У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Нагорняка В.А., Писаної Т.О., Фаловської
І.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
прокуратури Одеської області,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області про стягнення
матеріальної та моральної шкоди, за
касаційними скаргами ОСОБА_4,
заступника прокурора Одеської області,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області на рішення
апеляційного суду Одеської області від
31 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до прокуратури Одеської
області, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області про
стягнення матеріальної шкоди у розмірі
550 грн та 50 тис. у рахунок відшкодування
завданої моральної шкоди.

В обґрунтування вказаних вимог,
позивач вказала, що вона 18 грудня 2006
року звернулась до Березівського РВ ГУ
МВС України в Одеській області із
заявою про фізичне насилля щодо неї у
приміщенні прокуратури Березівського
району Одеської області з боку
прокурора ОСОБА_5 Матеріали за вказаною
заявою були направлені Березівським РВ
ГУ МВС України до прокуратури Одеської
області, однак прокуратурою
неодноразово приймались постанови про
відмову в порушенні кримінальної
справи за даною заявою, які у
подальшому були скасовані судом.
Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 16 листопада 2012 року
визнано противоправною бездіяльність
посадових осіб прокуратури Одеської
області, які виразилися у неповному і
необ'єктивному проведенні перевірки по
заяві позивача від 18 грудня 2006 року, яка
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 28 листопада 2012 року
залишена без змін. Оскільки
бездіяльність посадових осіб
прокуратури Одеської області визнана
противоправною, позивач просила
стягнути з відповідачів кошти у
рахунок відшкодування завданої
матеріальної і моральної шкоди.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 06 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 31 січня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано і
ухвалено нове рішення, яким позов
ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з
Державної казначейської служби
України за рахунок коштів прокуратури
Одеської області, шляхом списання
коштів з єдиного казначейського
рахунку, на користь ОСОБА_4 2 тис. грн у
рахунок відшкодування завданої
моральної шкоди. У задоволенні решти
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення апеляційного суду в
частині відмови у задоволенні її вимог
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Представник Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області просить
рішення апеляційного суду скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Зуступник прокурора Одеської області
скасувати рішення апеляційного суду і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційні скарги
необхідно відхилити, а оскаржуване
судове рішення залишити без змін.

Доводи касаційних скарг не дають
підстав для висновку про порушення
апеляційним судом норм процесуального
та матеріального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Судами встановлено, що 18 грудня 2006 року
ОСОБА_4 звернулась до Березівського РВ
ГУМВС України в Одеській області із
заявою про фізичне насилля щодо неї у
приміщенні прокуратури Березівського
району Одеської області з боку
прокурора ОСОБА_5, яка була втрачена. У
січні 2009 року матеріали по вказаній
заяві були поновлені. Проте,
прокуратурою Одеської області
неодноразово (постанови від 21 січня 2009
року, 10 вересня 2009 року, 01 жовтня 2009
року, 18 грудня 2009 року, 16 лютого 2012 року)
було відмовлено у порушенні
кримінальної справи у відношенні
прокурора Березівського району
Одеської області ОСОБА_5 Оскільки
посадовими особами прокуратури
Одеської області повної та об'єктивної
перевірки обставин, які були викладені
в заяві ОСОБА_4, не проводилося, вказані
постанови були скасовані судом.

Постановою Приморського районного
суду від 16 листопада 2012 року, залишеною
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 28
листопада 2012 року визнано
противоправною бездіяльність
посадових осіб прокуратури Одеської
області, які виразилися у неповному і
необ'єктивному проведенні перевірки по
заяві позивача від 18 грудня 2006
року.

Викладені обставини встановлені у
судовому рішенні, що набрало законної
сили, тому за правилами ч. 4 ст. 61 ЦПК
України, є обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанова суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчиненні вони цією особою.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
вона не доказала факт спричинення їй
матеріальної та моральної шкоди.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
апеляційний суд, дослідивши наявні у
справі докази й давши їм належну оцінку
відповідно до вимог статей 10, 60, 212 ЦПК
України, а також, врахувавши обставини
справи, обґрунтовано виходив із
доведеності позову та наявності
підстав для стягнення на користь
позивача моральної шкоди, яка
виразилася у душевних стражданнях,
переживаннях, які завдані
бездіяльністю посадових осіб
відповідача, який не спростував своєї
вини.

Ухвалюючи оскаржуване рішення,
апеляційний суд правильно визначився з
характером спірних правовідносин та
нормами матеріального права, які
підлягають застосуванню, у результаті
чого ухвалив законне і обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
підстав для його скасування немає.

Доводи касаційних скарг ОСОБА_4 та
заступника прокурора зводяться до
переоцінки доказів та на правильність
висновків судів не впливають.

Доводи касаційної скарги представника
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області про те, що
оскаржуваним рішенням з нього стягнуто
моральну шкоду не відповідають
дійсності, оскільки згідно з його
резолютивною частиною вимоги
задоволено за рахунок коштів
прокуратури Одеської області.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4, заступника
прокурора Одеської області, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області
відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 31 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.А. Нагорняк Т.О. ПисанаІ.М. Фаловська