Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник
А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом заступника прокурора
Одеської області в інтересах ОСОБА_3 до
приватного акціонерного товариства
судноплавної компанії «Сі Трайдент»,
Міністерства інфраструктури України
про стягнення компенсаційних виплат,
за позовом ОСОБА_3 до приватного
акціонерного товариства судноплавної
компанії «Сі Трайдент», Міністерства
інфраструктури України про стягнення
компенсаційних виплат, виплат за
період непрацездатності,
відшкодування моральної шкоди

за касаційними скаргами приватного
акціонерного товариства судноплавної
компанії «Сі Трайдент», Міністерства
інфраструктури України на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 26 жовтня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
1 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2005 року заступник прокурора
Одеської області звернувся до суду в
інтересах ОСОБА_3 із позовом до
приватного акціонерного товариства
судноплавної компанії «Сі Трайдент»
(далі - ПрАТ СК «Сі Трайдент»),
Міністерства транспорту та зв»зку
України про стягнення компенсаційних
виплат. Позов обґрунтовано тим, що
чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_4 із 1997 по 1999
роки працював на посаді
електромеханіка на теплоході «Асканія
Нова», «Оболонь», які належать
відповідачам. Під час роботи на судні
«Асканія Нова» сталася аварія,
внаслідок чого ОСОБА_4, виконуючи
ремонтні роботи, був змушений
перебувати у затопленому приміщенні
машинного відділення.

30 вересня 1998 року його знову направили
в рейс , під час якого у грудні 1998 року
ОСОБА_4 захворів, однак із вини
роботодавця та власника судна не
отримав належної медичної допомоги, що
призвело до швидкого перебігу розвитку
хвороби. Після списання із судна лише 15
лютого 1999 року, коли він уже не міг
самостійно пересуватися, ОСОБА_4 був
госпіталізований до обласного
онкологічного диспансеру, де
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Посилаючись на
колективний договір, що є невід'ємною
частиною контракту індивідуального
трудового найму ОСОБА_4, позивач просив
стягнути на користь дружини ОСОБА_4 -
ОСОБА_3 компенсаційну виплату у зв'язку
із захворюванням моряка і його смертю у
розмірі 80 000 доларів США.

ОСОБА_3 звернулася до суду із
самостійною позовною заявою до ПрАТ СК
«Сі Трайдент»», Міністерства
транспорту та зв»язку України про
стягнення компенсаційних виплат у
розмірі 60000 доларів США, виплат за
період непрацездатності ОСОБА_4 у
розмірі 8 950 доларів США, відшкодування
моральної шкоди у розмірі 100 000 грн,
посилаючись на указані у позові
заступником прокурора обставини.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 15 червня 2006 року позовні
вимоги задоволені частково. Стягнуто
із Міністерства транспорту та зв'язку
України на користь ОСОБА_3 348197 грн. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області зазначене рішення суду першої
інстанції скасовано справа направлена
на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

У 2010 році було утворено Міністерство
інфраструктури України шляхом
реорганізації Міністерства транспорту
та зв'язку України.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 26 жовтня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
1 листопада 2013 року, позови
задоволено частково. Стягнуто із
Міністерства інфраструктури України
на користь ОСОБА_3 компенсаційну
виплату у зв'язку із захворюванням
чоловіка і його смертю у розмірі 80 000
доларів США, що за курсом НБУ
еквівалентно 639 440 грн, компенсаційну
виплату за період непрацездатності
ОСОБА_4 у розмірі 8 950 доларів США, що за
курсом НБУ еквівалентно 71 537, 35 грн, та 20
000 грн у відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині вимог відмовлено.

У касаційних скаргах ПрАТ СК «Сі
Трайдент», Міністерство
інфраструктури України, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, просять скасувати
рішення суду першої інстанції, ухвалу
апеляційного суду та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційних скарг, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційні скарги
підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

За ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення;
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Оскаржувані судові рішення не
відповідають цим вимогам.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_3 перебувала у
зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу від 3 травня 1960 року.

30 вересня 1998 року між ОСОБА_4 та
власником судна «Оболонь»
(перейменовано на «Акмала») - компанією
«Sea-Wanderer Navigation Inc.» було укладено
договір найму моряка про прийняття на
борт судна на посаду електромеханіка (Т
1, а. с. 6).

Відповідно до п. п. 1-3 договору найму
його невід'ємною частиною є
колективний договір за загальними
принципами комплектування суден
персоналом (договір ТСС).

15 лютого 1999 року ОСОБА_4 був списаний із
судна у зв'язку із хворобою, після чого
він був госпіталізований до обласного
онкологічного диспансеру, де
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Причина смерті - рак
передміхурової залози.

За параграфами 16, 17 колективного
договору, укладеного 1 липня 1998
року між Профспілкою працівників
морського транспорту України та
компанією «Sea-Wanderer Navigation Inc.», який є
невід'ємною частиною договору найму
ОСОБА_4, роботодавець як судновласник
зобов'язаний за свій рахунок надавати
медичне обслуговування моряку, який
звільняється у зв'язку із
захворюванням чи травмою, до того часу,
поки таке медичне обслуговування буде
потрібне, а також взяти на себе витрати,
пов'язані із лікуванням та доглядом, до
того часу, поки хвора чи травмована
особа не вилікується, або не буде
встановлено, що хвороба або
непрацездатність має постійний
характер.

Коли моряк списується із судна та
сходить у будь-якому порту внаслідок
хвороби чи травми, йому роботодавець
продовжує нараховувати заробітну
плату до того часу, поки він не буде
репатрійований або не повернеться
додому. Після цього він матиме право на
допомогу у зв'язку із хворобою у
розмірі, еквівалентному його основній
заробітній платі і надбавці, яка
забезпечує лише прожитковий мінімум,
поки він залишиться хворим або
травмованим в межах не більше 112 днів. У
випадку травми йому мають
виплачуватися кошти до видужання або
поки не буде встановлено, що
непрацездатність має постійний
характер. Коли моряк залишає судно,
йому авансом виплачується допомога у
зв'язку з хворобою за кількість днів
непрацездатності.

Обґрунтовуючи підстави стягнення на
користь ОСОБА_3
компенсаційної виплати у зв'язку із
захворюванням моряка та його смертю у
розмірі 80 000 доларів США, суд першої
інстанції керувався положеннями
параграфу 21 колективного договору.
Разом з тим, суд не звернув уваги на те,
що параграф 21 передбачає виплати у
розмірі 80 000 доларів США , як
компенсацію у зв'язку із 100 % втратою
працездатності на користь самого
моряка у випадках, не пов'язаних із його
смертю.

Компенсаційні виплати у зв»язку із
смертю моряка врегульовані параграфом
19 зазначеного колективного договору,
яким визначено: якщо моряк помирає з
будь-яких причин, включаючи природні, у
період його найму у володільця,
включаючи смерть під час переїзду на
судно чи із судна, або як результат
морської чи іншої подібної небезпеки,
володільці виплачують суми,
передбачені Додатком № 4, вдові
потерпілого (60 000 доларів США) і кожній
його дитині, але не більше чотирьох (15 000
доларів США кожній), у віці до 21 року.

Відповідно до вимог ст. 440, ч. 1 ст. 456 ЦК
Української РСР 1963 року, шкода, який
діяв на час смерті ОСОБА_4 заподіяна
особі або майну громадянина, а також
шкода, заподіяна організації, підлягає
відшкодуванню особою, яка
заподіяла шкоду, у повному обсязі, за
винятком випадків, передбачених
законодавством Союзу РСР. Той, хто
заподіяв шкоду, звільняється від її
відшкодування,якщо доведе, що шкоду
заподіяно не з його вини. Шкода,
заподіяна правомірними діями,
підлягає відшкодуванню лише у
випадках, передбачених законом.

Враховуючи викладене, роботодавець
відшкодовує заподіяну працівникові
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я шкоду за умов, що така шкода є
об'єктивним наслідком виконання
працівником обумовлених трудовим
договором обов'язків.

Пославшись на те, що на борту судна
«Асканія нова» сталася аварія, а
внаслідок усунення її наслідків
електромеханік ОСОБА_4 перебував у
таких умовах праці, які стали
передумовою виникнення у нього раку
передміхурової залози, суд у своєму
рішенні не зазначає доказів на
підтвердження вказаних обставин.

Встановлюючи причинно-наслідковий
зв'язок між здійсненням ОСОБА_4
ремонтних робіт під час рейсу, його
хворобою та смертю, суд першої
інстанції, із висновками якого
погодився апеляційний суд, посилався
на листи Одеського онкологічного
диспансеру від 26 квітня 2000 року та від
31 липня 2007 року, у яких
зазначається про те, що ОСОБА_4 захворів
під час роботи на теплоході «Акмала»,
до надходження у стаціонар диспансеру
з урологом не консультувався,
спеціального лікування не отримував,
лікування розпочате з великим
запізненням у березні 1999 року, що
вплинуло на швидкий розвиток хвороби
та призвело до смерті. Враховуючи те, що
перед направленням в рейс ОСОБА_4 було
визнано придатним до плавання, є
доведеними ті обставини, що він
захворів внаслідок виконання трудових
обов'язків.

У своїх листах від 26 квітня 2000 року
та від 31 липня 2007 року головний лікар
Одеського онкологічного диспансеру
зазначає, що за його думкою на швидкий
розвиток хвороби ОСОБА_4 могли вплинути
обставини несвоєчасного початку
лікування, тобто, висновок головного
лікаря є лише припущенням.

Права на заявлення клопотання щодо
проведення посмертної судово-медичної
експертизи суд сторонам не роз'яснив
(ст. 10 ЦПК України).

Не можна погодитися із висновками
судів щодо покладення обов'язку із
відшкодування передбачених
колективним договором компенсаційних
виплат на Міністерство інфраструктури
України.

Відповідно до положень договору найму
ОСОБА_4 та колективного договору від 1
липня 1998 року, виконання визначених
ними умов покладено на судновласника, а
саме - ліберійську компанію «Sea-Wanderer
Navigation Inc.».

Встановлюючи належність відповідача,
суд першої інстанції дійшов висновку
про те, що судна, на яких працював
ОСОБА_4, були передані в офшорні
ліберійські компанії, які входили до
холдингу «Ocean Holding International Igc», частка
України в якій становила 100 %, функції
власника щодо яких здійснювало
Міністерство транспорту України.

Разом з тим, суд не встановив, чи
входила компанія «Sea-Wanderer Navigation Inc.» до
холдингової компанії «Ocean Holding International
Igc» та чи були передані судна «Асканія
Нова», «Оболонь» («Акмала) до
холдингової компанії «Ocean Holding International
Igc». Про балансову належність суден
«Асканія Нова», «Оболонь» («Акмала) у
документах, на які посилається суд,
посилання не здійснюється.

При вирішенні питання про
відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди,
завданої смертю чоловіка, суд першої
інстанції керувався ст. 237-1 КЗпП
України.

Разом з тим, поза увагою суду
залишилося те, що підставою
відшкодування моральної шкоди за ст.
237-1 КЗпП України є порушення прав
працівника у сфері трудових відносин,
яке призвело до моральних страждань
самого працівника.

Позов ОСОБА_3 заявляла, посилаючись, як
на норми ЦК України, що діяв на час
роботи та смерті її чоловіка, так і на
ст..237-1 КЗпП України. Разом з тим, суд при
ухваленні рішення, враховуючи
обґрунтування позову, у відповідності
до ст.214 ЦПК України вирішує питання
щодо застосування норми права до
встановлених правовідносин.

Крім того, у рішенні суду першої
інстанції зазначено, що компенсаційні
виплати стягуються з Міністерства
інфраструктури України, яке діє від
імені держави Україна, разом з тим,
позов заявлений до Міністерства
інфраструктури, яке є юридичною особою,
а позов до держави України не
заявлявся.

Слід зауважити також, що у справі
наявні копії тексту колективного
договору, який передбачає виплату
компенсаційних виплат, на іноземній
мові та на російській мові.
Правильність перекладу судом не
перевірена, оскільки примірник не
завірений належним чином.

Таким чином, судом не встановлені
фактичні обставини, що мають значення
для правильного вирішення справи,
неправильно застосовані норми
матеріального права, а тому, у
відповідності до ст.338 ЦПК України
ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню у повному обсязі
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційні скарги приватного
акціонерного товариства судноплавної
компанії «Сі Трайдент», Міністерства
інфраструктури України задовольнити
частково.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 26 жовтня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
1 листопада 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О.Карпенко

В.О. Савченко