У Х В А Л А

іменем україни

16 червня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Дербенцевої
Т.П.,

Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення кредитної заборгованості за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
апеляційного суду Одеської області від
07 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
відповідно до умов кредитного договору
від 26 жовтня 2007 року ОСОБА_3 отримала
кредитні кошти у розмірі 6 473 грн. 97 коп.
У результаті порушення умов кредитного
договору за нею утворилася
заборгованість, яку вона у
добровільному порядку, незважаючи на
вимоги, не погасила. Враховуючи
викладене, позивач просив стягнути з
відповідачки кредитну заборгованість
у розмірі 27 098 грн. 48 коп.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 11 грудня 2013 року позов ПАТ
КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
кредитну заборгованість у розмірі 27 098
грн. 48 коп.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 07 квітня 2014 року рішення
районного суду в частині стягнення з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
штрафу (фіксована частина) у розмірі 500
грн. та штрафу (процентна складова) у
розмірі 1 266 грн. 59 коп. скасовано. У
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
в цій частині відмовлено. В іншій
частині рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення апеляційного суду в частині
відмови у стягненні з відповідача
штрафних санкцій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, й залишити
рішення суду першої інстанції в силі.

Судові рішення в частині стягнення з
відповідачки основної кредитної
заборгованості, заборгованості за
відсотками та пені не оскаржені, а тому
в касаційному порядку не
переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов в частині
стягнення з відповідачки штрафних
санкцій, суд першої інстанції виходив
із того, що умовами кредитного договору
встановлено відповідальність за його
порушення у вигляді нарахування
штрафних санкцій, що відповідає ст. 546
ЦК України.

Частково скасовуючи рішення районного
суду та відмовляючи у стягненні
штрафів, апеляційний суд виходив із
нікчемності п. 5.3 кредитного договору,
яким передбачено нарахування штрафів:
фіксованої частини та процентної
складової, вказавши, що підстави для
стягнення цих сум не передбачено ст. 549
ЦК України.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 26 жовтня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, відповідно
до умов якого остання отримала
кредитні кошти у розмірі 6 473 грн. 97 коп.

Пред'являючи позов, банк посилався на
те, що у результаті порушення умов
кредитного договору за ОСОБА_3
утворилася заборгованість, яку вона у
добровільному порядку, незважаючи на
вимоги, не погасила, що є підставою для
нарахування штрафних санкцій.

Так, відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 5.3 кредитного договору
встановлено, що при порушенні
позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором, більш ніж на 30
днів, позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5
% річних від суми заборгованості.

Апеляційний суд дійшов помилкового
висновку про нікчемність наведеної
умови кредитного договору, оскільки
взагалі не вказав у чому саме полягає
невідповідність наведеної умови
договору ст. 549 ЦК України та не
врахував, що за правилами п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК
України загальними засадами
цивільного законодавства є, зокрема,
свобода договору. Крім того, відповідно
до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627
ЦК України).

Отже, підписавши кредитний договір,
ОСОБА_3 погодилась на всі його умови,
зокрема і п. 5.3, яким встановлено
відповідальність за порушення
зобов'язань, що полягає у нарахуванні
штрафних санкцій. При цьому в силу ст. 204
ЦК України, яка вказує на презумпцію
правомірності правочину, відповідачка
зазначений пункт не оспорила.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно встановив фактичні
обставини справи, вирішив спір у
відповідності до закону, який підлягав
застосуванню, та дійшов до правильного
й обґрунтованого висновку про
наявність підстав для стягнення з
відповідача штрафних санкцій,
нарахованих відповідно до умов
кредитного договору.

Однак вказані обставини не були
враховані апеляційним судом при
ухваленні оскаржуваного рішення, суд
апеляційної інстанції неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи в частині стягнення штрафних
санкцій.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 07 квітня 2014 року скасувати,
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 11 грудня 2013 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

Т.П. Дербенцева

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська