АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 687/153/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1291/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року
м. Хмельницький

колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді
Харчука В.М.,

суддів: Кізюн О.Ю.,

Баса О.Г.

при секретарі: Вінярській А.А.

з участю: представників сторін та
відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22-ц/792/1291/14
за апеляційною скаргою
Кам'янець-Подільського національного
університету імені Івана Огієнка на
рішення Чемеровецького районного суду
Хмельницької області від 24 квітня 2014
року по цивільній справі за позовом
Кам'янець-Подільського національного
університету імені Івана Огієнка до
ОСОБА_2 про відшкодування витрат,
понесених на підготовку аспіранта та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Кам'янець-Подільського національного
університету імені Івана Огієнка про
скасування наказу про відрахування з
аспірантури і поновлення на навчанні в
аспірантурі університету, заслухавши
доповідача, пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, судова
колегія, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314-316,
317, 319 ЦПК України,

В С Т А Н
О В И Л А:

Кам'янець-Подільський
національний університет імені Івана
Огієнка звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_2 про відшкодування витрат,
понесених на підготовку аспіранта.

Позивач посилається на те, що 01
листопада 2011 року між сторонами
укладено угоду про підготовку
аспіранта за рахунок державного
замовлення.

Наказом ректора університету №
94-ОС ОСОБА_2 зараховано в аспірантуру
університету і призначено наукового
керівника.

Угода укладена та відповідачка
зарахована на навчання на підставі
направлення приватного вищого
навчального закладу «Університет
економіки і підприємництва».

Однак, як виявилось внаслідок
проведеної перевірки ефективності

________________________________________________________________________
_Головуючий у першій інстанції - Борсук
В.О. Справа № 22-ц/792/1291/14

Доповідач -Харчук В.М.
Категорія №59

використання державних коштів,
проведеної територіальним управлінням
рахункової палати Верховної Ради
України, дане направлення не
відповідає вимогам Положення про
підготовку науково-педагогічних і
наукових кадрів, затвердженого
постановою КМ України № 309 від 01.03.1999
року.

Цим нормативним актом
передбачено, що підготовка аспірантів
за рахунок державних коштів
здійснюється лише за державним
направленням та державним замовленням
для роботи у державному секторі
економіки.

Інші аспіранти повинні навчатись
за направленням на умовах контракту та
за рахунок коштів юридичних і фізичних
осіб, а не за рахунок державних коштів.

Так як навчання в аспірантурі
ОСОБА_2 здійснювалось за направленням
приватного вищого навчального закладу,
але за рахунок коштів державного
бюджету, їй виплачувалась державна
стипендія, яку відповідачка повертати
відмовляється, витрачались державні
кошти на оплату праці працівників
університету, на оплату комунальних
послуг університету, то на підставі
норм зобов»язального права позивач
просив стягнути із ОСОБА_2 на користь
університету 49 082,09 гривень
понесених витрат у вигляді виплаченої
стипендії, вартості комунальних послуг
та виплаченої заробітної плати
працівникам університету та сплачений
судовий збір в сумі 490,82 гривень.

Ці позовні вимоги позивач
підтримував протягом усього часу
розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову
заперечила, посилаючись на те, що вона
не вчиняла будь-яких дій на порушення
укладеної угоди, тому підстави до
стягнення з неї зазначених коштів,
потрачених на підготовку аспіранта,
відсутні.

Крім того, відповідач ОСОБА_2
звернулась до суду із зустрічним
позовом про скасування наказу ректора
університету № 161-ОС від 01.11.2013 року про
відрахування її з навчання в
аспірантурі університету.

Зустрічний позивач послалась на
те, що відповідно до чинного
законодавства аспірант може бути
відрахований з навчання лише за
вчинення винних протиправних дій:
грубе порушення правил внутрішнього
розпорядку вищого навчального закладу,
невиконання плану індивідуальної
роботи без поважних причин.

Рішення про відрахування повинна
приймати вчена рада вищого навчального
закладу і лише після цього наказом
керівника навчального закладу
аспірант відраховується з навчання.

Так як такі підставі для її
відрахування з навчання були відсутні,
то вона просила визнати незаконним і
скасувати наказ ректора університету
№ 161-ОС від 01.11.2013 року про її
відрахування з навчання в аспірантурі,
зобов»язати адміністрацію
університету поновити її в аспірантурі
на кафедрі української мови (денна
форма навчання).

Ухвалою судді Чемеровецького
районного суду від 27 лютого 2014 року
позовні вимоги об»єднані в одне
провадження.

Заявлені зустрічні вимоги ОСОБА_2
підтримувала протягом усього часу
розгляду справи.

Представник первинного позивача
зустрічного позову не визнав,
посилаючись на законність
відрахування аспірантки ОСОБА_2 з
навчання за відсутності підстав для її
навчання за рахунок коштів державного
бюджету.

Рішенням Чемеровецького районого
суду від 24 квітня 2014 року у задоволенні
позову Кам»янець-Подільському
національному університету імені
Івана Огієнка до ОСОБА_2 про
відшкодування витрат, понесених на
підготовку аспіранта відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2
задоволено, наказ ректора
Кам»янець-Подільського національного
університету імені Івана Огієнка від
01.11.2013 року № 161-ОС щодо відрахування
аспірантки кафедри української мови
(денна форма навчання) ОСОБА_2
скасовано.

Зобов'язано адміністрацію
Кам»янець-Подільського національного
університету імені Івана Огієнка
поновити ОСОБА_2 в аспірантурі на
кафедрі української мови (денна форма
навчання).

Стягнуто із університету на
користь ОСОБА_2 243,60 гривень сплаченого
судового збору.

Кам»янець-Подільський
національний університет імені Івана
Огієнка не погодився з рішенням
Чемеровецького районного суду від 24
квітня 2014 року, подав апеляційну скаргу
на нього.

Апелянт посилається на неповне
з»ясування судом обставин справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права - ст.ст. 526, 610, 611 ЦК
України, ст.ст. 58, 59 Закону України «Про
вищу освіту», п.п. 4, 22 Положення про
підготовку науково-педагогічних і
наукових кадрів, затвердженого
постановою КМ України № 309 від 01.03.1999
року.

Апелянт посилається на те, що на
порушення зазначених норм
матеріального права суд першої
інстанції не звернув уваги, що
підготовка аспіранта за рахунок коштів
державного бюджету здійснюється лише
за державним замовленням, а не за
замовленням приватних юридичних осіб
чи фізичних осіб.

Університетом на навчання ОСОБА_2
витрачені кошти державного бюджету у
вигляді виплаченої стипендії, вартості
комунальних послуг та заробітної плати
працівників університету, які повинні
бути повернуті університету, так як
ОСОБА_2 навчалась в аспірантурі
університету за направлення
приватного вузу, а не за державним
замовленням. Тому оплачувати навчання
ОСОБА_2 (ОСОБА_2) повинен саме приватний
вуз або сама аспірантка.

Безпідставно судом не враховано
протокол № 2а від 10.10.2013 року засідання
кафедри української мови, відповідно
до якого підтверджено, що ОСОБА_2 не
звітувала на кафедрі і не подала звіту
до наукового відділу.

Так як ОСОБА_2 не виконані
зобов»язання за угодою про її
підготовку (навчання) в аспірантурі
університету, то апелянт просить
скасувати рішення Чемеровецького
районного суду від 24 квітня 2014 року,
ухвалити нове рішення про повне
задоволення позову університету та про
відмову у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2.

Судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
апелянта підлягає частковому
задоволенню, а рішення Чемеровецького
районного суду від 24 квітня 2014 року в
частині задоволення зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2 про скасування
наказу ректора Кам»янець-Подільського
національного університету імені
Івана Огієнка від 01.11.2013 року № 161-ОС
щодо відрахування аспірантки кафедри
української мови (денна форма навчання)
ОСОБА_2 в частині зобов»язання
адміністрації університету поновити
ОСОБА_2 в аспірантурі на кафедрі
української мови (денна форма
навчання), в частині стягнення з
університету на користь ОСОБА_2
сплаченого судового збору в сумі 243,60
гривень підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення в цій
частині про відмову зустрічному
позивачеві у задоволенні зустрічного
позову з мотивів невідповідності
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального та
процесуального права - ст.ст. ч. 1 ст. 203,
ч. 1 ст. 215, 509, 525-526, 610-611, ЦК України, ст.ст.
58, 64 Закону України «Про вищу освіту»,
п.п. 4, 6, 15, 22 Положення про підготовку
науково-педагогічних і наукових
кадрів, затвердженого постановою КМ
України № 309 від 01.03.1999 року, ст.ст. 60,
213-214 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213,
214, 308, ч. 3 ст. 309 ЦПК України суд вирішує
цивільний спір на засадах змагальності
та диспозитивності, в межах та на
підставах заявленого позову та на
підставі наданих сторонами належних і
допустимих доказів.

Кожна сторона зобов"язана
доказами довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог чи заперечень.

Судове рішення повинне бути
законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення судового
рішення суд вирішує, в тому числі, такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися позовні вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або у позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати.

Суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об»активному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу апелянта і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе судове рішення з
одних лише формальних міркувань.

Порушення судом норм
матеріального та процесуального права
під час вирішення цивільного спору
може бути підставою для скасування чи
зміни судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 16, ч. 1 ст. 203, ч.
1 ст. 215, 509, 525-526, 610-611, 614, 1212, 1215 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду у визначений Законом спосіб за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Позивач сам обирає спосіб захисту
порушеного права.

Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Зобов'язання повинні грунтуватись
на засадах добросовісності та
розумності.

Зобов"язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту, або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від
виконання зобов'язань не допускається.

У разі порушення зобов'язань настають
правові наслідки, передбачені
договором або законом, зокрема:
відшкодування збитків.

Відсутність вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Особа, яка порушила зобов'язання,
звільняється від відповідальності за
його порушення, якщо вона доведе, що це
порушення сталось внаслідок випадку чи
непереборної сили.

Особа, яка набула майно або зберегла
його в себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави, зобов'язана повернути це
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно набуте, згодом відпала.

Це положення застосовується
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
подій.

Це положення також застосовується
до вимог про повернення виконаного за
недійсним правочином, повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні, відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його в себе за рахунок іншої
особи.

Однак, не підлягають поверненню
потерпілому безпідставно набуті:
заробітна плата чи платежі до неї
прирівняні, пенсії, стипендії,
допомоги, аліменти та інші аналогічні
платежі.

Відповідно до ч. 2 ст. 26, ст.ст. 31, 45,
53, ч. 5 ст. 58, ст. 64 Закону України «Про
вищу освіту» № 2984-ІІІ від 17.01.2002 року в
редакції на дату укладення між
сторонами угоди від 01.11.2011 року
національним вищим навчальним
закладам за рішенням КМ України можуть
надаватись повноваження укладати
державні контракти на підготовку
науково-педагогічних та наукових
працівників для потреб вищих
навчальних закладів в рахунок
державного замовлення з фінансуванням
за рахунок державного бюджету України.

Особи, які навчаються у вищому
навчальному закладі (в тому числі і
аспіранти) за контрактом, можуть бути
відраховані з навчального закладу за
наявності порушень умов контракту.

Порядок підготовки
науково-педагогічних та наукових
кадрів визначається КМ України.

Фінансування підготовки
науково-педагогічних та наукових
кадрів (в тому числі і аспірантів) за
рахунок коштів державного бюджету
здійснюється вищим навчальним
закладом лише за державним
замовленням.

Розміри фінансування бюджетних
призначень на підготовку
науково-педагогічних та наукових
працівників через аспірантуру вищих
навчальних закладів визначається в
законах України про Державний бюджет
України на відповідний рік.

Фінансування підготовки
науково-педагогічних та наукових
працівників не за державним
замовленням, а за направленням
державних установ та організацій та
установ і організацій недержавної
форми власності здійснюється виключно
за кошти цих підприємств, установ та
організацій, чи за кошти фізичних осіб
на підставі відповідних угод.

Відповідно до п. 4, пп 1, п. 6, п. 15, , п.
22 Положення про підготовку
науково-педагогічних і наукових
кадрів, затвердженого постановою КМ
України № 309 від 01.03.1999 року в редакції
станом на дату укладення угоди між
сторонами підготовка аспірантів
вищими навчальними закладами
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України - лише за
державним замовленням для роботи в
державному секторі народного
господарства; за рахунок коштів
юридичних і фізичних осіб на умовах
контракту - для роботи в державних і
недержавних секторах народного
господарства.

Проекти річних і перспективних планів
підготовки в аспірантурі
науково-педагогічних і наукових кадрів
за рахунок державного замовлення
розробляються вищими навчальними
закладами і затверджуються відповідно
до законодавства України.

Аспіранти мають право на державну
стипендію у разі зарахування на
навчання за державним замовленням.

Аспірант може бути відрахований з
навчання за грубе порушення правил
внутрішнього розпорядку вищого
навчального закладу, за вчинення
протиправних дій, невиконання
індивідуальних планів навчання.

Рішення з цього приводу приймає
вчена рада вищого навчального закладу,
а відрахування здійснюється наказом
його керівника.

Аспірант, який був зарахований на
навчання за державним замовленням і
відрахований з навчання із зазначених
підстав, зобов'язаний відшкодувати
вартість навчання згідно чинного
законодавства.

Відмовляючи у задоволенні первинного
позову Кам'янець-Подільському
національному університету імені
Івана Огієнка про стягнення понесених
на навчання аспіранта ОСОБА_2 витрат,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що між сторонами 01.11.2011
року укладено контракт (угоду) на
навчання аспіранта за спеціальністю
«українська мова» згідно з програмою
та індивідуальним планом з виплатою
державної стипендії відповідно до
законодавства.

Наказом ректора університету № 94-ОС
від 01.11.2011 року ОСОБА_2 зараховано до
аспірантури з 01.11.2011 року за
спеціальністю підготовки «українська
мова» та призначено наукового
керівника.

Контракт укладено і аспіранта
зараховано на навчання на денну
стаціонарну форму на підставі
направлення приватного вищого
навчального закладу «Університет
економіки і підприємництва» від 24.11.2010
року.

ОСОБА_2 (ОСОБА_2.) контракту не
порушувала, відрахована з навчання, на
думку суду незаконно, а тому відсутні
підстави до стягнення понесених витрат
на її навчання за період із листопада
2011 року по жовтень 2013 року.

Так як первинним позивачем не доведено,
а судом не встановлено обставин, при
яких ОСОБА_2 могла бути відрахована з
навчання за винні дії, то суд дійшов
обґрунтованого висновку про
недоведеність первинного позову
Кам'янець-Подільського національного
університету імені Івана Огієнка.

Такі висновки суду першої інстанції
ґрунтуються на встановлених
обставинах, підтверджені належними і
допустимими доказами і зроблені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

В цій частині позову судом правильно
встановлено, що між
Кам'янець-Подільським національним
університетом імені Івана Огієнка та
ОСОБА_2 01 листопада 2011 року укладено
угоду № 11 на її зарахування за рахунок
державного замовлення аспірантом
університету та підготовку аспіранта
за спеціальністю « 10.02.01 - українська
мова».

Пунктами 2.6 та 2.7 угоди (контракту)
передбачено, що аспірант зобов'язаний
відшкодувати вартість навчання згідно
із законодавством України в разі
відрахування з аспірантури за грубі
порушення правил внутрішнього
розпорядку університету, за вчинення
протиправних дій, а також за
невиконання індивідуального плану.

Аспірант зобов'язана відпрацювати не
менше трьох років у навчальному
закладі, установі, організації яка
направляла аспірата на навчання за
рахунок державного замовлення.

Однак, контрактом не передбачено право
університету та обов'язок аспіранта
повернути зазначені кошти державного
бюджету (виплачену стипендію,
комунальні платежі, заробітну плату
викладачам та іншому персоналу) в тому
випадку, якщо навчання за рахунок
державного бюджету здійснювалось
помилково, а підготовка аспіранта
проводилась за кошти державного
бюджету внаслідок помилки чи
халатності посадових осіб самого
університету.

З укладеної угоди та направлення
приватного вищого навчального закладу
«Університет економіки і
підприємництва» (а.с.5-8) вбачається, що
між сторонами укладено угоду про
підготовку аспіранта саме за рахунок
державного замовлення, хоч направлення
на навчання надавав приватний вищий
навчальний заклад, який не гарантував
оплати навчання аспіранта за рахунок
власних коштів та не вирішував питання
навчання аспіранта за рахунок коштів
державного бюджету України.

ОСОБА_2 не вчиняла жодних винних дій для
незаконного укладення угоди, отримання
нею стипендії за рахунок коштів
державного бюджету України.

В даному випадку вина у формі
халатності під час укладення угоди,
навчання аспіранта, призначення та
виплати їй державної стипендії лежить
саме на посадових особах національного
університету. Відповідно до положень
ст.ст. 1212, 1215 ЦК України безпідставно
виплачена стипендія в такому випадку
не може бути стягнута із аспіранта
ОСОБА_2

З наданих університетом
розрахунку та довідки (а.с.7, 10)
вбачається, що за період із листопада
2011 року по жовтень 2013 року на
підготовку аспіранта ОСОБА_2 витрачено
коштів державного бюджету в сумі 49
082,09 гривень, з яких у вигляді
стипендії виплачено аспіранту 35 268
гривень, вартість комунальних послуг,
наданих на підготовку аспіранта
складає 828,84 гривень, заробітна плата
викладачів та інших працівників
університету та нарахування на неї
складають 12 985,25 гривень.

Не можуть ці кошти бути стягнутими
із аспіранта ОСОБА_2 і на підставі
положень Закону України «Про вищу
освіту» та п. 22 Положення про
підготовку науково-педагогічних та
наукових кадрів, та на підставі ст.ст.
610-611 ЦК України, так як відсутній склад
правопорушення з боку відповідача щодо
невиконання нею зобов'язань за угодою
про підготовку аспіранта.

Разом із тим, ухвалюючи рішення про
задоволення зустрічного позову ОСОБА_2
про скасування наказу № 161-ОС від 01.11.2013
року ректора університету про
відрахування з університету
відповідача та зустрічного позивача
аспіранта кафедри української мови
ОСОБА_2 з 01 листопада 2013 року та
зобов'язуючи університет поновити її в
аспірантурі, суд першої інстанції
неправильно встановив зміст та
характер правовідносин сторін в даному
спорі та порушив норми матеріального і
процесуального права, ухвалив
незаконне та необґрунтоване судове
рішення.

В цій частині спору судом встановлено,
що угода між сторонами від 01 листопада
2011 року на підготовку аспіранта за
рахунок державного замовлення та за
рахунок коштів державного бюджету
України, незалежно від вини будь-якої
сторони в її укладенні, укладена з
порушеннями положень ч. 1 ст. 203 ЦК
України, ч. 2 ст. 26, ст.ст. 31, 45, 53, ч. 5 ст. 58,
ст. 64 Закону України «Про вищу освіту»
№ 2984-ІІІ від 17.01.2002 року, п. 4, пп 1, п. 6, п.
15, , п. 22 Положення про підготовку
науково-педагогічних і наукових
кадрів, затвердженого постановою КМ
України № 309 від 01.03.1999 року.

За направленням приватного
університету ОСОБА_2 не може набувати
права на підготовку та навчання її як
аспіранта за рахунок коштів державного
бюджету за державним замовленням. В
даному випадку відповідно до цих норм
матеріального права оплату підготовки
аспіранта повинен провадити приватний
вищий навчальний заклад «Університет
економіки і підприємництва» або сама
ОСОБА_2 за рахунок власних коштів.

Саме на ці фінансові порушення актом
від 25 червня 2013 року звернуло увагу
ректора національного університету
територіальне управління Рахункової
палати Верховної Ради України.

Кам'янець-Подільським національним
університетом 29 жовтня 2013 року
пропонувалось приватному вищому
навчальному закладу «Хмельницький
університет економіки і
підприємництва» укласти контракт на
подальше навчання аспіранта за рахунок
коштів приватного університету.

Така ж пропозиція вносилась і самій
ОСОБА_2, однак ні приватний університет,
ні ОСОБА_2 не погодились оплачувати
надалі навчання за рахунок власних
коштів.

З моменту укладення угоди та початку
навчання аспіранта у ОСОБА_2 не виникло
законного права на її підготовку як
аспіранта за рахунок коштів державного
бюджету України. Так як її право в цій
частині національним університетом не
порушене, то воно не підлягає
відновленню.

При таких обставинах слід дійти до
висновку, що умови угоди № 11 від 01
листопада 2011 року між сторонами в
частині оплати вартості підготовки
аспіранта не виконуються, ці умови в
частині оплати вартості підготовки
аспіранта за рахунок коштів державного
бюджету України за держзамовленням є
незаконними, що і було підставою для
видання ректором університету наказу
№ 161-ОС від 01.11.2013 року про відрахування
аспіранта ОСОБА_2 з навчання.

Примушування судовим рішенням ректора
національного університету до
вчинення незаконних дій - подальшого
навчання аспіранта ОСОБА_2 за рахунок
коштів державного бюджету України за
відсутності у неї такого права є
незаконним, таким, що порушує положення
чинного законодавства - ч. 2 ст. 26, ст.ст.
31, 45, 53, ч. 5 ст. 58, ст. 64 Закону України
«Про вищу освіту» № 2984-ІІІ від 17.01.2002
року, п. 4, пп 1, п. 6, п. 15, , п. 22 Положення
про підготовку науково-педагогічних і
наукових кадрів, затвердженого
постановою КМ України № 309 від 01.03.1999
року.

Наведені обставини повністю
підтверджуються дослідженими
доказами: угодою, наказом про
зарахування ОСОБА_2. до аспірантури,
направленням приватного університету,
листом національного університету
імені Івана Огієнка, актом
аудиторської перевірки
територіального управління Рахункової
палати Верховної Ради України, наказом
ректора про відрахування ОСОБА_2 з
навчання (а.с.5-6, 8, 11-16).

Так як у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 слід відмовити, то
відповідно до ст. 88 ЦПК України не
підлягають стягненню на її користь і
понесені судові витрати.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 314-316, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія,

В И Р І
Ш И Л А :

апеляційну скаргу
Кам'янець-Подільського національного
університету імені Івана Огієнка
задовольнити частково.

Рішення Чемеровецького районного
суду від 24 квітня 2014 року в частині
задоволення зустрічного позову ОСОБА_2
про скасування наказу ректора
університету № 161-ОС від 01.11.2013 року та
зобов'язання поновити ОСОБА_2 в
аспірантурі на кафедрі української
мови (денна форма навчання) та
стягнення з університету на користь
ОСОБА_2 243,60 гривень сплаченого судового
збору скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 в цій
частині відмовити.

В решті рішення Чемеровецького
районного суду від 24 квітня 2014 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили
негайно, але може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя /підпис/ судді
/підписи/

Згідно оригіналу: суддя
апеляційного суду
В.М. Харчук