою.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, ст.ст. 319, 334, 346 383, 391 ЦК України,
п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, ч. 1 ст. 116, ч. 4 ст.
156, ч. 3 ст. 156, ст. 157 Житлового кодексу
України, ст. 48 Закону України «Про
власність», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1
права власності на житловий будинок
шляхом виселення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
із будинку розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 втратившим
право користування житловим
приміщенням в житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві
приватної власності ОСОБА_1 .

Рішення є підставою для скасування
реєстрації ОСОБА_3 за вказаною адресою.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Харківської області
шляхом подачі апеляційної скарги у
10-денний строк з дня його проголошення,
через Харківський райсуд.

Суддя
І.В.Караченцев