АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №683/3281/13-ц
Провадження №22-ц/792/1198/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2014 року
м.Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

в складі :головуючого - судді Баса О.Г.,

суддів: Карпусь С.А., Матковської Л.О.

при секретарі Гриньовій А.М.

з участю: ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Старокостянтинівського районного суду
від 03 квітня 2014 року за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання права власності
на спадкове майно.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасника розгляду, дослідивши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
права власності на спадкове майно. В
обґрунтування своїх вимог зазначала,
що з 1979 року по 2000 рік вона та ОСОБА_3
проживали як подружжя без реєстрації
шлюбу та вели спільне господарство. За
цей час за спільні кошти та спільною
працею побудували житловий будинок
АДРЕСА_1. Господарство відносилось до
колгоспного двору. 16.01.2000 року вони
зареєстрували шлюб. При житті ОСОБА_3 на
свого сина від першого шлюбу
відповідача ОСОБА_2 склав заповіт, яким
заповів усе належне йому на день смерті
майно, в тому числі 1/2 частину
вищевказаного будинку з надвірними
будівлями та спорудами. ІНФОРМАЦІЯ_1
року чоловік помер. Відповідач не
визнає її право власності на даний
будинок, проте вона має право на 1/2
частину домоволодіння як член
колгоспного двору. Крім того в силу
положень ст. 1241 ЦК України вона має
право на обов'язкову частку у
спадковому майні незалежно від змісту
заповіту, оскільки на день смерті
спадкодавця досягла пенсійного віку. З
цих підстав просила визнати за нею
право власності на 5/8 (1/2+1/8) частини
домоволодіння АДРЕСА_1

Рішенням Старокостянтинівського
районного суду від 03 квітня 2014 року
позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1
право власності на 5/8 частки житлового
будинку з

________________________________________________________________________
________

Головуючий у першій інстанції -
Цимбалюк О.В. Провадження
№ 22-ц/792/1198/14

Доповідач - Карпусь С.А.
Категорія № 39

господарськими спорудами, що
знаходиться по АДРЕСА_1

Додатковим рішенням
Старокостянтинівського районного суду
від 15 травня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі
365,88 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
вважає рішення суду незаконним,
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм процесуального
та матеріального права. Зазначає, що у
суду не було підстав для задоволення
позову, оскільки з 1986 року ОСОБА_3 був
одноосібним власником колгоспного
двору. Суд не з'ясував чи господарство
до 15.04.1991 року мало статус колгоспного
двору, в якому році померлий ОСОБА_3
вибув з колгоспу на пенсію, адже в разі
виходу голови колгоспного двору на
пенсію, двір втрачає статус
колгоспного. Позивачка не надала
доказів, що вона була членом колгоспу.
Суд не з'ясував за яким погосподарським
номером зареєстрована ОСОБА_1. Зважаючи
на те, що на 1/2 частину будинку
спадкодавцем залишено заповіт, тому
інша 1/2 частина будинку спадкується за
законом і він не заперечує право
власності ОСОБА_1 на 1/4 житлового
будинку, як спадкоємця за законом
першої черги. Право на спадкування
обов'язкової частки у неї не виникає.
Крім того, позивачка пропустила
трирічний строк позовної давності для
звернення до суду з вимогою про
витребування частки з майна колишнього
колгоспного двору, що збереглося на 15
квітня 1991 року.

ОСОБА_2, будучи належним чином
оповіщеним про розгляд справи, в судове
засідання не з'явився. Від нього
надійшло письмове клопотання про
розгляд справи у його відсутності.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 120 ЦК УРСР (у редакції
1963 року, чинного на час виникнення
спірних правовідносин) майно
колгоспного двору належить його членам
на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР
розмір частки члена двору
встановлюється виходячи з рівності
часток усіх членів двору, включаючи
неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір був припинений 15
квітня 1991 року, коли відповідно до
постанови Верховної Ради Української
РСР № 885-XII був введений в дію Закону
України "Про власність".

Відповідно до роз'яснень, що викладені
в пункті 6 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22 грудня 1995 року N 20
"Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності", спори щодо майна колишнього
колгоспного двору, яке було придбане до
15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за
нормами, що регулювали власність цього
двору, а саме:

а) право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні. Такими, що втратили
це право, вважаються працездатні члени
двору, які не менше трьох років підряд
до цієї дати не брали участі своєю
працею і коштами у веденні спільного
господарства двору (в цей строк не
включається час перебування на дійсній
строковій військовій службі, навчання
в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору
визначається виходячи з рівності
часток усіх його членів, включаючи
неповнолітніх та непрацездатних.
Частку працездатного члена двору може
бути зменшено або відмовлено у її
виділенні при недовгочасному його
перебуванні у складі двору або
незначній участі працею чи коштами в
господарстві двору. Особам, які вибули
з членів двору, але не втратили права на
частку в його майні, вона визначається
виходячи з того майна двору, яке було на
час їх вибуття і яке збереглося.

За правилами ч.1 ст. 1241 ЦК України
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про
визнання права власності на частку
житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями та
права власності на частину
будинковолодіння в порядку
спадкування, суд першої інстанції
встановив та правильно виходив з того,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з 1979 року. В
цей час вони збудували житловий
будинок з господарсько-побутовими
будівлями по АДРЕСА_1. Господарство
відносилось до суспільної групи -
колгоспний двір. Станом на 15 квітня 1991
року в будинку проживали та були
зареєстровані вони обоє, 16 січня 2000
року зареєстрували шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_3 помер, залишивши при житті
заповіт на належну йому ? частки
будинковолодіння своєму синові ОСОБА_2
- відповідачу по справі. На день смерті
спадкодавця ОСОБА_1 досягла
непрацездатного віку. З цих підстав суд
обґрунтовано дійшов висновку, що
позивачці належить ? частина
будинковолодіння як члену колгоспного
двору та 1/8 частка в спадковому майні
(половину від ? частки як обов'язкова
частка), тому за нею слід визнати право
власності на 5/8 частини житлового
будинку по АДРЕСА_1.

Такі висновки суду підтверджуються
матеріалами справи, в тому числі
виписками з особових рахунків голови
колгоспного двору ОСОБА_3 з 1977 по 1995
роки, свідоцтвом про право власності на
житловий будинок на ОСОБА_3, копією
свідоцтва про одруження від 16 січня 2000
року, копією свідоцтва про смерть,
копією спадкової справи на ОСОБА_3.

До спірних правовідносин судом
правильно застосовано норми
матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не містять
посилань на докази. які б спростовували
висновки суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що спірне господарство до 15 квітня
1991 року не було колгоспним двором,
спростовується матеріалами справи.
Згідно наявних в матеріалах справи
виписок з погосподарських книг за 1986-1995
роки господарство було колгоспним
двором, оскільки голова двору працював
у колгоспі, цих обставин відповідач не
спростував. Порядок ведення
погосподарського обліку в сільських
радах визначався Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів (далі -
Вказівки), затвердженими постановою
Державного комітету статистики СРСР
(далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985
року N 5-24/26, а згодом - Вказівками,
затвердженими постановою Держкомстату
СРСР від 25 травня 1990 року N 69.

Згідно із зазначеними Вказівками в
строчці "суспільна група господарства"
записується станом на 1 січня
відповідного року одна зі слідуючих
суспільних груп: господарство
колгоспника; господарство робітника;
господарство службовця; господарство
особи, зайнятої індивідуальною
трудовою діяльністю; селянське
господарство; господарство інших
категорій населення.

Суспільна група господарства
встановлювалася в залежності від роду
занять голови господарства (сім'ї).

Господарства пенсіонерів і
учнів-стипендіатів, які не мають членів
сім'ї, відноситься до тієї громадської
групи, до якої ці особи відносились до
переходу на пенсію або стипендію.

Позивачка та ОСОБА_3 вкладали спільні
кошти та працю у колгоспний двір, крім
них в цьому колгоспному дворі інші
особи не проживали. Оскільки суспільна
група господарства визначалась по роду
занять глави двору, а ОСОБА_3 був членом
колгоспу та працював у ньому, тому
немає значення чи члени колгоспного
двору працювали в колгоспі.

Разом з тим, в засіданні апеляційного
суду позивачка вказала, що вона також
працювала в колгоспі, на що має доказ
трудову книжку колгоспника. Вона також
пояснила, що з 1979 року після розірвання
шлюбу з дружиною, ОСОБА_3 та вона стали
проживати однією сім'єю і в той час
почали будувати житловий будинок за
іншою адресою, який збудували в 1986 році,
куди перейшли проживати і тоді ж
відкрили нове господарство. Іншого
господарства вона не мала і не була
членом іншого колгоспного двору. Такі
її пояснення об'єктивно
підтверджуються відомостями виписок з
погосподарських книг за 1986-1995 роки, в
яких зазначено, що вона була членом
колгоспного двору, головою якого був
спадкодавець ОСОБА_3, і що вона
працювала в колгоспі „Комунар" с.
Сахнівці.

Не можна погодитись з доводами
апеляційної скарги про те, що позивачка
пропустила трирічний строк позовної
давності для витребування своєї частки
з колгоспного двору, оскільки її право
на цю частку ніким не оспорювалось і
визнавалось самим ОСОБА_3 при житті,
про що свідчить зміст заповіту від 22
липня 2011 року (а.с. 54). А після його
смерті в квітні 2012 року спадкоємець -
відповідач по справі не визнав її право
на частку в будинковолодінні як члена
колгоспного двору, до суду з даним
позовом вона звернулась у жовтні 2013
року.

Станом на 15 квітня 1991 року, коли
припинилися колгоспні двори, ОСОБА_3
був членом колгоспу, не досяг
пенсійного віку, тобто господарство
було колгоспним двором. Згідно
відомостей свідоцтва про одруження на
той час ОСОБА_3 було неповних 53 роки.

Не спростовують висновків суду першої
інстанції інші доводи апеляційної
скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно,
всебічно досліджених матеріалах
справи, постановлено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Старокостянтинівського
районного суду від 03 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис / Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного
суду С.А.
Карпусь