22-ц/775/462/2014(м)
інстанції Чумак С.Ю.
н е м У к р а ї н и
03 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
головуючого Мироненко
суддів Ігнатоля
Т.Г., Кочегарової Л.М.
при секретарі Брежнєві
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 01 липня 2008 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до виконкому
Маріупольської міської ради, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
права власності на самочинне
будівництво та виділ в натурі частки із
майна, що є у спільній частковій
в с т а н о в и л а:
В січні 2008 року позивач ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом про
визнання за нею права власності на
самочинне будівництво - два гаражі та
жиле приміщення, розташовані на
земельній ділянці по АДРЕСА_2, а також
про виділ належної їй на праві
власності частки 4/100 загальною площею
113,4 кв.м. із майна, що є у спільній
частковій власності за вказаною
адресою. Свої вимоги мотивувала тим, що
на підставі договору дарування від 07
травня 1996 року вона є власником 4100
частки домоволодіння по АДРЕСА_2. У
1997-1998 роках на вказаній земельній
ділянці нею було самочинно збудувано
два гаражі, а також переобладнане жиле
приміщення літ. «В-2», яке в технічному
паспорті зазначене як квартира
АДРЕСА_2. В подальшому дізналася, що
вказане приміщення, з невідомих причин,
раніше в технічному паспорті зазначене
не було і право власності на нього у неї
відсутнє. Просила визнати за нею право
власності на самочинно збудовані
гаражі та квартиру АДРЕСА_2, оскільки це
не порушує прав та інтересів інших
осіб. Крім того, просила виділити в
натурі належну їй частку нерухомого
майна, загальною площею 113,40 кв.м., яка є
відособленою та ізольованою, оскільки
у добровільному порядку відповідачі
відмовляються укласти відповідний
Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 01
липня 2008 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
гаражі літ. «О» та «Т», які розташовані
по АДРЕСА_2 з видачею свідоцтва про
право власності окремо на кожний гараж.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
самочинно переобладнану квартиру
АДРЕСА_2 та виділено її зі спільної
часткової власності в натурі.

Виділено зі спільної часткової
власності в домоволодінні, яке
розташоване по АДРЕСА_2 та належить
ОСОБА_2, в натурі з двокімнатної
квартири АДРЕСА_1 загальною площею 88,2
кв.м. однокімнатну квартиру загальною
площею 42 кв.м., жилою 21,7 кв. метри в цілу
квартиру АДРЕСА_1.

Однокімнатну квартиру, яка залишилась,
загальною площею 38,9 кв. м., жилою 24,1
кв.м., виділено в цілу квартиру АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду в частині виділу в натурі частки
із майна, що є у спільній частковій
власності скасувати і ухвалити нове
про відмову у задоволені позову.

В обґрунтування посилалася на те, що за
договором купівлі-продажу від 16 серпня
2007 року є власником квартири АДРЕСА_3.
Її право власності було зареєстровано
у встановленому порядку в
Маріупольському БТІ. Дана обставина
була відома і суду першої інстанції, в
матеріалах справи є відповідь БТІ з
переліком всіх співвласників будинку
АДРЕСА_2, в якому вона також вказана як
співвласник будинку. Однак до участі у
справі її притягнуто не було, чим грубо
порушено її права, оскільки питання
виділу в натурі частки ОСОБА_2 суттєво
зачіпає її інтереси. Належна їй
квартира розташована на 2-му поверху
будинку, до зовнішньої стіни, яка має
єдине вікно, примикала відкрита
веранда. В 2013 році власник квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_2 зашила дану веранду
шляхом монтажу стін з дерев'яних плит.
Внаслідок чого було перекрито єдине
джерело природного світла кухні її
квартири, погіршилися умови
використання її житла. Згідно листа
Маріупольської філії ГУ «Донецький
обласний лабораторний центр
Держепідемслужби України» від 08
листопада 2013 року, коефіцієнт
природної освітленості її квартири
складає 0,006 при нормі не нижче 0,4. Також,
внаслідок дій ОСОБА_2, були припиненні
роботи по проекту проведення
газопостачання, в зв'язку з чим, її
квартира не забезпечена
газопостачанням, опаленням та не може
використовуватися для проживання. Дана
обставина підтверджується листом ПАТ
«Маріупольгаз» № 13-1541 від 08 липня 2013
року.

Рішення суду в частині визнання права
власності на самочинне будівництво
апелянтом та сторонами по справі не
оскаржується.

У відповідності з вимогами ч.2 ст.305
ЦПК України апеляційний суд розглядає
справу у відсутності представника
відповідача Маріупольської міської
ради, відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, які належним чином повідомлені
про час і місце розгляду справи, про що
свідчать поштові повідомлення.

Заслухавши суддю доповідача,
пояснення ОСОБА_1 її представника
ОСОБА_9, заперечення позивача ОСОБА_2, її
представника ОСОБА_10, обговоривши
доводи скарги в межах апеляційного
оскарження та перевіривши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає
задоволенню.

У відповідності із ч.1 статті 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі договору дарування,
посвідченого державним нотаріусом
Першої маріупольської державної
нотаріальної контори 07 травня 1996 року
за № 1-1833, позивачу ОСОБА_2 належить на
праві власності 4100 частини
домоволодіння з належними
господарськими прибудовами та
спорудами, розташованого по АДРЕСА_2.

На земельній ділянці розташовані:
школа літ. А-2., два жилих будинки літ.
Б,В-2, жила прибудова літ. В-1, загальною
площею 440,9 кв.м., вбиральня літ. Ж, гараж
літ. М, вісім сараїв літ. М,П,Д,Ф,И,К,В,Г,
погреб літ. Д/п.

Згідно висновків спеціаліста від 23
квітня 2008 року та 24 квітня 2008 року,
квартира АДРЕСА_2 не суперечить
будівельним нормам СНіП 2.08.01-89 «Жилі
будинки» і може бути виділена в
самостійну окрему квартиру.

Квартира АДРЕСА_4 може бути виділена в
самостійну окрему квартиру.

Квартира АДРЕСА_1 може бути виділена в
самостійну окрему квартиру. Коридор
УІІІ та веранда УІІ залишаються в
загальному користуванні (а.с. 62-64, 65-66).

Вирішуючи справу і задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_2 про виділ в
натурі частки із майна, що перебуває у
спільній частковій власності, суд
першої інстанції виходив з того, що
такий виділ передбачений ч.1 ст. 364 ЦК
України, не порушує прав інших осіб і
відповідає будівельно-технічним
нормам.

Проте, з таким висновком суду колегія
суддів погодитися не може виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Статтею 119 ЦПК України передбачено, що
викладаючи зміст позовної заяви,
дійсно саме позивач визначає коло
відповідачів, до яких він заявляє
позовні вимоги.

Натомість, п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України
визначено, що суд під час проведення
попереднього судового засідання
вирішує питання про склад осіб, які
братимуть участь у справі, та
відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

Таким чином, на суд як державний орган,
покладено обов'язок вирішення справи
відповідно до закону, у зв'язку з чим
він має право й зобов'язаний визначити
суб'єктний склад учасників спору
залежно від характеру правовідносин і
норм матеріального права, які
підлягають застосуванню.

Суд першої інстанції, маючи на підставі
довідки БТІ № 3414 від 18 травня 2008 року
(а.с. 19), відомості про те, що одним із
співвласників будинку АДРЕСА_2 є
ОСОБА_1, розглядаючи позов про виділ
частки із майна, що є у спільній
частковій власності, не вирішив
питання про залучення останньої до
участі у справі.

Той факт, що виділ в натурі частки
ОСОБА_2, зачіпає інтереси ОСОБА_1
підтверджується, технічним планом
будинку, згідно якого, спірна веранда
примикає до зовнішньої стіни квартири
ОСОБА_1 (а.с.).

Крім того, згідно листа Маріупольської
філії ГУ «Донецький обласний
лабораторний центр Держепідемслужби
України» № 818/3-2 від 08 листопада 2013 року,
коефіцієнт природної освітленості
квартири ОСОБА_1 складає 0,006 при нормі
не нижче 0,4 згідно вимогам ДБН В.2.5-28-2006
«Природне та штучне освітлення».

Згідно листа ПАТ «Маріупольгаз» № 13-1541
від 08 липня 2013 року, роботи по
реконструкції внутрибудинкової
системи газопостачання квартири
АДРЕСА_3 (власник ОСОБА_1) припинено у
зв'язку з тим, що приміщення, в якому
встановлено газове обладнання не
забезпечене природною вентиляцією,
вікно з форт кою виходе в суміжне
приміщення.

При цьому доводи представника позивача
ОСОБА_10 про те, що ? частина спірної
веранди належить ОСОБА_2 на праві
власності, а тому її виділ не зачіпає
інтересів ОСОБА_1 є необґрунтованими в
розумінні ст. 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» та рішення Конституційного Суду
України від 09 листопада 2011 року у
справі №14-рп/2011.

Довідка-розрахунок, яка знаходиться в
матеріалах інвентаризаційної справи
будинку АДРЕСА_2, не є
правовстановлюючим документом, ніким
не підписана, не завірена печаткою,
тому не може бути підставою
підтвердження права власності
позивача ОСОБА_2 на спірну ? частину
веранди.

Крім того, вирішуючи питання про виділ
в натурі частки, суд першої інстанції
залишив поза увагою, що згідно висновку
спеціаліста від 23 квітня 2008 року виділ
квартириАДРЕСА_1 можливий за умови
залишення веранди (УІІ) та
коридору(УІІІ) у загальному
користуванні.

Таким чином, суд першої інстанції, не
залучивши до участі у справі всіх осіб,
інтересів яких це стосується, не
з'ясувавши чи не порушує такий виділ
прав та інтересів інших осіб,
відповідність будівельно-технічним
нормам, дійшов передчасного висновку
про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що суд першої інстанції на
порушення вимог ст. 11 ЦПК України
вийшов за межі заявлених ОСОБА_2
позовних вимог.

Так, з урахуванням уточнень позивач
ОСОБА_2 (а.с. 27) просила виділити в натурі
належну їй частку загальною площею 113,4
кв.м. Тоді як судом першої інстанції
було вирішено питання не тільки про
виділ в натурі, а й виділ з двокімнатної
квартири АДРЕСА_1 окремої
однокімнатної квартири з присвоєнням
адреси - квартира АДРЕСА_1.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що
неможливо виділити частку квартири
АДРЕСА_1 із загальної частки, яку ОСОБА_2
просила виділити в натурі, рішення суду
про виділ частки із майна, що є у
спільній частковій власності підлягає
скасуванню у повному обсязі з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволені позову в цій частині. У
зв'язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 01
липня 2008 року в частині виділу в натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності, скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_2 про виділ в
натурі належної їй на праві власності
частки загальною площею 113,4 кв.м в
будинку АДРЕСА_1, відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді: І.П. Мироненко Л.М.
Кочегарова Т.Г. Ігнатоля