АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/1554/2014р.
Головуючий в І інстанції:
Доповідач: Цуканова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року травня місяця 19 дня
колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Херсонської області в складі:

головуючого: Цуканової І.В.,

суддів: Склярської І.В.

Радченка С.В.,

при секретарі
Благовещенській О.О.

за участю адвоката:
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Херсоні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Суворовського районного
суду м.Херсона від 19 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А :

17 жовтня 2014 року ОСОБА_4 звернувся
до суду з вказаним позовом до ОСОБА_5 з
вимогою про визнання такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням.

Позов обґрунтований тим, що
позивач є власником квартири, в якій
зареєстровані його син - ОСОБА_6, його
колишня дружина - ОСОБА_5 та їх
неповнолітній син ОСОБА_7. Після
розірвання шлюбу з сином позивача,
відповідачка зібрала свої речі з
квартири та переїхала проживати до
іншого помешкання. В зазначеній
квартирі не проживає більше року.
Реєстрація відповідача у квартирі
створює додаткове фінансове
навантаження на позивача у зв`язку з
додатковими витратами на комунальні
послуги. Просив суд визнати ОСОБА_5
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, а саме квартирою
АДРЕСА_1

Рішенням Суворовського районного
суду м.Херсона від 19 березня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить вказане рішення суду скасувати
і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги.
Апелянт посилається на порушення судом
норм матеріального права та неповне
з`ясування обставин справи, що призвело
до неправильного вирішення спору.
Зокрема, зазначив що судом першої
інстанції не взято до уваги акт
обстеження його квартири, в якому
вказано, що ОСОБА_5 виїхала до іншого
місця проживання та з 04.10.2012 року не
проживає за вказаною адресою.

В своїх письмових запереченнях на
апеляційну скаргу представник
відповідача просить апеляційну скаргу
відхилити.

Відповідач в судове засідання
апеляційного суду не з`явився, просив
розглянути справу у свою відсутність.

Заслухавши доповідача, представника
апелянта, перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

З матеріалів справи та встановлених
судом обставин вбачається наступне.

Позивачу по справі - ОСОБА_4 на праві
приватної власності належить квартира
АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на нерухоме майно
серії САЕ 633068 від 02 листопада 2012 року.
(а.с.4)

Згідно довідки ЖЕК ЖБК від 25 липня 2013
року № 380, за вказаною адресою крім
позивача зареєстровані його син -
ОСОБА_6, дружина сина - ОСОБА_5 та онук -
ОСОБА_7. (а.с. 7)

Рішенням Суворовського районного суду
м.Херсона від 20 квітня 2012 року шлюб між
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано. (а.с. 6).

Судом встановлено, що після розлучення
з сином позивача відповідач через
деякий час забрала свої речі з квартири
та переїхала проживати до іншого
помешкання у зв`язку з негативним
ставленням до неї колишньої її родини,
що підтверджується показаннями
свідків та вбачається з копій постанов
про відмову в порушенні кримінальної
справи від 11 вересня 2012 року та 17
вересня 2012 року, в яких зазначено, що
між сторонами склалися неприязні
стосунки та виникають конфлікти. (а.с.
32,33)

Син ОСОБА_5 залишився проживати з
батьком в квартирі. Викладені
обставини, за думкою суду, свідчать про
поважність відсутності ОСОБА_5 в
квартирі позивача, а саме наявність
перешкод у користуванні нею.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків
встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Частиною другою статті 405 ЦК України
передбачено, що член сім`ї власника
житла втрачає право користування цим
житлом у разі відсутності члена сім`ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником
житла або законом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з вищевказаних вимог закону і з
того, що позивач не надав суду належні
та допустимі докази неповажності
причин відсутності відповідача за
місцем її реєстрації, в той час, як
частиною ч.1 ст.60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов`язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст.47 Конституції України -
кожен має право на житло. Ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Суд повно, всебічно дослідив обставини
справи, дав належну оцінку зібраним по
справі доказам та прийшов до вірного
висновку про не-обґрунтованість
позовних вимог.

Правильність такого висновку суду
підтверджується також наступним.

Позивач помилково зазначив в позові
підставою набуття права власності на
спірне житло договір купівлі-продажу
від 15.04.2013 р., що відтворено також в
рішенні суду. Помилковість такої
вказівки підтвердив при розгляді
справи апеляційним судом представник
апелянта.

В дійсності правовстановлюючим
документом є свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 02.11.2012
року., видане ОСОБА_4 на підставі
рішення виконавчого комітету
Херсонської міської ради № 355 від 16.10.2012
р. (а.с.4), тобто саме з 02.11.2012 р. позивач є
власником квартири і його порушені
права (при доведеності), передбачені
ст.391 ЦК України, підлягають захисту
саме з цієї дати.

Оскільки за змістом ч.3 ст.405 ЦК України
юридичне значення має річний строк
відсутності члена сім`ї власника житла,
то, за думкою судової колегії,
заявлення позову до сплину річного
строку з моменту виникнення права
власності є передчасним.

Крім того, про поважність відсутності
відповідача в спірній квартирі
свідчать і встановлені рішенням
Суворовського районного суду м.Херсона
від 20.04.2014 року у справі про розірвання
шлюбу сторін обставини щодо виникнення
постійних сварок між ними (а.с. 6), а
також проживання у квартирі з жовтня
2012р. колишнього чоловіка відповідача
ОСОБА_6 з іншою сім`єю, що зазначено
апелянтом в апеляційнії скарзі та
підтверджено його представником в
судовому засіданні.

Доводи, на які посилається апелянт,
були предметом дослідження судом
першої інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

Оскільки суд першої інстанції прийняв
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому відповідно до ст.308 ЦПК України це
є підставою для відхилення апеляційної
скарги та залишення рішення суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307,
ст.ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Суворовського районного
суду м.Херсона від 19 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: