2/258/1701/14 258/3694/14-ц
Провадження № 2/258/1701/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Кіровський районний суд м. Донецька у
головуючого - судді Подолянчук І.М.
при секретарі Мінченковій С.В.,
представника позивачів за першим
позовом - адвоката ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3-я особа: ТОВ
Про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-я особа: ТОВ
зміну договору найму, -
Позивачі за першим позовом
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з
позовом, в якому вказують, що спірна
квартира належить до державного
житлового фонду та розташована за
В спірній квартирі зареєстровані та
проживають вони - позивачі ОСОБА_2 - з
1976р. та ОСОБА_3 - з 1997 р.
Основним квартиронаймачем спірної
квартири є позивач ОСОБА_2
В спірній квартирі формально
зареєстровані з 2002р. колишня дружина
позивача ОСОБА_3 - відповідачка по
справі та їх неповнолітній син - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, які з осені 2013р. не
проживають в спірній квартирі без
Відповідачка ОСОБА_4 не сплачує
комунальні послуги, у зв'язку з чим
позивачі вимушені нести додаткові
витрати. Відповідачка ОСОБА_4 забрала
свої речі, частку майна та добровільна
виїхала із спірної квартири.
Відповідачка співмешкає з іншим
чоловіком, у якого і проживає.
Відповідачці ОСОБА_4 ніхто не
перешкоджав і не перешкоджає
користуватись спірною квартирою, у неї
до цього часу є ключі від замків
вхідних дверей, а замки на дверях в
квартирі ніхто не міняв.
Рішенням Кіровського райсуду м.
Донецька від 09 грудня 2013р. шлюб між
позивачем ОСОБА_3 та відповідачкою
ОСОБА_4 було розірвано.

Судом було встановлено, що шлюбні
відносини між ними припинені в травні
2013 р. та з цього часу вони не
проживають разом та не ведуть
спільного господарства.

Просили постановити рішення,
яким визнати ОСОБА_4 такою, що втратила
право користування житлом в квартирі
за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язавши
Міське управління державної
міграційної служби України в Донецької
області зняти останню з
реєстраційного обліку.

ОСОБА_4 звернулась до суду з
зустрічним позовом, в якому вказує, що
вона 26 жовтня 2002 р. уклала шлюб з
відповідачем ОСОБА_3

Шлюб був зареєстрований відділом
РАЦС Кіровського РУЮ у м. Донецьку,
актовий запис № 672.

Після укладення шлюбу, згідно зі
ст. 65 ЖК України та за письмовою згодою
всіх повнолітніх мешканців квартири,
вона вселилась у спірну квартиру за
адресою: АДРЕСА_1 та з 10 грудня 2002р. у
встановленому порядку
зареєструвалась.

Від даного шлюбу вона з
позивачем за першим позовом - ОСОБА_3
мають спільну неповнолітню дитину -
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який також
зареєстрований у даній квартирі у
встановленому законом порядку.

На даний час у спірній квартирі
зареєстрований ще й відповідач за
зустрічним позовом ОСОБА_2, який є
батьком відповідача за зустрічним
позовом - ОСОБА_3, а також є основним
квартиронаймачем спірної квартири.

Спірна квартира розташована за
адресою: АДРЕСА_1 і відноситься до
житлових приміщень державного
житлового фонду.

Ця квартира є двокімнатною та має
загальну площу - 48, 7 кв.м., житлову площу
- 30, 1 кв.м., площа більшої кімнати - 17, 2
кв.м. (яка має лоджію - 2, 3 кв.м.), площа
меншої кімнати - 12, 9 кв.м. Обидві кімнати
є ізольованими.

Користування кімнатами
відбувається через спільний коридор
площею 5, 3 кв.м.

У квартирі є кухня площею - 7, 6
кв.м., окремий санвузол та комора.

Під час спільного проживання її
колишній чоловік постійно зловживав
алкогольними напоями, учиняв сварки,
ображав її, перешкоджав їй з
неповнолітньою дитиною жити в
квартирі, неодноразово кидався битися
на неї та сина.

Внаслідок цього вона була
вимушена припинити з відповідачем
шлюбні відносини та 09 грудня 2013р. за її
ініціативою шлюб між сторонами було
розірвано.

Спільно нажите в шлюбі майно з
вона з відповідачем за зустрічним
позовом не ділила, оскільки після
розлучення була вимушена проживати з
ним на спільній житловій площі так я к у
неї немає можливості наймати окреме
житло.

На наступний день після
розлучення, а саме - 10 грудня 2013р.
відповідач за зустрічним позовом
-ОСОБА_3 вигнав її з сином зі спірної
квартири, а на вхідні двері разом зі
своїм батьком - відповідачем за
зустрічним позовом ОСОБА_2 встановив
додатковий замок, щоб вона з дитиною не
мала можливості заходити до квартири,
жити там та користуватися спільно
нажитими у шлюбі майном.

На даний час її з сином
доводиться тимчасово проживати за
адресою: АДРЕСА_8.

Це житло їй тимчасово надала її
знайома, яка є власницею квартири.

За роки її проживання у спірній
квартирі було зроблено ремонт у
кімнаті площею 12,9 кв.м., куплено меблі
та техніку в цю кімнату, замінено
сантехніку у туалеті, куплено та
встановлено пральну машину, справно
оплачувалися комунальні послуги.

Все це, більшою мірою,
виконувалося за її рахунок, бо
відповідач не мав постійного місця
роботи та прибутку, а їй доводилося
звертатися за фінансовою підтримкою до
своїх батьків.

Вона неодноразово пропонувала
відповідачам за зустрічним позовом
залагодити конфлікт мирним шляхом і не
перешкоджати їй та її сину
користуватися житловим приміщенням,
але останні продовжують перешкоджати
їй проживати у спірній квартирі, а
колишній чоловік - відповідач за
зустрічним позовом ОСОБА_3 всі її
спроби увійти в квартиру супроводжує
моральним морально та фізичним
приниженням.

Вона з цього приводу зверталася
до Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в
Донецькій області з проханням вжити
заходів до її колишнього чоловіка щодо
заборони йому перешкоджати її та
дитині користуватися житловим
приміщенням у квартирі, де вони
зареєстровані та із заявою до органу
житлово-експлуатаційної служби ТОВ
«Текстильник-2005» з проханням посприяти
у вселенні її та дитини до спірної
квартири, про що попереджала
відповідачів, але відповідачі
продовжують чинити опір при вселенні
її та дитини.

Просила постановити судове
рішення, яким вселити її з
неповнолітнім сином ОСОБА_5 у спірну
квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та
зобов'язати відповідні органи змінити
договір найму житлових приміщень за
адресою: АДРЕСА_1, виділивши її з
неповнолітнім сином - ОСОБА_5 окрему
ізольовану кімнату площею 12, 9 кв.м., а
відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - окрему
ізольовану кімнату площею 17, 2 кв.м. та
прилеглу до неї лоджію площею 2, 3 кв.м.,
інші приміщення спірної квартири
залишити у спільному користуванні всіх
мешканців, зареєстрованих за цією
адресою.

Заборонити відповідачам за
зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3
чинити їй та її неповнолітньому сину
перешкоди у користування житловими
приміщеннями - спірною квартирою та
стягнути з відповідачів за
зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на її користь судові витрати.

У судовому засіданні позивачі за
першим позовом, вони ж відповідачі за
зустрічним позовом - ОСОБА_2 та ОСОБА_3
підтримали свої позовні вимоги та
надали суду пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві.

Зустрічний позов не визнали та
суду пояснили, що відповідачка ОСОБА_4
добровільно забрала свої речі та пішла
зі спірної квартири і не проживає у
спірній квартирі без поважних причин
більше шести місяців. Відповідачці
ОСОБА_4 вони не чинили ніяких перешкод
в проживанні та користуванні спірною
квартирою.

Замки на вхідних дверях в
квартирі ніхто не міняв, ключі від цих
замків у відповідачки були завжди і є
в наявності на даний час.

Просили ухвалити судове рішення,
яким у повному обсязі задовольнити їх
позовні вимоги та відмовити ОСОБА_4 в
задоволенні зустрічного позову, як не
обґрунтованого та безпідставного.

Відповідачка за першим позовом,
вона ж позивачка за зустрічним позовом
- ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні
вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не визнала,
вважала їх безпідставними та
необґрунтованими.

Свій зустрічний позов підтримала
та суду надала пояснення, аналогічні
вищевикладеним у зустрічному
позові. Просила ухвалити судове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог позивачам за першим
позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а її
зустрічний позов-задовольнити.

Представник 3-ї особи - ТОВ
«Текстильник-2005» в судове засіданні не
зявився, про дату час та місце розгляду
справи судом повідомлявся належним
чином, суду надав заяву з проханням
розглянути справу без його участі.

За таких обставин суд вважає за
можливе розглянути справу без участі
представника 3-ї особи - ТОВ
«Текстильник-2005» на підставі наявних
по справі доказів.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що
він є сусідом сторін, спірна квартира
розташована на одному поверсі та в
одній перегородці з його квартирою.

Відношення зі сторонами у нього
добросусідські. Про розірвання шлюбу
між сторонами він дізнався від інших
сусідів. Будь-яких сварок між
сторонами він не чув.

Позивачі за першим позовом
ніколи не перешкоджали відповідачці
ОСОБА_4 у будь-який спосіб
користуватись спірною квартирою. Майна
відповідачки у спірній квартирі немає.
З відповідачкою зустрічався рідко і то
- в коридорі між квартирами. Після
розірвання шлюбу між сторонами
відповідачку він взагалі не бачив.

Свідок з боку відповідачки
ОСОБА_4 - ОСОБА_7 суду показала, що
знайома зі сторонами на протязі 15
років, взаємовідносини з ними у неї
нормальні. Позивач ОСОБА_3 та
відповідач ОСОБА_4 під час перебування
у шлюбі спочатку проживали на квартирі,
а потім переїхали жити в спірну
квартиру до батьків позивача.

Декілька разів бачила як
позивача ОСОБА_3, так і відповідачку
ОСОБА_4 в стані алкогольного сп'яніння.
Причина розірвання шлюбу між
сторонами їй невідома. Про
взаємовідносини між сторонами після
розірвання шлюбу їй відомо лише зі слів
відповідачки ОСОБА_4 Останній раз в
спірній квартирі разом з відповідачкою
ОСОБА_4 вона була в грудні 2013р., ключі
від спірної квартири у відповідачки
ОСОБА_4 були. Їй не відомо, чи є на даний
час у спірній квартирі майно
відповідачки ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_9 - подруга
позивачки за зустрічним позовом
ОСОБА_4, суду показала, що відповідачку
ОСОБА_4 вона знає на протязі 10
років,позивача за першим позовом -
ОСОБА_3- на протязі восьми років.
Відносини зі сторонами у неї нормальні.

Після смерті матері позивача
ОСОБА_3 відносини між сторонами
погіршились. Відповідачка ОСОБА_4
почала скаржитись на свого чоловіка -
позивача ОСОБА_3.

В жовтні 2013року відповідачка
ОСОБА_4 на її пропозицію перейшла жити в
квартиру її сестри, проживала там на
протязі двох місяців, після чого вона
знайшла для відповідачки іншу
квартиру,де відповідачка проживає і на
даний час.

Останній раз вона з
відповідачкою ОСОБА_4 були у спірній
квартирі на прохання останньої,
приблизно, місяць назад. У
відповідачки ОСОБА_4 є ключі від
спірної квартири.

В спірній квартирі під час її
відвідування був позивач ОСОБА_2, але
він не вийшов з кімнати. В шафі, в
кімнаті квартири, де проживала
відповідачка ОСОБА_4, вона бачила шубу
та інші речі відповідачки. В січні 2014р.
вона з відповідачкою знову приїздили
до спірної квартири, але відповідачка
не змогла відкрити замки вхідних
дверей, так як на той момент вона не
взяла ключів від спірної квартири.

Свідок ОСОБА_10 - невістка
позивача ОСОБА_2, суду показала, що
відповідачка ОСОБА_4 років з п'ять
зустрічається з іншими чоловіками,
проживає однією сім'єю в квартирі по
найму з іншим чоловіком. Своє
особисте майно вивезла зі спірної
квартири ще до розірвання шлюбу з
позивачем ОСОБА_3

Після розірвання шлюбу забрала
решту свого майна зі спірної квартири
та добровільно залишила спірну
квартиру.

Позивачі у будь-який спосіб не
перешкоджали відповідачці ОСОБА_4
користуватись спірною квартирою, у неї
були і є на даний час ключі від замків
вхідних дверей у спірну квартиру.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що
він є сусідом сторін та проживає зі
сторонами в одному під'їзді жилого
будинку. Відносини зі сторонами у нього
добросусідські.

До розірвання шлюбу між
сторонами він неодноразово бачив
відповідачку ОСОБА_4 у стані
алкогольного сп'яніння, в такому стані
вона часто приїздила до будинку
різними машинами. Він ні від кого з
жителів будинку не чув будь-якої
інформації про те, що позивачу ОСОБА_2
та ОСОБА_3 перешкоджали відповідачці
ОСОБА_4 в користуванні спірною
квартирою, будь-яких сімейних сварок з
цього приводу він також не чув, а сама
відповідачка не скаржилась йому на те,
що позивачу перешкоджають їй
користуватись спірною квартирою.

Майна відповідачки ОСОБА_4 в
спірній квартирі він також не бачив.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
показання свідків, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають
частковому задоволенню, а зустрічний
позов ОСОБА_4 - не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст. 71, 72, 163 ЖК України
у разі тимчасової відсутності наймача
або членів його сім'ї за ними
зберігається займане жиле приміщення у
випадках і в межах строків,
установлених частиною першою, пунктами
1 і 5 частини третьої і частиною
четвертою ст.71 цього Кодексу.

Громадянин може бути визнаний
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням, якщо він не
проживає в ньому без поважної причини
більше 6 місяців.

Визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
проводиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в України» від 11
грудня 2003р. № 1382-IV (з наступними змінами
та доповненнями) зняття з реєстрації
місця проживання особи здійснюється на
підставі: заяви особи або її законного
представника; судового рішення, яке
набрало чинності, про позбавлення
права власності на житлове приміщення
або права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою.

В судовому засіданні
встановлено, що відповідно до ордеру №
386 від 29 березня 1976р., виданого на
підставі Рішення виконкому Кіровської
районної Ради депутатів трудящих м.
Донецька від 24 березня 1976р. № 6
позивачу за першим позовом - ОСОБА_2 на
сім'ю з трьох осіб: на нього самого,
дружину - ОСОБА_4 та сина
ОСОБА_5-інваліда першої групи було
виділено спірну двокімнатну квартиру
за адресою: АДРЕСА_1

(а.с.
43, 55-57)

Згідно виписки із особистого
рахунку № НОМЕР_1 від 18 березня 2014р.,
основним квартиронаймачем спірної
квартири за адресою: АДРЕСА_1 є позивач
за першим позовом ОСОБА_2.

В спірній квартирі зареєстровані
також позивач за першим позовом -
ОСОБА_3 (з 16 листопада 1997 р.),
відповідачка за зустрічним позовом
ОСОБА_4 (з 10 грудня 2002 р.) та їх
неповнолітній син - ОСОБА_5 - з 30 січня 2007
року.

(а.с. 9)

Відповідно до рішення
Кіровського райсуду м. Донецька від 09
грудня 2013р. по цивільній справі №
2/258/3712/13 позивач за першим позовом -
ОСОБА_3 та відповідач за першим позовом
- ОСОБА_4 з травня 2013р. не підтримували
шлюбних відносин та не вели спільне
господарство, у зв'язку з чим шлюб
між розірвано.

Як вбачається з письмових
заперечень ОСОБА_4 на позов про
розірвання шлюбу, причиною розірвання
їхнього шлюбу було те, що його дружина -
ОСОБА_4 допускала шлюбну невірність,
тривалий час не ночувала дома та не
займалась вихованням дитини

(а.с.7-8, 67)

Зі справки-характеристики та
ксерокопії Трудової книжки вбачається,
що позивач ОСОБА_3 характеризується
позитивно, спиртними напоями не
зловживає, офіційно працевлаштований

(а.с.62-68)

Як вбачається з показань свідка
ОСОБА_9 - подруги відповідачки ОСОБА_4,
на її пропозицію остання ще з жовтня
2013р. перейшла жити в квартиру її
сестри, проживала там на протязі двох
місяців, після чого вона знайшла для
відповідачки іншу квартиру, де
відповідачка проживає і на даний час,
тобто відповідачка з жовтня 2013р. не
проживає у спірній квартирі без
поважних причин і у відповідачки
ОСОБА_4 є ключі від спірної квартири.

З копій квитанцій вбачається, що
відповідні комунальні платежі з
спірну квартиру сплачує виключно
позивач ОСОБА_2

(а.с.58-59)

Таким чином, будь-яких поважних
причин не проживання відповідачки
ОСОБА_4 в спірній квартирі за вказаною
адресою більше 6-и місяців в судовому
засіданні встановлено не було, після
розірвання шлюбу спільно нажите в
шлюбі майно сторони не ділили за
відсутністю такого.

Оцінюючи зібрані по справі
докази у їх сукупності, суд вважає
доведеним, що відповідачка за першим
позовом ОСОБА_4 без поважних причин не
проживає у квартирі АДРЕСА_1 з жовтня
2013р., тобто понад шість місяців,
комунальні послуги не сплачує, не
відносяться до спірного житла, як до
місця свого постійного проживання та
має інше місце проживання, у зв'язку з
чим вона втратила право користування
вказаним житлом.

З огляду на наведене, суд вважає
за можливе визнати відповідачку ОСОБА_4
такою, що втратила право користування
вказаним спірним житловим приміщенням,
розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
частині зобов'язання міського
Управління державної міграційної
служби України в Донецької області
зняти відповідачку за першим позовом -
ОСОБА_4 з реєстраційного обліку у
спірній квартирі, як надмірно заявлені,
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в України» від 11
грудня 2003р. № 1382-IV (з наступними змінами
та доповненнями), зняття з реєстрації
місця проживання особи здійснюється на
підставі, в тому числі - і судового
рішення, яке набрало чинності, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою.

Так як судом постановлюється рішення
про визнання відповідачки ОСОБА_4
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1,
то на його підставі, після набрання ним
чинності, Державна міграційна служба
сама зобов'язана зняти відповідачку з
реєстрації і для цього не потрібно
будь-якого додаткового судового
рішення щодо спонукання відповідного
підрозділу Державної міграційної
служби України у Донецькій області
для виконання покладених на
міграційну службу функціональних
обов'язків.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про вселення та
зобов'язаня відповідних органів
змінити договір найму житлових
приміщень у спірній квартирі за
адресою: АДРЕСА_1, виділивши їй з
неповнолітнім сином - ОСОБА_5 окрему
ізольовану кімнату площею 12, 9 кв.м., а
відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - окрему
ізольовану кімнату площею 17, 2 кв.м. та
прилеглу до неї лоджію площею 2, 3 кв.м., а
інші приміщення спірної квартири
залишити у спільному користуванні всіх
мешканців, зареєстрованих за цією
адресою, не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 64 ЖК України особа,
яка перестала бути членом сім'ї
наймача, але продовжує проживати у
займаному приміщенні, має рівні права
та обов'язки з наймачем та членами
його сім'ї.

Наймачем спірної квартири АДРЕСА_1 є
відповідач за зустрічним позовом, він
же позивач за першим позовом - ОСОБА_2

В судовому засіданні було
встановлено, що позивачка за
зустрічним позовом, вона ж
відповідачка за першим позовом - ОСОБА_4
без поважних причин не проживає у
спірній квартирі АДРЕСА_1 з жовтня 2013р.,
тобто понад шість місяців, комунальні
послуги не сплачує, не відноситься до
спірного житла, як до місця свого
постійного проживання та має інше
місце проживання, у зв'язку з чим вона
втратила право користування вказаним
житлом, тобто втратила права члена
сім'ї наймача ОСОБА_2, передбачені ст.65
ЖК України.

Право наймача ОСОБА_2 на вселення
інших осіб у займане ним жиле
приміщення регулюється ст. 65 ЖК
України.

З огляду на наведене суд не має
правових підстав для спонукання
відповідача за зустрічним позовом -
наймача спірного жилого приміщення
ОСОБА_2 на вселення у вказане спірне
жиле приміщення позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_4, яка
перестала бути членом сім'ї наймача,
втратила право користування спірним
жилим приміщенням і права члена сім'ї
наймача ОСОБА_2, передбачені ст.65 ЖК
України.

Також не підлягають задоволенню
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 щодо
виділення їй з неповнолітнім сином -
ОСОБА_5 окремої ізольованої кімнати
площею 12, 9 кв.м., а відповідачам ОСОБА_2
та ОСОБА_3 - окремої ізольованої кімнати
площею 17, 2 кв.м. та прилеглої до неї
лоджії площею 2, 3 кв.м. і залишення у
спільному користування всіх мешканців,
зареєстрованих за цією адресою, інших
приміщень спірної квартири з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 47 ЖК України
норма жилої площі на одну особу старше 9
років різної статі встановлюється в 13,
65 кв. м.

Лоджа квартири не відноситься
до жилої площі, а тому площу лоджі в
спірній квартирі, за бажанням позивача
за зустрічним позовом ОСОБА_4, немає
передбачених законом для врахування,
як жилої та виділення її в якості
жилої площі стороні по справі.

Крім того, у випадку виділення в
окреме користування сторін окремих
ізольованих кімнат у спірній квартирі,
норма жилої площі на позивачку за
зустрічним позовом ОСОБА_4 і
неповнолітнього сина віком більше 9
років буде складати по 6,45 кв.м - на
кожного, тобто в 2,12 раза менше, ніж
передбачено законом, а на відповідачів
за зустрічним позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3-
по 8,6 кв.м, тобто в 1,6 раза менше, ніж
передбачено законом.

Таким чином, у запропонований
позивачкою за зустрічним позовом -
ОСОБА_4 спосіб буде штучно погіршено
житлові умови чотирьох осіб, що
неприпустимо.

Доводи позивачки за зустрічним
позовом ОСОБА_4, яка стверджувала,що
вона не втратила права користування
спірною квартирою, а позивачі за першим
позовом перешкоджали їй в користуванні
вказаною спірною квартирою, суд визнає
безпідставними, такими, що не
відповідають обставинам справи,
встановленим у судовому засіданні і
даними ОСОБА_4 тільки з метою у такий
спосіб незаконно вселитись у спірну в
квартиру, а тому не приймає їх у якості
допустимого та достовірного доказу при
обґрунтуванні судового рішення.

Позивач за зустрічним позовом
ОСОБА_4 не проживає у спірній квартирі
понад шість місяців, комунальні
послуги не сплачує, не відноситься до
спірного житла, як до місця свого
постійного проживання та має інше
місце проживання, у зв'язку з чим вона
втратила право користування вказаним
житлом, тобто втратила права члена
сім'ї наймача ОСОБА_2, передбачені ст.65
ЖК України, а за захистом своїх
житлових прав, які вона вважає
порушеними, звернулась до відповідних
органів з заявами тільки після того,
коли отримала позов про визнання її
такою, що втратила право користування
спірним житлом.

Викладене також підтверджує
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2
та ОСОБА_4 щодо визнання ОСОБА_4 такою,
що втратила право користування спірним
житловим приміщенням.

Крім того, житлові права
неповнолітнього сина позивача ОСОБА_3
та відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ні першим позовом, ні
зустрічним позовом, не порушуються, а
тому не потребують судового захисту.

Керуючись ст.ст. 71, 72, 163 ЖК
України; ст.ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України;
Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, 3-я особа: ТОВ «Текстильник-2005»
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням -
задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_3 -відмовити.

В задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, 3-я особа: ТОВ «Текстильник-2005»
про вселення в квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 та зміну договору найму
вказаної квартири - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду може бути подана до Апеляційного
суду Донецької області через місцевий
суд протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя: