Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
№ 22-ц/778/2671/14 Головуючий у 1
інстанції: Беспалько Т.Д.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 16» липня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Вільнянського районного
суду Запорізької області від 23 квітня
2014 року по справі

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Фідобанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2012 року ПАТ «СЕБ Банк»
звернулось до суду з позовною заявою до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог
зазначило, що 05 вересня 2007 року між АБ
«Факторіал-Банк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитно-заставний договір №
195-37.01/001. У зв'язку з реорганізацією АБ
«Факторіал-Банк» було приєднано до ВАТ
«СЕБ Банк», найменування банку змінено
з ВАТ «СЕБ Банк» на ПАТ «СЕБ Банк» у
зв'язку з державною реєстрацією 02
червня 2009 р. Статуту банку (нової
редакції).

На підставі п. 1.1. договору кредиту банк
надав відповідачу у тимчасове
користування грошові кошти у сумі 5 872,09
грн. на строк з 05 вересня 2007 р. по 04
вересня 2009 р., за користування кредитом
відповідно до п. 2.7.3. договору кредиту
позичальник сплачує 12% річних у валюті
кредиту.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань щодо погашення кредиту,
сплати процентів за користування
кредитом, комісійних, можливих
неустойок та інших витрат за договором,
в заставу банку було передано
придбаний за кредитні кошти товар,
зазначений в п. 1.2. Договору кредиту, а
саме: газовий котел та лічильник
газовий.

Відповідно до п. 4.2.8. договору кредиту у
разі невиконання позичальником умов
договору кредиту кредитор має право
звернути стягнення на предмет застави
(або його частину) і задовольнити за
рахунок предмету застави свої вимоги
на момент фактичного задоволення таких
вимог, включаючи суму кредиту,
процентів за користування ним, комісій,
неустойок та інших витрат,
передбачених договором кредиту, а
також відшкодування збитків, які були
завдані порушенням зобов'язання, та
витрат, які були понесені у зв'язку із
зверненням стягнення на предмет
застави.

У випадку невиконання позичальником
зобов'язань, визначених п. 4.3.6. договору
кредиту, протягом 60 днів поспіль,
термін надання кредиту вважається
таким, що закінчився. Позичальник
зобов'язаний погасити кредит та
сплатити проценти, комісійну
винагороду за обслуговування
кредитної заборгованості за фактичний
час користування кредитом та
нараховану пеню (п. 5.3. договору
кредиту).

Відповідно умов договору кредиту
кредитор виконав свої зобов'язання в
повному обсязі, грошові кошти в розмірі
5 872,09 грн. були надані позичальнику.

Взяті на себе зобов'язання за договором
кредиту ОСОБА_3 не виконує належним
чином, у зв'язку з чим виникла
заборгованість, яка станом на 20 січня
2012 року складає 18 609,31 грн.:

- борг за несплаченою (простроченою)
частиною кредиту в розмірі 5648,81 грн.;

- прострочені нараховані проценти в
розмірі 2913,65 грн.;

- прострочені нараховані комісії в
розмірі 3900,00 грн.;

- нараховані комісії в розмірі 156,00 грн.;

- пеня за несвоєчасну сплату кредиту та
несвоєчасну сплату процентів,
розрахована за період з 06.11.2007 року по
22.01.2012 року включно в розмірі 5990,85 грн.;

Банк неодноразово звертався до ОСОБА_3
з вимогою сплатити заборгованість по
кредиту, також направляв на адресу
відповідача попередження, але
зазначена заборгованість не погашена.

Просив стягнути з ОСОБА_3 на його
користь суму заборгованості в розмірі
18609,31 грн. та судовий збір у розмірі 214,60
грн.

В листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулась
до суду із зустрічним позовом, в якому
просила визнати договір кредиту №
195-37.01/001 недійсним, стягнути з ПАТ «СЕБ
Банк» на її користь моральну шкоду в
розмірі 10000 грн. та судові витрати

Ухвалою Вільнянського районного суду
Запорізької області від 23 квітня 2014
року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3
залишено без розгляду.

Найменування банку змінено з ПАТ «СЕБ
Банк» на ПАТ «Фідобанк» у зв'язку з
державною реєстрацією 27 червня 2012 р.
Статуту банку (нової редакції).

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 23 квітня 2014
року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фідобанк» 18609,31
грн. та судовий збір в розмірі 214,60 грн.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, просить
скасувати рішення суду та закрити
провадження по справі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Постановляючи рішення про стягнення
боргу, суд виходив з того, що між
сторонами склалися кредитні
правовідносини, вимоги банку є
обґрунтованими, оскільки ОСОБА_3
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконує.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
позовних вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60
ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно зі ст. 64 ЦПК України письмовими
доказами є будь-які документи, акти,
довідки, листування службового або
особистого характеру або витяги з них,
що містять відомості про обставини, які
мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Розглядаючи спір, обґрунтований
порушенням стороною умов договору (
неналежне виконання зобов'язання) та
запереченням іншою стороною наявності
кредитних правовідносин, відповідно до
положень ст. 214 ЦПК України суд, перш за
все, мав з'ясувати дійсні права та
обов'язки, що виникли між сторонами, а
вже після цього з'ясовувати порушення
стороною зобов'язання.

Стаття 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України
передбачають право особи на звернення
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 3 ЦК України загальними
засадами цивільного законодавства є,
зокрема, справедливість і
добросовісність, яких повинна
дотримуватись особа при здійсненні
своїх прав із тим, щоб не порушувати
права інших осіб (ст. ст. 12, 13 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1 та змісту ч.2 ст.14
ЦК України цивільним законодавством
регулюються особисті немайнові та
майнові відносини (цивільні відносини),
засновані на юридичній рівності,
вільному виявленню, майновій
самостійності їх учасників.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 Цивільного кодексу
України.

Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 зазначеної статті
передбачено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Належною формою кредитного договору на
підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є
письмова форма.

Наслідком недодержання письмової
форми такого договору є його
нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК
України).

Відповідно до статті 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Таким чином, підпис є обов'язковим
реквізитом правочину, вчиненого у
письмовій формі. У разі відсутності
власноручного підпису сторони
правочину слід вважати, що такий
правочин не відповідає вимогам, які
встановлюються до письмової форми
правочину.

Відповідно до змісту ст.ст.207,218,1055 ЦК
України та ст.ст.58,59 ЦПК України
заперечення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України визначено,
що недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

В обґрунтування кредитних
правовідносин банк посилався на
укладений між АБ «Факторіал-Банк»
(правонаступником якого є ПАТ «СЕБ
Банк») та ОСОБА_3 кредитно-заставний
договір № 195-37.01/001, за умовами якого
банк надав позичальнику кредит в сумі
5872 грн. 09 коп. на строк з 05 вересня 2007
року по 04 вересня 2009 року зі сплатою
процентів, комісійних, можливої
неустойки на придбання газового котла
та газового лічильника (а.с.12).
Придбаний товар виступав предметом
застави.

Відповідно до умов договору для видачі
кредиту банк відкриває позичальнику
рахунок, а кредит видається
позичальнику в безготівковій формі (п.
2.1-2.2) перерахуванням на рахунок НОМЕР_1
за наступним призначенням платежу
«Поповнення рахунку фізичної особи»,
датою видачі кредиту вважається день
списання коштів з позичкового рахунку
(п. 2.1-2.5). Перерахування коштів банком
ФОП ОСОБА_4 підтверджено платіжним
дорученням№1684183 від 05 вересня 2007 р.( а.с.
16).

ОСОБА_3 заперечувала вчинення
правочину та посилалася на те, що
спірний кредитно-заставний договір,
заяву та акт прийому-передачі товару
вона не підписувала, не була
ознайомлена зі змістом та умовами
договору, волевиявлення на укладання
спірного правочину було відсутнє,
кредитні кошти та товар вона не
отримувала, за її зверненням до
правоохоронних органів щодо підробки
документів та шахрайських дій було
порушено кримінальне провадження.

У кримінальному провадженні
відповідно до обвинувального акту
ОСОБА_4 повідомлено про підозру у
вчинені правопорушень, передбачених
ст.190 ч.2, ст.358 ч.1, ст.358 ч. 2, ст.358 ч.3 КК
України, а саме підробка документів від
громадян, які надав до АБ
«Факторіал-Банк», на підставі яких
оформив кредити та шляхом обману
заволодів грошовими коштами банку (
а.с.209-222).

Відповідно до матеріалів
кримінального провадження №1-кп/334/397/14
334/5301/14-к по обвинуваченню ОСОБА_4 у
вчиненні злочину передбаченого ст.190
ч.2, ст.358 ч.1, ст.358 ч. 2, ст.358 ч. 3 КК України
ухвалою Ленінського районного суду від
24 червня 2014 року ОСОБА_4 звільнено від
кримінальної відповідальності та
провадження закрито на підставі ст.49 КК
України у зв'язку зі спливом строків
притягнення до кримінальної
відповідальності.

В ухвалі суду зазначено, що ОСОБА_4
пред'явлено обвинувачення, що він
підробив від імені ОСОБА_3 підписи в
анкеті-заяві, кредитно-заставному
договорі №195-37.01/001 від 05.09.2007 р., акті
прийому-передачі товару, надав їх у
відділення №50 ЗФ АБ «Факторіал-Банк».
Економістом відділу кредитування
фізичних осіб ЗФ АБ «Факторіал-Банк»
Виллегжаніною Г.О. в порушення
п.п.3.2,10,12-14 Регламенту
експрес-кредитування установами АБ
«Факторіал-Банк» фізичних осіб під
заставу придбаних товарів тривалого
користування ( програма «Розстрочка»),
а також п.1.10 Порядку
експрес-кредитування фізичних осіб
установами АБ «Факторіал-Банк» без
проведення ідентифікації особи
позичальника були оформлені документи
від імені ОСОБА_3, необхідні для
укладення кредитно-заставного
договору, а також оформлений
кредитно-заставний договір №195-37.01/001
від 05.09.2007 р., гроші в сумі 5050 грн.
перераховані банком на рахунокНОМЕР_2
ОСОБА_4, які останній отримав шляхом
обману, перевів у готівку і витратив на
особисті потреби.

Вчинення вищевказаних дій та вину в
пред'явленому звинувачені по ст.190
ч.2,ст.358 ч.1, ст.358 ч. 3 КК України ОСОБА_4
визнав повністю, був звільнена від
кримінальної відповідальності на
підставі ст.49 КК України.

Банк є учасником кримінального
провадження у статусі потерпілої
особи.

Зазначена ухвала не оскаржувалась в
апеляційному порядку та набула
законної сили (а.с. 230-234).

Враховуючи вищевикладені обставини,
обвинувальний висновок та ухвала
Ленінського районного суду від 24
червня 2014 року є письмовими доказами
відповідно до ч.1 ст. 64 ЦПК України, які
містять відомості щодо предмета
доказування, одержані в порядку,
передбаченому законом і в силу ст. ст.
57,58, 59, є належними і допустимими
доказами.

Таким чином, у даному випадку
письмовими доказами, як цього вимагає
ст.ст.207,218,1055 ЦК України, доведені
обставини,на які ОСОБА_3 посилалася в
якості обґрунтування заперечень, та
спростовані підстави заявленого
позову, а саме, що між банком та ОСОБА_3
виникли кредитні правовідносини і банк
надав кредит в сумі 5 872,09 грн. на умовах
кредитно-заставного договору № 195-37.01/001
від 05 вересня 2007 року.

Доводи про те, що договір не визнано
недійсним, не може мати вирішального
значення, за встановлених обставин
кредитно-заставний договір відповідно
до вимог ч. 2 ст. 215 ЦК України є
нікчемним правочином, визнання
нікчемного правочину недійсним закон
не вимагає.

Оскільки встановлено, що
правовідносини із договору кредиту між
банком та ОСОБА_3 не виникли, а
порушення ОСОБА_3 прав банку не
доведено, підстави покладати на неї
обов'язки позичальника відсутні.

З огляду на викладене рішення суду про
стягнення заборгованості за кредитним
договором на підставі п.4 ст. 309 ЦПК
України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 23 квітня 2014
року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
«Фідобанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: