У Х В А Л А

02 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Висоцької В.С.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа - Таїровська сільська рада
Овідіопольського району Одеської
області, про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
відшкодування моральної шкоди, за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа
без самостійних вимог на предмет спору
- Таїровська сільська рада
Овідіопольського району Одеської
області, про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою, за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_5,
Таїровської сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області, Одеської регіональної філії
ДП «Центр державного земельного
кадастру», третя особа - ОСОБА_4, про
визнання рішень частково недійсними,
скасування державних актів на право
приватної власності на земельні
ділянки,

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що йому на праві
власності належить земельна ділянка
площею 0,0525 га, яка розташована по
АДРЕСА_1. Відповідач встановив огорожу,
в результаті чого захопив частину
належної позивачу земельної ділянки
площею 69 кв. м та відмовляється
добровільно її звільняти. За таких
обставин, позивач просив зобов'язати
відповідача повернути частину
належної йому на праві власності
земельної ділянки площею 69 кв. м, знести
незаконно побудовану огорожу.

У листопаді 2011 року у зв'язку з заміною
неналежного відповідача ОСОБА_8 на
належного - ОСОБА_3 та залученням до
участі у справі в якості третьої особи
Таїровської сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області, ОСОБА_4 позов уточнив та
остаточно просив: зобов'язати
відповідача ОСОБА_3 повернути частину
належної йому на праві власності
земельної ділянки площею 69 кв. м; знести
побудовану на його земельній ділянці
огорожу та стягнути з відповідача на
його користь 10 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди.

У жовтні 2010 року до суду з позовом до
ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_5,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому
на праві власності належить земельна
ділянка площею 0,0529 га, яка розташована
по АДРЕСА_1. Відповідач, яка є власником
суміжної земельної ділянки по
АДРЕСА_2 самовільно без його відома
та згоди встановила паркан на його
земельній ділянці, захопивши таким
чином частину належної йому на праві
власності земельної ділянки площею 0,0081
га. За таких обставин, ОСОБА_5 просив
зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою,
звільнити самовільно зайняту частину
належної йому земельної ділянки.

Ухвалою Овідіопольського районного
суду Одеської області від 30
жовтня 2010 року позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5
об'єднано в одне провадження.

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_5,
Таїровської сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що вона є власником земельної ділянки,
розташованої по АДРЕСА_2
Овідіопольського району Одеської
області, якою користується з 2005 року. У
жовтні 2010 року вона дізналася про те, що
частиною земельної ділянки площею 0,0153
га, яка перебувала у її фактичному
користуванні як доріжка для випасу
тварин, отримана у власність її
сусідами ОСОБА_6 і ОСОБА_5 на підставі
рішення Таїровської сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області від 27 квітня 2005 року, з чим вона
не згодна. Інша частина земельної
ділянки загального користування
площею 0,0069 га, а в цілому площею 0,0525 га,
була передана у власність ОСОБА_6 на
підставі рішення Таїровської
сільської ради Овідіопольського
району Одеської області від 28
листопада 2007 року, який відчужив цю
земельну ділянку на користь ОСОБА_4 Так,
на думку ОСОБА_3 державні акти на ім'я
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 видані з порушенням
чинного законодавства, так як при
складанні акта встановлення меж в
натурі на місцевості відсутні підписи
її батька ОСОБА_7 як суміжного
землекористувача, крім того, ОСОБА_6 і
ОСОБА_5 передано у власність землі
загального користування, які
відносяться до земель комунальної
власності, що не підлягають
приватизації. Враховуючи зазначене
ОСОБА_3 просила поновити їй строк
звернення до суду з цим позовом;
визнати рішення Таїровської сільської
ради Овідіопольського району Одеської
області від 27 квітня 2005 року недійсним
у частині передання на користь ОСОБА_5
земельної ділянки площею 0,0530 га по
АДРЕСА_3 та в частині передання на
користь ОСОБА_6 земельної ділянки
площею 0,0524 га по АДРЕСА_1; визнати
недійсним рішення Таїровської
сільської ради Овідіопольського
району Одеської області від 18 вересня
2007 року про передачу безоплатно у
приватну власність ОСОБА_5 земельної
ділянки площею 0,0529 га; визнати
недійсним рішення Таїровської
сільської ради Овідіопольського
району Одеської області від 28
листопада 2007 року про передачу
безоплатно у приватну власність ОСОБА_6
земельної ділянки площею 0,0525 га;
скасувати державні акти на право
власності на указані земельні ділянки,
видані на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 06
серпня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 21 листопада 2013 року, позови
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено, у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29 січня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а
рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 06
серпня 2013 року та ухвала апеляційного
суду Одеської області від 21
листопада 2013 року залишені без змін.

У березні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 січня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, зокрема ст.
1167 ЦК України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить:

˗? ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 грудня 2011 року в справі про
відновлення межі та усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою,
якою судові рішення скасовані, а справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції;

˗? рішення Верховного
Суду України від 30 вересня 2009 року в
справі за первісним позовом про
виселення та відшкодування моральної
шкоди та за зустрічним позовом про
визнання ордера недійсним, яким
рішення місцевого суду та ухвала
апеляційного суду скасовані та
ухвалено нове рішення у справі.

У допуску справи до провадження
Верховного Суду України необхідно
відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України» (далі - постанова
Пленуму) під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Зі змісту наведених заявником доводів
в обґрунтування заяви та поданого ним
як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права рішення
Верховного Суду України від 30
вересня 2009 року не вбачається наявних
ознак, які згідно з п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України є підставами для перегляду
судового рішення Верховним Судом
України, оскільки норми матеріального
права, на які посилається заявник,
застосовувалась у справі,
правовідносини в якій є подібними,
однак фактичні обставини
відрізняються від тих, що встановлені у
даній цивільній справі.

Крім того, з копії ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 грудня 2011 року, на яку
здійснюється посилання як на приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права вбачається, що
судові рішення у справі скасовано, а
справу передано на новий судовий
розгляд. Посилання на ухвалу суду
касаційної інстанції, якою справу
передано на новий судовий розгляд, не є
підставою для допуску справи для
перегляду Верховним Судом України,
оскільки у ній не висловлено правової
позиції щодо застосування норм
матеріального права, а стосується
процесу доказування, встановлення
фактичних обставин, що є застосуванням
норм процесуального права.

У п. 5 постанови Пленуму роз'яснено, що
встановлений ст. 355 ЦПК перелік підстав
для подання заяви про перегляд
Верховним Судом України судових рішень
у цивільних справах є вичерпним і
розширеному тлумаченню не підлягає.
Неоднакове застосування норм
процесуального права не може бути
підставою для подання заяви про
перегляд судових рішень Верховним
Судом України згідно з п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України.

Таким чином, заява ОСОБА_3 про перегляд
судового рішення не містить ознак, які
згідно вимог ст. 355 ЦПК України є
підставами для перегляду судових
рішень.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_3, третя особа без самостійних
вимог на предмет спору - Таїровська
сільська рада Овідіопольського району
Одеської області, про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, відшкодування моральної
шкоди, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
третя особа - Таїровська сільська рада
Овідіопольського району Одеської
області, про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою, за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_5,
Таїровської сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області, Одеської регіональної філії
ДП «Центр державного земельного
кадастру», третя особа - ОСОБА_4, про
визнання рішень частково недійсними,
скасування державних актів на право
приватної власності на земельні
ділянки, за заявою ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29 січня 2014 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.І. Амелін

В.С.
Висоцька

О.В.
Умнова

І.М.
Фаловська