Справа № 161/6267/14-ц Провадження №
22-ц/773/1136/14 Головуючий у 1 інстанції:
Пахолюк А.М. Категорія: 50 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

його представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького
міськрайонного суду від 10 червня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

17 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання трьох
малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, який мотивує тим, що відповідач
ухиляється від обов'язку утримувати
дітей, вона перебуває у відпустці по
догляду за дитиною, а тому утримувати
самостійно дітей не в змозі.

Враховуючи наведене, просила стягнути
з відповідача на її користь аліменти на
трьох дітей у розмірі 3000 грн. щомісячно
до досягнення старшою дитиною
повноліття (а.с.2, 44).

29 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів на двох синів
ОСОБА_4 і ОСОБА_5, мотивуючи його тим, що
він самостійно утримує синів, а ОСОБА_1
допомоги не надає.

Враховуючи наведене, просив стягнути з
ОСОБА_1 на його користь аліменти на
утримання синів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у
розмірі 1200 грн. щомісячно до досягнення
дітьми повноліття (а.с.54).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
від 29 квітня 2014 року обидва позови
прийнято до спільного розгляду.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 10 червня 2014 року позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 на
користь ОСОБА_1 аліменти на утримання
неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3,
дочки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/2
частки від усіх видів його заробітку
(доходу) щомісячно, але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
17.02.2014 року і до досягнення старшою
дитиною повноліття.

Рішення про стягнення аліментів у
межах суми платежу за один місяць
допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 243
грн. 60 коп. судового збору.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення аліментів на утримання
дітей відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального права,
просить скасувати це рішення та
ухвалити нове - про відмову в
первісному позові та задоволення його
зустрічного позову.

В апеляційному суді відповідач та його
представник апеляційну скаргу
підтримали із наведених у ній підстав
та просять її задовольнити.

Позивач апеляційну скаргу заперечила
та просить її відхилити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, законність
та обґрунтованість рішення суду,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, а рішення суду
- до скасування з ухваленням нового
рішення з наступних підстав.

Частково задовольняючи первісний
позов та відмовляючи у зустрічному
позові, суд першої інстанції виходив з
того, що діти сторін проживають разом з
позивачкою і перебувають на її
утриманні, відповідач зареєстрований
підприємцем і має регулярні доходи, а
тому аліменти слід стягнути у частці
від його заробітку (доходу).

Проте, такі висновки зроблені з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Судом встановлено, що сторони
перебувають у зареєстрованому шлюбі та
являються батьками трьох дітей -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4
(а.с.3-6).

На даний час сторони проживають окремо.

Разом з тим, висновки суду першої
інстанції про те, що всі діти
проживають разом з матір'ю і
перебувають на її утриманні зроблені
при неповному з'ясуванні обставин
справи.

В суді апеляційної інстанції
встановлено, що син ОСОБА_5 постійно
проживав і проживає разом із батьком,
відносно чого між сторонами постійно
існує спір. Вказану обставину
підтвердила і сама позивач та не
заперечила, що ОСОБА_5 перебуває на
повному утриманні відповідача.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав на даний час стягувати
аліменти на користь позивача на
утримання сина ОСОБА_5.

Відповідно до вимог ст.180 СК України
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.1 ст.181 СК України способи
виконання батьками обов'язку
утримувати дитину визначаються за
домовленістю між ними.

Разом з тим, надання одним з батьків
матеріальної допомоги дитині, за умови
відсутності згоди між батьками про
порядок та суму утримання, не позбавляє
можливості одного з них звернутися із
відповідним позовом про вирішення
вказаного питання в судовому порядку.

Судом встановлена відсутність згоди
між сторонами стосовно утримання
дітей.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення (ст.182 СК України).

Згідно ч.1 ст.184 СК України, якщо платник
аліментів має нерегулярний, мінливий
дохід, частину доходу одержує в натурі,
а також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Судом встановлено, що відповідач
являється підприємцем. Сам відповідач
ствердив, що його дохід залежить від
сезону зайняття підприємницькою
діяльністю, розмір його щомісячних
доходів не є сталим, чого не заперечила
і сама позивач.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що аліменти з
відповідача слід стягнути у твердій
грошовій сумі та лише на двох дітей -
сина ОСОБА_4 і дочку ОСОБА_6, які
проживають разом з позивачкою, по 600
грн. на кожну дитину, оскільки такий
розмір не є меншим мінімального
розміру аліментів, встановленого
законодавством на одну дитину
відповідного віку, в зв'язку з чим позов
ОСОБА_1 підлягає до часткового
задоволення.

Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову.

Враховуючи дану правову норму,
аліменти підлягають стягненню з 17.02.2014
року, тобто дня пред'явлення ОСОБА_1
позову.

Покликання апелянта в суді апеляційної
інстанції на ту обставину, що суд
першої інстанції безпідставно стягнув
аліменти з 17.02.2014 року, не врахувавши
його добровільної допомоги в утриманні
дітей, яка стверджується розписками
позивачки про отримання харчів та
інших засобів існування - не
заслуговують на увагу, оскільки
законом визначений конкретний час
присудження аліментів, який довільному
тлумаченню не підлягає.

Разом з тим, зустрічний позов ОСОБА_2
про стягнення аліментів із ОСОБА_2 на
двох синів - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не підлягає
до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом, з батьком
проживає лише син ОСОБА_5, а тому вимоги
про стягнення аліментів і на сина
ОСОБА_4 є безпідставними.

При вирішенні позову ОСОБА_2 в частині
стягнення аліментів на утримання сина
ОСОБА_5 колегія суддів, враховуючи
вимоги ст.182 СК України, приходить до
висновку про відмову в цій частині
вимог з тих підстав, що на даний час
ОСОБА_1 перебуває у відпустці по
догляду за дитиною, отримує на цю
дитину державну допомогу у розмірі
близько 1400 грн., інших доходів не має, на
її утриманні двоє малолітніх дітей і
приходить до висновку, що матеріальне
становище матері не дає можливості на
даний час надавати батькові
матеріальну допомогу на утримання сина
ОСОБА_5.

Оскільки висновки суду першої
інстанції зроблені з порушенням норм
матеріального права, то згідно зі
статтею 309 ЦПК України це є підставою
для скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду
від 10 червня 2014 року в даній справі
скасувати та ухвалити нове рішення.

Первісний позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 на
користь ОСОБА_1 аліменти на утримання
неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1200 грн. (одна
тисяча двісті грн.) щомісячно,
починаючи з 17.02.2014 року і до досягнення
старшою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 243
грн. 60 коп. (двісті сорок три грн. 60 коп.)
судового збору.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення аліментів на утримання
дітей - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: