АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И[1]

02 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Прокопчук Н.О.,
Росік Т.В.,

при секретарі: Калініній Я.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1,
який діє в інтересах ОСОБА_2,

на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 квітня 2014 року

у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Альфа Банк» до ОСОБА_2, третя особа:
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И
Л А:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 квітня 2014 року позов
Публічного акціонерного товариства
«Альфа Банк» (далі - ПАТ «Альфа Банк»,
Банк) задоволено та стягнуто з ОСОБА_2
на користь ПАТ «Альфа Банк»
заборгованість у розмірі 963 790 грн. 33
коп.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням суду, представник відповідача
- ОСОБА_1 звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій зазначив,
що рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене з
неправильним застосуванням норм
процесуального та матеріального права,
без повного з'ясування фактичних
обставин справи.

В обґрунтування апеляційних вимог
вказав на те, що при ухваленні рішення
судом не взято до уваги той факт, що
після укладення кредитного договору
Банком було збільшено процентну ставку
за користування кредитом без згоди
поручителя, що призвело до збільшення
обсягу його відповідальності.

Крім, цього як на підставу скасування
рішення зазначав, що суд задовольняючи
вимоги позивача стягнув пеню за
несвоєчасне погашення кредиту в
розмірі заявлених позивачем вимог, не
врахувавши положення ст. 258 ЦК України
щодо строків позовної давності. Судом
не взято до уваги, що сума пені значно
перевищує тіло кредиту.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 квітня 2014 року
просив скасувати та постановити нове,
яким в задоволені позовних вимог
ПАТ «Альфа Банк» відмовити.

Представник відповідача - ОСОБА_1 в
судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримав та просив задовольнити, з
підстав наведених в ній.

Позивач належним чином повідомлений
про час та місце розгляду справи, в
судове засідання свого представника не
направив, причини неявки суду не
повідомив.

Третя особа, яка відповідно до ст. 74 ЦПК
України належним чином повідомлялася
про час та місце розгляду справи, в
судове засідання не з'явилася, причини
неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
представника позивача та третьої
особи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що заявлялись у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
06 вересня 2007 року між позивачем та
ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір, відповідно до умов якого
ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 49779,22
доларів США.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Банк свої зобов'язання за кредитним
договором виконав в повному обсязі.

В свою чергу ОСОБА_3 свої зобов'язання
за договором кредиту не виконував
належним чином, в зв'язку з чим у нього
виникла заборгованість перед Банком,
яка відповідно до розрахунку
заборгованості станом на 07 жовтня 2013
року становить 963 790,33 грн., яка
складається із: заборгованості за
кредитом в сумі 12 491,81 грн.,
заборгованості за відсотками за
користування кредитом - 280 405,23 грн., по
відсотках - 114 765,81 грн. та пені - 5 169 266
грн. 29 коп.

Звертаючись до суду з позовом,
позивачем заявлено вимоги щодо
стягнення пені у розмірі 568 619 грн. 29
коп., що становить 11% від нарахованої
суми пені.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 06 вересня 2007
року між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_2
було укладено договір поруки, за
умовами якого остання зобов'язалася
відповідати за виконання боржником
зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Оскільки боржником зобов'язання за
кредитним договором не були виконані
належним чином, Банк, відповідно до
кредитного договору мав право, за
невиконання зобов'язання по погашенню
простроченої заборгованості протягом
30 днів з дати відправки повідомлення
банком, вимагати дострокового
погашення кредиту в повній сумі,
нарахованих процентів та/або
нарахованих комісій штрафів та пені.

Доводи відповідача відносно визнання
договору поруки припиненим на підставі
ч.1 ст. 559 ЦК України та посилання на те,
що банком було збільшено процентну
ставку за користування кредитом
колегія суддів визнає
необґрунтованими.

Згідно умов п. 2.1 договору поруки,
поручитель поручається за виконання
боржником обов'язків, що виникли на
підставі Основного договору або можуть
виникнути на підставі нього в
майбутньому.

Відповідно до п. 6.2 Договору Банк має
право змінити розмір процентів за
користування кредитом в разі зміни
кон'юктури ринку, облікової ставки НБУ,
індексу інфляції (споживчих цін),
загальновизнаних внутрішньодержавних
та/або міжнародних грошових та/або
фондових індексів тощо. Сторони
домовились, що такі обставини
вважаються подіями, що не залежать від
волі сторін договору та мають
безпосередній вплив на вартість
кредитних ресурсів банку. Зміна
розміру процентів за користування
кредитом здійснюється за правилом,
відповідно до якого процентна ставка
підвищується в разі підвищення
вартості кредитних ресурсів. Про зміну
розміру процентної ставки по кредиту
та внесення у зв'язку з цим змін в
додаток №1 до Договору банк повідомляє
позичальника за 7 днів до моменту
настання таких змін шляхом направлення
рекомендованого листа на адресу
позичальника. У зв'язку зі зміною
процентної ставки в разі настання
події, незалежної від волі сторін,
позичальник цим надає згоду внесення
змін до додатку №1 та викладення
додатку №1 в новій редакції. Сторони
погоджуються, що оновлений додаток №1
набуває чинності з дати зміни розміру
процентної ставки.

ОСОБА_2, підписавши договір поруки,
поручилася за виконання боржником
обов'язків, що виникли на підставі
Основного договору, та надала згоду на
зміну процентної ставки у спосіб
передбачений п. 6.2 Основного договору.

Відповідно до ч.4 ст. 10, ч. 2 ст. 303 ЦПК
України в судовому засіданні колегією
суддів встановлено, що на виконання п.
6.2 Договору Банк 17.09.2008 року письмово
повідомляв позичальника про зміну
процентної ставки. Таке повідомлення
отримано особисто ОСОБА_3 18.09.2008 року.

Також не заслуговують на увагу колегії
суддів і доводи апеляційної скарги
щодо незастосування судом строків
позовної давності відносно
зобов'язання сплати неустойки (пені),
оскільки відповідно до п. 11.6 кредитного
договору сторони домовились про те, що
строк позовної давності за спорами що
випливають із договору, включаючи, але
не обмежуючись відшкодуванням збитків,
сплатою неустойки (штрафів, пені) тощо,
становить 50 років.

Суд першої інстанції встановивши
відповідні правовідносини, в межах
позову повно і всебічно дослідивши
обставини спору, дав належну оцінку
зібраним по справі доказам, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх регулює
і у відповідності з вимогами закону
прийшов до висновку про стягнення
заборгованості.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки такий висновок є правильним,
обґрунтованим та відповідає нормам
матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Всі висновки суду першої інстанції
повно та послідовно викладені у
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення (а.с. 64-65).

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що ухвалюючи рішення суд
першої інстанції повно з'ясував
обставини справи та дав належну оцінку
всім доказам, наданим сторонами згідно
зі ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а в рішенні
навів переконливі доводи на
обґрунтування своїх висновків.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи судом допущено
порушення норм матеріального або
процесуального права, які передбачені
ст. 309 ЦПК України як підстави для
скасування рішення суду.

За вказаних вище обставин, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

На підставі викладеного, судова
колегія приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду першої
інстанції без змін як таке, що є
законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319,
325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/33598/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8121/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Піхур О.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.