АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/1984/14
інстанції: Чирський Г.М.
Доповідач: Борко А.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року липня місяця 10 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області у складі :

Головуючого: Борка А.Л.

Суддів: Бездрабко В.О.

Кузнецової О.А.

при секретарі: Романовій Д.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2,яка діє в інтересах ОСОБА_3 на
рішення Новокаховського міського
суду Херсонської області від 20 травня
2014 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права
власності на квартиру, та зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розподіл
майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся із
позовом до ОСОБА_5, зазначаючи, що
знаходячись у шлюбі з відповідачкою
він 06.05.2011 р. уклав договір
купівлі-продажу двохкімнатної
квартири АДРЕСА_1 за кошти,
еквівалентні 20000 доларам США, які були
передані його матір'ю. Вважає придбану
квартиру своєю особистою приватною
власністю, а не спільною власністю
подружжя, просив позов задовольнити з
цих підстав. Ухвалою суду від 14.04.2014 р.
первісний позов об'єднаний із
зустрічним позовом, в якому ОСОБА_5
зазначила про те, що знаходилась у
шлюбі з відповідачем з 08.04.2011 р. до
моменту його розірвання рішенням
Новокаховського міського суду
Херсонської області від 15.11.2013 р. Під
час шлюбу ними за спільні кошти
придбана двокімнатної квартири
АДРЕСА_1, яка є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, про що
просила задовольнити позов, а також
визнати за нею право власності на 2/3
частки спірної квартири з урахуванням
інтересів неповнолітніх дітей.

Рішенням Новокаховського міського
суду Херсонської області від 20 травня
2014 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про
розподіл майна подружжя задоволено
частково. Визнано квартиру АДРЕСА_1
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4.
Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 як об'єкт
права спільної сумісної власності
подружжя. В решті вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
судовий збір у розмірі 297 грн. 16 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,яка діє в
інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду
першої інстанції скасувати, ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_3 в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони знаходились у зареєстрованому
шлюбі з 08.04.2011 р., який було розірвано
рішенням Новокаховського міського
суду Херсонської області від 15.11.2013 р.

Згідно договору купівлі продажу
квартири від 06.05.2011 р., який є
нотаріально посвідченим, позивач
ОСОБА_4 придбав у власність двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності
незалежного від того, що один з них не
мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба )
самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст.ст.69, 70 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними. За рішенням суду
частка майна дружини, чоловіка може
бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного духовного розвитку та
лікування.

За правилами п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у
разі виділу частки із майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки кожного із
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними,
законом, або рішенням суду.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
спірна квартира придбана сторонами під
час шлюбу, тому є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя -
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які мають право на
поділ вказаного майна, при цьому,
частки дружини та чоловіка в спірній
квартирі, які являються неподільними
речами, є рівними. Тому, первісний позов
є необґрунтованим, а зустрічний
підлягає частковому задоволенню в
частині визнання квартири АДРЕСА_1
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, а також визнання за
ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1, як об'єкта права
спільної сумісної власності подружжя.

Посилання представника позивача на той
факт, що гроші на придбання спірної
квартири передані матір'ю позивача за
первісним позовом та є його особистою
приватною власністю, що
підтверджується банківськими
документами та розпискою, суд до уваги
не приймає, оскільки, за нормою п.п. 2 ч.1
ст. 57 СК України, на яку посилається
позивач, хоч і передбачено право
особистої приватної власності дружини,
чоловіка на майно, набуте нею, ним за
час шлюбу, але на підставі договору
дарування, або за кошти, які належали
їй, йому особисто, однак, належних
доказів на підтвердження отримання
позивачем грошових коштів у дар або
придбання квартири за особисті кошти
суду не представлено.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, при укладанні договору купівлі
- продажу квартири від 06.05.2011 р. позивач
ОСОБА_4 стверджував, що грошові кошти,
що витрачаються ним на придбання
квартири, що є предметом цього
договору, є спільною сумісною
власністю подружжя, у зв'язку з чим
дружина покупця надала нотаріусу заяву
про згоду на купівлю її чоловіком
зазначеної квартири, що посвідчено
приватним нотаріусом (п. 4.10.).

Суд першої інстанції обґрунтовано не
прийняв до уваги посилання
представника позивача за зустрічним
позовом про визнання за ОСОБА_5 право
власності на 2/3 частини спірної
квартири, оскільки під час судового
розгляду не надано доказів того, що
розмір аліментів, які одержує ОСОБА_5, з
якою проживає малолітня дитина сторін,
недостатній для забезпечення
фізичного духовного розвитку та
лікування дитини, тому вимоги в цій
частині на думку колегії суддів є
необґрунтованими,а ухвалене рішення
відповідає вимогам закону.

Таким чином, суд першої інстанції з
достатньою повнотою з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи
та заперечення сторін, дослідив надані
сторонами докази, та ухвалив законне і
обґрунтоване рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального
права. Підстав для його скасування
колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, щодо
невідповідності висновків суду
обставинам справи, до уваги не
приймаються як такі, що не обґрунтовані
вимогами закону, належними доказами і
такі, що висновки суду не спростовують,
а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України,
колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Новокаховського міського
суду Херсонської області від 20 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом 20 днів з дня набрання законної
сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді