РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/18429/13-ц

2/643/724/14

07.07.2014 р.
м.Харків

Московський районний суд
м.Харкова під головуванням судді
Горбунової Я.М., при секретарі
Маріновій О.Ю., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Харкові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Московський районний відділ м.Харкова
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області, про усунення
перешкод в користуванні власністю та
виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про
усунення перешкод в користуванні
власністю та виселення, зобов'язання
зняття з реєстраційного обліку.

В подальшому представником позивача
були змінені позовні вимоги, та
залишені вимоги лише щодо ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
власністю та виселення, зобов'язання
зняття з реєстраційного обліку.

Позивач в своєму позові просить
суд усунути перешкоди в користуванні
своєю власністю та виселити з квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та зобов'язати
Московський районний відділ м.Харкова
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області зняти його з
реєстраційного обліку.

На обґрунтування своїх вимог
позивач зазначив, що він є власником
квартири АДРЕСА_1, в якій
зареєстрований та проживає відповідач,
який не є членом його сім'ї, на
пропозицію укласти договір найму він
не погоджується, комунальні послуги не
сплачує та від добровільного
звільнення житла відмовляється, чим
порушує права позивача, як власника
житла на вільне володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_6 позов підтримала та
надала пояснення, відповідно до
обставин, викладених в позові.

В судове засідання відповідач не
з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, про причини неявки суду не
повідомив, в зв'язку з чим, суд
розглянув справу за згодою позивача із
заочним рішенням по справі, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази,
представлені суду, суд встановив
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Із представлених доказів суд
встановив, що квартира АДРЕСА_1
належить на праві власності ОСОБА_1.

При цьому, ? частини квартири належить
йому на підставі свідоцтва про право
власності, посвідченого 10.11.2012 р.
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
як частка в спільному майні подружжя, а
інша ? частина належить йому на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом посвідченого
10.11.2012 р. приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, після померлої дружини
ОСОБА_8.

Зазначені обставини підтверджуються
відповідними свідоцтвами та витягом
про реєстрацію права власності (а.с.3-6).

Як вбачається з копії форми А
ОСОБА_2 зареєстрований за адресою:
квартира АДРЕСА_1 з 26.04.2002 р.

Як стверджує позивач в своєму
позові ОСОБА_2 не є членом його сім'ї, в
зв'язку з чим,

позивач не вважає себе зобов'язаним по
збереженню за відповідачем права
користування житловим приміщенням.

Між тим, позивач не надав суду
пояснень та жодних доказів щодо того, в
яких правовідносинах знаходився
відповідач ОСОБА_2 з ним та його
дружиною ОСОБА_8 під час вселення його
в спірне житло та реєстрації за даною
адресою, та на яких підставах йому було
надане право користування житлом.

Якщо, за твердженням позивача
відповідач не є членом його сім'ї, а
відповідно і членом сім'ї його дружини
ОСОБА_8, то суд вважає, що відповідач був
вселений в квартиру на підставі
договору найму житла, правовідносини
за якими регулюються переважно главою 6
Житлового Кодексу України, а в частині
не врегульованій даними нормами права
главою 59 ЦК України.

При цьому, вселення та реєстрація
відповідача здійснювалася у 2002 р., коли
квартира перебувала у спільній
сумісній власності подружжя ОСОБА_8, що
надає суду можливість зробити
висновок, що позивач ОСОБА_1 був
власником частини житла як на момент
надання позивачу права користування
спірним житлом так і залишається бути
власником і на даний час, і відповідно,
був стороною договору найма житла.

Крім того, при переході до
позивача права власності на ? частину
квартири після смерті дружини, до нього
переходять права та обов'язки її як
наймодавця цієї частини, так як
відповідно до положень ст. 814 ЦК України
у разі зміни власника житла, переданого
у найм, до нового власника переходять
права та обов'язки наймодавця.

Відповідно до ст.. 170 ЖК України
при переході права власності на
квартиру до іншої особи договір найму
зберігає силу і новий власник вправі
вимагати його розірвання у випадках і
порядку, передбачених ст.168 цього
кодексу.

Відповідно до ст. 168 ЖК України
укладений на невизначений строк
договір найму житлового приміщення в
квартирі, що належить громадянинові на
праві приватної власності, може бути
розірваний за вимогою наймодавця, якщо
житлове приміщення, займане наймачем,
необхідне для проживання йому та
членам його сім'ї, і в цьому випадку
власник повинен попередити наймача
про наступне розірвання договору за
три місяці. Крім того, договір може бути
розірваний на вимогу наймодавця, якщо
наймач систематично руйнує чи псує
жиле приміщення, або використовує його
не за призначенням, або систематично
порушує правила співжиття, що робить
неможливим проживання з ним інших, а
також систематично не вносить
квартирну плату і плату за комунальні
послуги.

Позивачем та його представником
позовні вимоги не заявлені з підстав,
передбачених ст. 168 ЖК України, в зв'язку
з чим, суд не може вийти за межі
позовних вимог, і розглядає позов у
межах заявлених.

Відповідно до вимог ст. 10, 11, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, суд розглядає справи в
межах заявлених вимог і на підставі
наданих сторонами доказів, сторони
мають рівні права щодо надання доказів,
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

В судовому засіданні представник
позивача пояснила, що відповідач не
сплачує квартирну плату і плату за
комунальні послуги, на підтвердження
чого надала суду квитанції про
нараховані суми відповідних
комунальних установ, але суд не вважає,
що данні квитанції підтверджують
систематичність невнесення
відповідних оплат, так як в них
відсутній розорахунок із зазначенням
періодів їх невнесення, а крім того,
дана заява представника здійснені без
зміни підстав позову.

Посилання позивача на положення
ст.ст. 391 ЦК України та 150 ЖК України як
на виключне право власника житла на
свій вибір володіти, користуватися та
розпоряджатися належним йому майном,
не виключає обов'язок цього власника
виконувати умови договору в
установленному законом порядку.

Відповідно до ст. 13 ЦК України при
здійснені своїх прав особа зобов'язана
утримуватися від дій, які могли б
порушити права інших осіб.

Зважаючи на вищевикладене, суд
вважає, що позов задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається через районний суд до
апеляційного суду Харківської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -
Горбунова Я.М.