У х в а л а

іменем україни

3 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Савченко В.О., Фаловської
І.М., Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи: перша Житомирська
державна нотаріальна контора, ОСОБА_6,
про визнання права на обов'язкову
частку у спадковому майні та за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про усунення від права на спадкування,
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 11 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Житомирської
області від 13 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання
права на обов'язкову частку у
спадковому майні.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 29
травня 2001 року ОСОБА_4 перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7

20 червня 2008 року позивач
зареєструвалась в квартирі свого
чоловіка за адресою АДРЕСА_1, де і
проживає на даний час.

У ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер.

Звернувшись до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після
смерті чоловіка ОСОБА_4 дізналася, що
існує заповіт ОСОБА_7, за яким все
своє майно він заповідав ОСОБА_5

У зв'язку з вищевикладеним ОСОБА_4
просила суд ухвалити рішення, яким
визнати за нею право на обов'язкову
частку у спадковому майні після
померлого ОСОБА_7

У червні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4
про усунення від права на спадкування,
посилаючись на те, що хоча ОСОБА_4 та
ОСОБА_7 і перебували у зареєстрованому
шлюбі, однак ОСОБА_4 з ним не проживала
та не піклувалася про нього, хоча він в
силу пенсійного віку та стану здоров'я
потребував утримання та догляду. Крім
того, ОСОБА_4 не перебувала на похоронах
та не займалась похованням ОСОБА_7

Посилаючись на вищевикладене ОСОБА_5
просила суд ухвалити рішення про
усунення ОСОБА_4 від права на
спадкування після смерті ОСОБА_7

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 11 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 13 лютого 2014 року,
задоволено первісні позовні вимоги
ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_4 право на
обов'язкову частку у спадковому майні
померлого ОСОБА_7 У задоволенні
зустрічних позовних вимог - відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалені судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову ОСОБА_4 у задоволенні заявлених
позовних вимог та задоволення
зустрічного позову ОСОБА_5

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
в межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції під час
розгляду справи в касаційному порядку
перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
первісних позовних вимог суд першої
інстанції. з чим погодився і
апеляційний суд, виходив із наявності
правових підстав для їх задоволення,
доведеності та обґрунтованості, та
правильно керувався положеннями ст. 1241
ЦК України, відповідно до якої
обов'язкова частка у спадщині
визначається у розмірі половини від
тієї частки, яка належала б кожному зі
спадкоємців, що мають право на неї, при
спадкуванні за законом, незалежно від
змісту заповіту.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_5, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, правильно
виходив з того, що останньою, усупереч
вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не
доведено, що спадкодавець ОСОБА_7
перебував у безпорадному стані, а
спадкоємець ОСОБА_4 мала достатні
можливості їх надати, проте умисно
ухилялась від надання такої допомоги, а
саме не доведено підстав,
передбачених ст. 1224 ЦК України,
відповідно до яких особу можна усунути
від права на спадкування.

Таким чином, оскільки матеріали справи
та доводи касаційної скарги не
свідчать про порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
а наведенні у касаційній скарзі доводи
стосуються переоцінки доказів, наданих
сторонами, та не дають підстав для
висновків щодо незаконності та
неправильності оскаржених судових
рішень, колегія суддів вважає за
необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 11 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Житомирської
області від 13 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Савченко В.О.,
Фаловська І.М., Парінова
І.К.