Справа № 182/3334/13-ц
Провадження № 2/0182/532/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.07.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді
Бабаніної В.А.

При секретарі
Сварич Л.В.

з участю позивача- ОСОБА_4, його
представника ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Нікополі
цивільну справу

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про

встановлення факту вчинення
правочину дієздатною особою у момент
коли вона не

усвідомлювала, та не могла
усвідомлювати значення своїх дій,
визнання договору

дарування недійсним.

встановив:

ОСОБА_4 звернувся з вказаним позовом,
який підтримав у судовому засіданні і
просить встановити факт, що під час
укладання договору дарування 06.02.2001
року він не розумів значення своїх дій
та не міг керувати ними. Визнати
договір дарування житлового будинку

АДРЕСА_1 укладений 06 лютого 2001 року між
ним і ОСОБА_2 недійсним.

Посилається на те, що з ОСОБА_2
знаходився у шлюбі з 11.06.1994 року по
07.07.2004 року. З 04.09.2000 по 2010 рік він
знаходився на обліку у Нікопольській
психоневрологічній лікарні з
діагнозом психічний і поведінковий
розлад у наслідок вживання алкоголю,
синдром залежності.

06 лютого2001 року, будучи у тяжкому стані
( запою) він підписав договір дарування
житлового будинку за АДРЕСА_1 своїй
тодішній дружині ОСОБА_2, після чого
наступного дня був госпіталізований до
Нікопольської міської лікарні №2 з
наслідками запою. Під час підписання
договору він був у такому стані, коли
не міг розуміти значення своїх дій і
керувати ними, тому вважає укладений
договір недійсним.

Відповідач проти позову заперечує,
посилається на те, що в день підписання
договору позивач був тверезий, розумів
значення своїх дій, свідомо підписав
договір дарування. Нотаріус би не
посвідчив договір, якби ОСОБА_4 був у
такому стані як він говорить. Вони жили
однією сім"єю, позивач подарував їй
будинок, аби вона його не залишала.

Крім того, проведена по справі
судово-психіатрична експертиза також
підтверджує, що позивач розумів
значення своїх дій при підписанні
договору. До 2011 року позивач договір не
оспорював.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 і ОСОБА_2
перебували у шлюбі з 1994 року по 2004 рік,
про що підтвердили сторони та
свідоцтво про розірвання шлюбу ( а.с.5).
Шостого лютого 2001 року ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 уклали договір дарування
будинку по якому ОСОБА_4 подарував
ОСОБА_2 житловий будинок під АДРЕСА_1.
Договір посвідчений приватним
нотаріусом Нікопольського міського
нотаріального округу

ОСОБА_6 та зареєстровано в
Нікопольськім МБТІ ( а.с.4).

Стаття 55 ЦК України 1964 р який діяв на
час укладення договору передбачає, що
угода , укладенана громадянином хоч і
дієздтним, але який в момент її
укладення перебував у такому стані,
коли він не міг розуміти значення своїх
дій або керувати ними, може бути
визнана судом недійсною за позовом
цієї особи.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Стаття,10,60 ЦПК передбачають, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Як видно з наданих відповідей
Нікопольської психоневрологічної
лікарні на запити адвоката, ОСОБА_4 з
04.09.2000 по 2010 рік знаходився на обліку у
Нікопольській психоневрологічній
лікарні з діагнозом психічний і
поведінковий розлад у наслідок
вживання алкоголю, синдром залежності.
Курс стаціонарного лікування у 2001 році
проходив з 16.11.2001 року по 03.12.2001 року (
а.с.38,39,41).

З 07.02.2001 року по 20.02.2001 року ОСОБА_4
знаходився на лікуванні в
Нікопольській міській лікарні №2 з
приводу отруєння грибами ( а.с.7).

За клопотанням позивача була
проведена комісійна амбулаторна
судово-психіатрична експертиза 13.05.2014
року , відповідно до висновків якої
ОСОБА_4 в період склдання договору
дарування 06.02.2001 року хронічним стійким
всихічним розладом не страждав.
Виявляв психічні та поведінчиські
розлади в наслідок вживання алкоголю.

По своєму психічному стану в той період
часу ( 06.02.2001 р.) міг розуміти значення
своїх дій і керувати ними.

Інших доказів по справі сторонами
надано не було.

Таким чином , у судовому засіданні не
знайшло свого підтвердження посилання
позивача на те, що під час підписання
договору дарування житлового
будинкуАДРЕСА_1 ОСОБА_2 він був у
такому стані, коли не міг розуміти
значення своїх дій і керувати ними.

Зважаючи на наведене, керуючись ст.ст.
10,11, 60,212,214,215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про встановлення факту вчинення
правочину дієздатною осбою у момент
коли вона не усвідомлювала, та не могла
усвідомлювати значення своїх дій,
визнання договору дарування житлового
будинку від 06.02.2001 року, укладеного між
ОСОБА_4 і ОСОБА_2 недійсним, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня
проголошення через Нікопольський
міськрайонний суд.

Суддя: В. А. Бабаніна