Дата документу 26.06.2014
Справа № 334/5191/14-ц
Провадження № 2/334/2153/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року Ленінський районний
суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.

при секретарі Єфремовій Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції, Треті особи: Головне
управління юстиції в Запорізькій
області про звільнення майна з під
арешту

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до Ленінського
районного суду м.Запоріжжя з позовом
про звільнення майна з під арешту,
вказавши, що у 2014 році їй стало відомо,
що 22.06.2005 року, на належне їй на праві
приватної власності нерухоме майно,
яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
було здійснено обтяжене шляхом
заборони відчуження (арешт) згідно
постанови серії АА № 707128 від 21.08.2002 року
винесеною Ленінським ВДВС
Запорізького МУЮ. На підставі
вказаної постанови, друга Запорізька
державна нотаріальна контора на
внесла відповідні відомості про
накладення арешту до єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, при цьому власником майна яке
обтяжується, вказано ОСОБА_3. Такі дії
привели до того, що обмежили право
позивача щодо розпорядження майном,
яке належить їй на праві приватної
власності та порушення закону щодо
позбавлення права власності.

У судовому засіданні позивачка
пояснила, що 01.10.2003 року, за договором
купівлі-продажу, вона придбала у
гр..ОСОБА_4 6/25 частин житлового будинку
АДРЕСА_1. Даний договір був посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_5 та
зареєстрований в реєстрі № 3343 від
01.10.2003 року. Після чого, вона
зареєструвала право власності на
вказані частині будинку в ОП ЗМБТІ. На
теперішній час, вона вирішила
розпорядитися своїм майном шляхом
продажу належного їй частині будинку,
але під час укладання попереднього
договору з покупцями будинку, їй стало
відомо, що 22.06.2005 року, на належне їй на
праві приватної власності нерухоме
майно, яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. було здійснено обтяжене
шляхом заборони відчуження (арешт)
згідно постанови серії АА № 707128 від
21.08.2002 року винесеною Ленінським ВДВС
Запорізького МУЮ. При цьому власником
майна, яке обтяжується, вказано ОСОБА_3.
Позивачка не знає та не знала дану
особу, але вважає, що вказане обтяження
її майна порушує її права як власника.
Просила суд задовольнити її вимоги та
зняти арешт з на належне їй майно, а
саме: 6/25 частин житлового будинку
АДРЕСА_1.

Представник відповідача, яка діє за
дорученням та представляє інтереси ї
третьої особи у судовому засіданні
проти позову заперечувала. Відповідач
вважає позовну заяву, такою, що
пред'явлено до неналежного
відповідача, а позовні вимоги, такими
що не підлягають задоволенню, оскільки
Законом України «Про виконавче
провадження» передбачено, що особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.
Відповідачами в справах про звільнення
майна з під арешту суд притягує
боржника, особу, в інтересах якої
накладено арешт на майно, і в
необхідних випадках-особу, якій
передано майно, якщо воно було
реалізовано. Вимоги інших осіб щодо
належності їм, а не боржнику майна на
яке накладено арешт, вирішується
шляхом пред'явлення ними, відповідно до
правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст.12
ГПК) позову до боржника та особи, в
інтересах якої накладено арешт, про
визнання права власності на майно і
звільнення його з під арешту. На
підставі вищевказаного, просила суд
відмовити позивачу у позові.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши всі представлені
докази в сукупності, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Законом припускається можливість
застосування судової форми захисту
цивільних справ та інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

По встановленим ЦПК України нормам
(ст.. 60 ЦПК України), кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставі
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.. 61 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими
доказами є будь-які документи, акти,
довідки, листування службового або
особистого характеру або витяги з них,
що містять відомості про обставини, які
мають значення для справи.

У судовому засіданні було доведено
належними доказами, що позивачка за
договором купівлі-продажу, придбала у
гр..ОСОБА_4 6/25 частин житлового будинку
АДРЕСА_1 (а.с.4). Даний договір був
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі №
3343 від 01.10.2003 року. Після чого, позивачка
зареєструвала право власності на
вказані частині будинку в ОП ЗМБТІ
(а.с.5).

Як вбачається з виписки державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
(а.с.7), 22.06.2005 року, на належне позивачці
на праві приватної власності нерухоме
майно, яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. було здійснено обтяжене
шляхом заборони відчуження (арешт)
згідно постанови серії АА № 707128 від
21.08.2002 року винесеною Ленінським ВДВС
Запорізького МУЮ. При цьому власником
майна, яке обтяжується, вказано ОСОБА_3,
який не є стороною правовідносин між
позивачкою ОСОБА_2 та ОСОБА_4

У відповідності до ст..60 Закону України
„Про виконавче провадження", особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття арешту.

Оскільки у судовому засіданні доведено
та підтверджено належними доказами, що
ОСОБА_2 є власницею 6/25 частин житлового
будинку АДРЕСА_1, та при укладанні
договору купівлі-продажу, нотаріусом
не було виявлено жодного обтяження
щодо вказаного будинку, її вимога щодо
зняття арешту є обґрунтованою та
заснованою на законі.

Посилання представника відповідача
щодо права позивача вимагати зняття
арешту лише при визначенні права
власності є помилковим.

Враховуючи наведене, оцінюючи
належність, допустимість та
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позов підлягає
задоволенню у повному обсязі. Отже
висновки суду узгоджуються із
зібраними у справі доказами і не
суперечать вимогам законодавства.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 64, 212, 213 ЦПК
України, ст.ст. 16 ЦК України, ст. 60
Закону України "Про виконавче
провадження" суд -

В и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Звільнити з-під арешту 6/25 частин
житлового будинку АДРЕСА_1, який був
накладений на підставі постанови серії
АА №7071 28 від 21.08.2002 року постановою
державного виконавця Ленінського ВДВС
ЗМУЮ.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Н.Ю.Козлова