Номер провадження: 22-ц/785/5816/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича
В.А.

суддів - Бабія А.П.

- Ступакова
О.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
об'єднаними позовними вимогами ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про знесення самочинної
добудови та позовними вимогами
Виконавчого комітету Одеської міської
ради до ОСОБА_4, третя особа - Київська
районна адміністрація Одеської
міської ради про приведення об'єкту до
попереднього стану, за апеляційними
скаргами ОСОБА_3 та представника
Виконавчого комітету Одеської міської
ради Іщенко О.В. на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 30 квітня 2014
року, -

встановила:

27 червня 2012 року через Київський
районний суд м. Одеси ОСОБА_3 пред'явив
позов до ОСОБА_4, в якому просив «знести
самовільну пристройку, зведену ОСОБА_4»

31 жовтня 2012 року ухвалою суду цивільну
справу за позовом Виконавчого комітету
Одеської міської ради до ОСОБА_4, третя
особа - Київська районна адміністрація
Одеської міської ради про приведення
об'єкта до попереднього стану та
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 «про зобов'язання знести
самовільно зведену будівлю» - об'єднано
в одне провадження.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 22 січня 2013 року позов ОСОБА_3
до ОСОБА_4 «про зобов'язання знести
самовільно зведену будівлю» та позов
Виконавчого комітету Одеської міської
ради до ОСОБА_4, третя особа - Київська
районна адміністрація Одеської
міської ради про приведення об'єкту у
первісний стан задоволено повністю,
зобов'язано ОСОБА_4 за власні кошти та
власними силами знести самочинно
побудовану будівлю, за адресою:
АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційний суд Одеської
області від 06 серпня 2013 року апеляційну
скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5
відхилено, рішення Київського
районного суду м. Одеси від 22.01.2013 р.
залишено без змін.

Ухвалою колегії судів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 грудня 2013 року касаційна
скарга ОСОБА_4 задоволена частково,
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 22 січня 2013 року та ухвала
колегії судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області від 06 серпня 2013 року скасована,
а справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Позивачі під час нового розгляду
справи позовні вимоги підтримали з
підстав, зазначених у позовних заявах,
просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача під час нового
розгляду справи проти позовів
заперечував з підстав, зазначених у
запереченнях на позовні заяви.

Представник третьої особи просив суд
задовольнити позовні вимоги
Виконавчого комітету Одеської міської
ради, посилаючись на грубе порушення
законодавства з боку відповідача.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 30 квітня 2014 року у задоволені
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
знесення самочинної добудови
відмовлено.

У задоволені позовних вимог
Виконавчого комітету Одеської міської
ради до ОСОБА_4, третя особа - Київська
районна адміністрація Одеської
міської ради про приведення об'єкту до
попереднього стану відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення, яким
зобов'язати ОСОБА_4 здійснити пере
будівництво самочинної будівлі і
комунікацій таким чином, щоб права та
інтереси ОСОБА_3 не були порушені.
Зобов'язати ОСОБА_4 відремонтувати дах
будинку ОСОБА_3 пошкоджену при
будівництві самовільно збудованої
споруди. Стягнути з відповідача судові
витрати сплачені при подачі
апеляційної скарги у сумі 121 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі представника
Виконавчого комітету Одеської міської
ради Іщенко О.В. ставиться питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення, яким позовні вимоги
Виконавчого комітету Одеської міської
ради задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційних скарг, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах заявлених вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційні скарги не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Одеської міської
ради депутатів трудящих від 25.09.1951 року
№ 1035 «Об отводе земельных участков под
индивидуальное жилое строительство»
земельну ділянку площею 0,0570 га по
АДРЕСА_1 було відведено під
індивідуальне жиле будівництво.

На підставі договору купівлі-продажу
від 12 червня 1974 року, р. № 2-6250,
посвідченого Третьою одеською
державною нотаріальною конторою,
ОСОБА_4 є власником 1/2 частини житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1, який в
цілому складається з одноповерхової
кам'яної житлової будівлі, надвірних
споруд та розташований на земельній
ділянці площею 571 кв. м.

На підставі договору купівлі-продажу
від 10 грудня 1979 року, р. № 1-8062,
посвідченого Третьою одеською
державною нотаріальною конторою,
ОСОБА_3 є власником іншої 1/2 частини
зазначеного будинку.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 30.10.2012 р. по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
визначення порядку користування
земельною ділянкою, виділ частки
домоволодіння в натурі та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визначення порядку користування
земельною ділянкою, визначено порядок
користування земельною ділянкою
АДРЕСА_1 загальною площею 571 кв.м.,
виділено в користування ОСОБА_3
земельну ділянку площею 339,4 кв. м., в
користування ОСОБА_4 - земельну ділянку
площею 231,6 кв.м., відповідно до плану
розподілу земельної ділянки (додаток №
3 до висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 295
від 04 листопада 2010 року).

Згідно з актом обстеження від 01.06.2010 р.
ОСОБА_4 здійснив прибудову до своєї
частини будинку без відповідного
дозволу.

Відповідно до висновку № 295 від 04.11.2010 р.
судової будівельно-технічної
експертизи прибудова у складі: дитячої
кімнати, ванної, туалету і кухні до
частини житлового будинку, що належить
ОСОБА_4 відповідно до вимог ДБН В.2.2. -
15-2005 п. 2.22; 2.23; 5.13 є технічно
обґрунтованою та зазначено, що належна
ОСОБА_4 квартира НОМЕР_1 в сукупності з
прибудовою утворює повноцінну
квартиру, відповідну чинним вимогам, що
пред'являються до сучасного житла.

У висновку № 005/2013 від 08.04.2013 р.
будівельно-технічного експертного
дослідження також вказано, що демонтаж
прибудови неможливий без погіршення
технічного стану частини житлового
будинку, належної ОСОБА_4

В пункті 5 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами статті 376 ЦК України (про
правовий режим самочинного
будівництва» від 30 березня 2012 року № 6
роз'яснено, що відповідно до вимог
статті 376 ЦК право на звернення до суду
з позовом про знесення або перебудову
самочинно збудованого об'єкта
нерухомості мають як органи державної
влади, так і органи місцевого
самоврядування. У випадках порушення
прав інших осіб право на звернення до
суду належить і таким особам за умови,
що вони доведуть наявність порушеного
права (стаття 391 ЦК).

Отже, за позовом громадянина, рішення
про знесення самочинного будівництва
може бути ухвалено на підставі ст. 391 ЦК
України в разі доведеності ним
відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України факту створення йому перешкод
у здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном при
неможливості усунення цих перешкод в
інший спосіб.

За змістом ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

З матеріалів справи вбачаєься, що
ОСОБА_3 посилався на те, що внаслідок
вчинення самовільного будівництва
ОСОБА_4 були порушені його права щодо
користування та розпорядження
належної йому частини будинку, проте
жодних доказів в підтвердження таких
обставин суду не надав.

Крім того, ОСОБА_3 зазначив, що належній
йому частині будинку діями відповідача
завдано суттєвої шкоди, але позовні
вимоги стосовно відшкодування
матеріальної шкоди ОСОБА_3 не заявлені,
з окремим позовом до відповідача з
цього приводу він не звертався.

Стаття 57 ЦПК України доказами у справі
визначає будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення спору.

Суд першої інстанції правильно
зазначив, що саме на позивача покладено
обов'язок з доведення факту дійсного
порушення його прав, яке, на його думку,
полягає у позбавленні можливості
вільно користуватися та
розпоряджатися належним йому майном.

Згідно п.п. 22 23 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами статті 376 ЦК України (про
правовий режим самочинного
будівництва» від 30 березня 2012 року № 6
знесення самочинного будівництва є
крайньою мірою і можливе лише тоді коли
використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності.

У необхідних випадках для з'ясування
питань, що виникають при розгляді таких
справ і потребують спеціальних знань,
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може призначити відповідну
експертизу згідно з вимогами статті 143
ЦПК.

Відсутність відповідної експертизи у
разі необхідності її проведення може
бути підставою для відмови в позові,
при цьому факт відхилення від проекту
та порушення будівельних норм і правил
має довести особа, яка пред'явила позов
про знесення самочинного будівництва.

В суді першої інстанції ОСОБА_3
відповідне право на призначення
експертизи було роз'яснено, однак таким
правом він не скористався.

Крім того, суд враховує, що позивачем не
було підтверджено належними та
допустимими доказами по справі
відсутність можливості проведення
перебудови самочинно збудованого
об'єкту, що, відповідно до вимог ч. 7 ст.
376 ЦК України, є необхідною передумовою
для вирішення питання про знесення
самочинної забудови.

На підставі викладеного, суд першої
інстанції обґрунтовано вважав, що у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
необхідно відмовити у зв'язку із
недоведеністю позивачем тих обставин,
що самочинне будівництво порушило чи
може порушити його права як власника.

Що стосується позовних вимог
Виконавчого комітету Одеської міської
ради про приведення об'єкту до
попереднього стану, суд зазначає
наступне.

Під час судового розгляду позивачем не
надано доказів, які б свідчили про те,
що технічна можливість перебудови
об'єкта самочинного будівництва
відсутня, і відповідач відмовляється
від її проведення.

Як вже зазначалось, у необхідних
випадках для з'ясування питань, що
виникають при розгляді таких справ і
потребують спеціальних знань, суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може призначити відповідну експертизу
згідно з вимогами ст. 143 ЦПК.

Відсутність відповідної експертизи у
разі необхідності її проведення може
бути підставою для відмови в позові,
при цьому факт відхилення від проекту
та порушення будівельних норм і правил
має довести особа, яка пред'явила позов
про знесення самочинного будівництва
(частина сьома статті 376 ЦК, частина
перша статті 60 ЦПК).

Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами статті 376 ЦК України (про
правовий режим самочинного
будівництва» від 30 березня 2012 року № 6
передбачено, що знесення нерухомості,
збудованої з істотним відхилен ням від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або пору шує права інших
осіб, істотним порушенням будівельних
норм і правил (у тому числі за
відсутності проекту), можливе лише за
умови, що неможлива перебудова
нерухомості відповідно до проекту або
відповідно до норм і правил, визначених
держав ними правилами та санітарними
нормами, або якщо особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від такої пе ребудови.

В інших випадках суд за позовом
відповідного державного органу чи
органу місцевого самоврядування може
на підставі частини сьомої статті 376 ЦК
зобов'язати забудовника здійсни ти
перебудову житлового будинку, будівлі,
споруди або іншого об'єкта нерухомості,
який побудовано чи будується з
істотними відхиленнями від проекту або
з істотним порушенням основних
будівельних норм і правил, у тому разі,
коли таке будівництво суперечить
суспільним інтересам, порушує права
інших осіб, коли порушення будівельних
норм і правил є істотним, а також є
технічна можливість виконати
перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови
об'єкта нерухомості відсутня або
забудовник відмовляється від такої
перебудови, суд, незалежно від
поважності причин відмови, за позовом
за значених органів або особи, права чи
інтереси якої порушено таким
будівництвом, ухвалює рішення про
знесення житлово го будинку або іншого
нерухомого майна.

В позовних вимогам позивач взагалі не
конкретизує яким шляхом (знесення,
перебудови чи ін.) від відповідача
вимагається приведення об'єкту до
попереднього стану, що саме потрібно
привести до попереднього стану та
відповідно до якої технічної
документації.

Доказів щодо невідповідності
прибудови будівельним, санітарним,
протипожежним нормам і правилам, які б
порушували права та інтереси
територіальної громади позивач не
надав.

Суд першої інстанції обґрунтовано
зазначив, що сам факт самочинного
будівництва не може бути безумовною
підставою для знесення або приведення
об'єкту до попереднього стану. До того ж
самочинна прибудова була здійснена на
земельній ділянці, яка була відведена
під індивідуальне жиле будівництво та
перебуває у користуванні відповідача,
що підтверджується матеріалами
висновку № 295 від 04.11.2010 р. судової
будівельно-технічної експертизи,
висновку № 005/2013 від 08.04.2013 р.
будівельно-технічного експертного
дослідження.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до
Європейської конвенції про захист прав
та основних свобод людини кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений свого майна,
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом або
загальними принципами міжнародного
права.

При таких даних суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
позовні вимоги Виконавчого комітету
Одеської міської ради не підлягають
задоволенню.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційних скарг
переконливими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст.
314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та
представника Виконавчого комітету
Одеської міської ради Іщенко О.В.-
відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 30 квітня 2014 року по справі за
позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
знесення самочинної добудови та
позовними вимогами Виконавчого
комітету Одеської міської ради до
ОСОБА_4, третя особа - Київська районна
адміністрація Одеської міської ради
про приведення об'єкту до попереднього
стану - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області В. А.
Станкевич

О.А. Ступаков

А.П. Бабій