Ухвала іменем україни09 липня 2014 року

м. Київ Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:
головуючого: Макарчука М.А.,
суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,
Маляренка А.В., Писаної Т.О.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Ковельської філії виробничо-торгового
підприємства «Світязь» про поновлення
на роботі, визнання формулювання
причин звільнення неправильним та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу і моральної шкоди,
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Волинської
області від 11 березня 2014 року, в с т а н
о в и л а: В листопаді 2013 року ОСОБА_3
звернувся в суд з позовом до
Ковельської філії ПВТП «Світязь» про
поновлення на роботі, визнання
формулювання причин звільнення
неправильним та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу і
моральної шкоди. Вказав, що відповідно
до наказу № 25 від 01 березня 2013 року його
було прийнято до Ковельської філії
ПВТП «Світязь» на посаду менеджера зі
збуту на неповний робочий день (по
чотири години в день), з оплатою праці
згідно штатного розпису. Згідно з
наказом № 121-А від 07 жовтня 2013
року його було звільнено із займаної
посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП
України, за невиконання без поважних
причин обов'язків по контролю за
роботою торгового представника
ОСОБА_4, в якого виявлено нестачу
грошей. Вважав, що він не був керівником
останнього, а тому не може відповідати
за його дії. Просив позовні вимоги
задовольнити та стягнути судові
витрати. Рішенням Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 02 грудня 2013 року позов
задоволено частково. Постановлено
стягнути з Ковельської філії ПВТП
«Світязь» на користь ОСОБА_3 500 грн,
понесених витрат на правову допомогу
та на відшкодування моральної шкоди - 200
грн. В іншій частині позовних вимог
відмовлено. Стягнуто з Ковельської
філії ПВТП «Світязь» судовий збір у
розмірі 229 грн 40 коп., до спеціального
фонду Державного бюджету України.
Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 11 березня 2014 року, рішення
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області від 02 грудня 2013 року
в частині задоволення позову та
стягнення судових витрат скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення про
відмову у позові. В решті рішення в
даній справі залишено без змін. У
касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення апеляційного суду Волинської
області від 11 березня 2014 року
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення цим судом
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.Касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України. Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні. Проте зазначеним вимогам
судові рішення не відповідають.
Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що відповідачем було
добровільно поновлено позивача на
роботі та виплачено середній заробіток
за час вимушеного прогулу, а тому в цій
частині права позивача є поновленими.
Вирішуючи питання про відшкодування
моральної шкоди суд вважав, що у зв'язку
із незаконним звільнення позивач
зазнав моральних страждань і йому
завдана моральна шкоди.
Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення місцевого
суду, апеляційний суд звернув увагу на
те, що відповідачем у справі визначено
філію роботодавця, яка не має статусу
юридичної особи і з цих підстав
скасував рішення місцевого суду і
ухвалив нове про відмову у позові.
Проте повністю погодитися з висновками
судів попередніх інстанцій не
можна.Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч.
1 ст. 60 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
не вчинення процесуальних дій і
сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим
Кодексом.Відповідно до ст. 30 ЦПК
України сторонами в цивільному процесі
є позивач і відповідач. Позивачем і
відповідачем можуть бути фізичні і
юридичні особи, а також держава. Філії
та представництва не є юридичними
особами. Вони наділяються майном
юридичної особи, що їх створила, і діють
на підставі затвердженого нею
положення (ч. 3 ст. 95 ЦК України).Згідно п.
27 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року № 13
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
відповідно до ст. 21 КЗпП України
належним відповідачем у справі за
позовом про оплату праці є та юридична
особа (підприємство, організація), з
якою позивачем укладено трудовий
договір. Відповідно до пункту 1.6
Положення про філію
виробничо-торгового підприємства
«Світязь» (а.с. 80-83) зазначена філія не є
юридичною особою. Розглядаючи справу,
суд першої інстанції не врахував
роз'яснень Верховного Суду України та у
порушення вимог ч. 4 ст. 10, ст. 33 ЦПК
України не залучив до участі у справі у
якості належного відповідача
роботодавця - приватне
виробничо-торгове підприємство
«Світязь», з яким позивач перебував у
трудових відносинах і де отримував
заробітну плату. Переглядаючи
справу апеляційний суд звернув увагу
на зазначені порушення вимог закону,
але в межах своїх повноважень не міг їх
усунути. З цих підстав колегія
суддів виходить за межі доводів
касаційної скарги і приходить до
висновку про скасуванні як рішення
апеляційного суду, так і рішення суду
першої інстанції, оскільки виявлені
порушення можуть бути усунуті лише при
новому розгляді справи. Керуючись
ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у х в а л и л
а:Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково. Рішення Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 2 грудня 2013 року та рішення
апеляційного суду Волинської області
від 11 березня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції. Ухвала оскарженню не
підлягає.Головуючий:
Макарчук М.А.

Судді:
Леванчук А.О.

Маляренко А.В.

Нагорняк В.А.

Писана Т.О.