Номер провадження: 22-ц/785/4365/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 04 березня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного
акціонерного товариства „Українська
Страхова Компанія „Княжа Вієнна
Іншуранс Груп" про стягнення довічно
щомісячної грошової суми у
відшкодування шкоди, завданої смертю
потерпілого, та про стягнення
моральної шкоди, за участю третьої
особи без самостійних вимог щодо
предмета спору, ОСОБА_6,

встановила:

В жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди, завданої смертю
потерпілого, вимагаючи стягнути
моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн. та
стягувати щомісячно на її утримання
суму у розмірі 960,00 грн. (а.с.1-2).

В травні 2013 року позивач подала
адресовану суду свою письмову уточнену
позовну заяву, у якій зазначила в
якості відповідачів ОСОБА_4 та Приватне
акціонерне товариство „Українська
Страхова Компанія „Княжа Воєнна
Іншуранс Груп" (далі ПрАТ „УСК „Княжа
Вієнна Іншуранс Груп"), та згідно з якою
остаточно вимагала стягнути з ОСОБА_4
довічно щомісячну грошову суму у
розмірі 1 000,00 грн. у відшкодування
шкоди, завданої смертю потерпілого,
моральну шкоду у розмірі 87 124,00 грн., та
стягнути з ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна
Іншуранс Груп" моральну шкоду у розмірі
12 876,00 грн. (а.с.52-55).

Крім того, під час судового розгляду
справи судом до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
(на стороні відповідачів), було
залучено ОСОБА_6

Позивач ОСОБА_3 мотивувала свої позовні
вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року близько
06 год. 30 хв. на автодорозі
Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка,
поблизу с.Сичівка Христинівського
району Черкаської області, сталась
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП) за участю автомобіля марки DAEWOO, під
керуванням водія ОСОБА_4, та автомобіля
марки IVEKO, в результаті якої пасажир
ОСОБА_8, який знаходився в автомобілі
DAEWOO, під керуванням водія ОСОБА_4 та є її
сином, отримав тяжкі тілесні
ушкодження, від яких помер на місці ДТП.

Вироком Христинівського районного
суду Черкаської області від 08 червня 2012
року винним у вчиненні цього ДТП
визнано відповідача ОСОБА_4

Крім того, позивач посилалась на те, що
оскільки вона давно досягла пенсійного
віку і у неї виникло право на одержання
від сина утримання, та син регулярно
допомагав їй матеріально, так як вона є
людиною похилого віку з численними
розладами здоров'я, то відповідно до ч.1
ст.202 СК України, ч.1 ст.1200 та ч.1 ст.1202 ЦК
України має право на відшкодування
шкоди, завданої їй внаслідок смерті її
сина, розмір якої складає 1 000,00 грн.
щомісячно довічно.

Також позивач зазначила, що
відповідачем ОСОБА_4 їй завдано і
моральну шкоду, яку вона зазнала у
зв'язку з втратою свого рідного сина,
так як через таку страшну та трагічну
подію, яка виникла з вини ОСОБА_4, стан
її здоров'я погіршився, до теперішнього
часу вона страждає через втрату свого
рідного сина і впевнена, що такі
душевні надто болісні переживання та
страждання будуть довічно.

Одночасно позивач вказала, що на момент
ДТП у відповідача ОСОБА_4 був поліс
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, що є договором страхування,
який укладений з відповідачем ПрАТ
„УСК „Княжа Вієнна Іншуранс Груп",
тому відповідно до ч.1, 2 ст.1168, ст.1194 ЦК
України та п.27.3 ст.27 „Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" у відповідача
ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна Іншуранс Груп"
виникло зобов'язання щодо виплати їй
компенсації моральної шкоди у розмірі
12 876,00 грн. (виходячи з розміру 12
мінімальних заробітних плат у
місячному розмірі на день настання
страхового випадку - 1 073,00 грн.), а
різниця, яка складає 87 124,00 грн.
(100000,00грн.-12876,00грн.), підлягає стягненню
з відповідача ОСОБА_4.

У судовому засіданні представник
позивача - ОСОБА_9 підтримала позов,
представник відповідача ОСОБА_4 -
адвокат ОСОБА_10 та представник
відповідача ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна
Іншуранс Груп" - Бацокін С.В. не визнали
позов і подали адресовані суду свої
письмові заперечення проти позову, які
приєднані судом до матеріалів справи
(а.с.32- 35, 109-110, 123-126).

Крім того, під час судового розгляду
справи представник ПрАТ „УСК „Княжа
Вієнна Іншуранс Груп" подав адресовані
суду свої письмові заяви про
відшкодування судових витрат, які
приєднані судом до матеріалів справи.

Третя особа ОСОБА_6 про дату, час і
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, оскільки викликаний до
суду за допомогою телефонного зв'язку
відповідно до ч.6 ст.74 ЦПК України, про
що свідчить складена 11.02.2014 року
секретарем судового засідання Довгань
Ж.В. телефонограма, однак до суду не
з'явився, про причину своєї неявки до
суду не повідомив.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 04 березня 2014 року позов
ОСОБА_3 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
довічно щомісячну грошову суму у
розмірі 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. у
відшкодування шкоди, завданої смертю
потерпілого, а також моральну шкоду в
розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп.
та судові витрати в сумі 1 114,70 (одна
тисяча сто чотирнадцять) грн. 70 коп.

Крім того, було стягнуто з ОСОБА_4 на
користь держави судовий збір у сумі 2
433,70 грн. (дві тисячі чотириста тридцять
три гривні 70 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ „УСК
„Княжа Вієнна Іншуранс Груп" витрати,
пов'язані з розглядом справи, у розмірі
6 799 (шість тисяч сімсот дев'яносто
дев'ять) грн. 66 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове - про задоволення її позовних
вимог у повному обсязі, посилаючись на
те, що рішення суду ухвалено із
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове - про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3, в частині
стягнення матеріальної шкоди, а в
частині стягнення моральної шкоди та
судових витрат змінити, зменшивши їх
розмір, посилаючись на те, що рішення
суду ухвалено із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції третя
особа ОСОБА_6 жодного разу не з'явився,
будучи тричі належним чином
повідомленим про час і місце судового
засідання, про причини неявки суд не
повідомив.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційних скарг,
заперечень проти них, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
часткового задоволення апеляційних
скарг ОСОБА_3 та ОСОБА_4, виходячи з
наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд
першої інстанції виходив із того, що
вона є рідною матір'ю ОСОБА_8, який
загинув внаслідок вищевказаного ДТП,
на час його смерті була непрацездатною,
а тому у відповідності до ч. 1 ст. 1200 та ч.
1 ст. 1202 ЦК України має право на
відшкодування шкоди від винної особи
довічно, по 500 грн. щомісячними
платежами.

Крім того, суд врахував, що внаслідок
смерті ОСОБА_8, позивачу ОСОБА_3 було
завдано моральну шкоду, яку суд оцінив
у розмірі 50 000 грн.

З таким висновком суду повністю
погоджується колегія судів, з огляду на
наступне.

Ті обставини, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
близько 06 год. 30 хв. на автодорозі
Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка,
поблизу с.Сичівка Христинівського
району Черкаської області, сталась
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП) за участю автомобіля марки DAEWOO, під
керуванням водія ОСОБА_4, та автомобіля
марки IVEKO, в результаті якої пасажир
ОСОБА_8, який знаходився в автомобілі
DAEWOO, під керуванням водія ОСОБА_4 та є її
сином, отримав тяжкі тілесні
ушкодження, від яких помер на місці ДТП,
а також те, що у вказаному ДТП є винним
відповідач ОСОБА_4, підтверджується
письмовими доказами, які є в матеріалах
справи, визнана сторонами, а тому у
відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
вважаються встановленими і не
підлягають доказуванню.

Крім того, вказані обставини також
встановлені вироком Христинівського
районного суду Черкаської області від
08 червня 2012 року, а тому у відповідності
до ч. 4 ст. 61 ЦПК України також не
підлягають доказуванню (а.с.98-99).

Спірним є питання стосовно того, хто
має відшкодувати позивачу ОСОБА_3
завдану матеріальну і моральну шкоду
та в якому розмірі.

З цього приводу колегія суддів
зазначає наступне.

Як було зазначено вище, у відповідності
до ч. 1 ст. 1200 та ч. 1 ст. 1202 ЦК України
позивач ОСОБА_3 має право на
відшкодування шкоди від винної особи,
якою є відповідач ОСОБА_4, довічно,
щомісячними платежами, оскільки є
рідною матір'ю ОСОБА_8, який загинув
внаслідок вищевказаного ДТП, та на час
його смерті була непрацездатною.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду стосовно того, що розмір
платежів має бути визначений у сумі 500
грн., які мають стягуватись з
відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
щомісячно і довічно.

При цьому суд обгрунтовано врахував
майновий стан відповідача ОСОБА_4, який
має двох неповнолітніх синів, та яких
має утримувати матеріально, та те, що
позивач має повнолітню доньку ОСОБА_13,
якій встановлено інвалідність третьої
групи безстроково.

Колегія суддів вважає, що рішення в цій
частині відповідає таким засадам
цивільного законодавства, як
справедливість, добросовісність та
розумність, які передбачені ст. 3 ЦК
України.

Що стосується вимог заявника
апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо
визначення щомісячної суми в розмірі
1000 грн., то вони є безпідставними і
необґрунтованими, такими, що
поставлять відповідача ОСОБА_4 та
членів його сім'ї в скрутне матеріальне
становище, чим в свою чергу, будуть
порушені вищезазначені засади
цивільного законодавства.

Стосовно вимог заявника апеляційної
скарги ОСОБА_4 про те, що зазначені
щомісячні платежі мають бути стягнуті
з ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна Іншуранс
Груп", з посиланням на те, що його
відповідальність була застрахована
саме в цій страховій компанії, то
колегія судів зазначає наступне.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4 на день вищевказаного ДТП була
застрахована в ПрАТ „УСК „Княжа
Вієнна Іншуранс Груп" згідно полісу
АА1060793 про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 14.09.2011 року

Згідно цього полісу, а також вироку
Христинівського районного суду
Черкаської області від 08.06.2012 року у
справі № 1-701/12 вказаною страховою
компанією було сплачено на користь
ОСОБА_14, яка є власником мікроавтобуса
„Iveko-35 СП", реєстраційний номер НОМЕР_1,
50 000,00 грн., а за заявою ОСОБА_15, яка діяла
в інтересах малолітнього ОСОБА_16, який
є сином загиблого ОСОБА_8, - 30 382,88 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 3-597 від 01.08.2012 року та платіжним
дорученням № 32953 від 05.09.2012 року
(а.с.111-112).

Згідно ст.2 Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" відносини у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів регулюються Конституцією
України (254к/96-ВР), Цивільним кодексом
України (435015), Законом України „Про
страхування" (85/96-ВР), цим та іншими
законами України і
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них. Якщо
норми цього Закону передбачають інше,
ніж положення інших актів цивільного
законодавства України, то
застосовуються норми цього Закону.

Аналогічна норма міститься в ч.2 ст.999 ЦК
України.

У відповідності до ст.3 Закону України
„Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", метою здійснення
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Оскільки вищевказаний договір у формі
полісу АА1060793 про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 14.09.2011 року
між відповідачами було укладено на
умовах Закону України „Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" в редакції,
чинній на вересень 2011 року, то саме ця
редакція Закону повинна
застосовуватися при вирішенні даної
справи.

Згідно п.1.3. ст.1 Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції цього Закону №
3045-VІ (3045-17) від 17.02.2011 р.), потерпілі -
юридичні та фізичні особи, життю,
здоровою та/або майну яких заподіяна
шкода внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди з використанням транспортного
засобу.

Статтею 22 Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" № 1961-ІV визначено, що при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до страхових сум
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що законодавець у
вказаній редакції Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" надав визначення терміну
„потерпіла особа", де що інше ніж у
кримінальному Законі.

З цих підстав, позивач ОСОБА_3 не є
потерпілою особою в сенсі Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», а тому не має права на
страхове відшкодування завданої
матеріальної шкоди зі страховика.

Слід також врахувати, що позивач ОСОБА_3
взагалі не зверталась до ПрАТ „УСК
„Княжа Вієнна Іншуранс Груп" із заявою
про виплату їй страхового
відшкодування, що також виключає
можливість задоволення її вимог до
вказаної страхової компанії

Що стосується вимог заявника
апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо
стягнення на її користь завданої їй
моральної шкоди у сумі 100 000 грн., із
яких 87 124 грн. стягнути з відповідача
ОСОБА_4, а 12 876 грн. - з ПрАТ „УСК „Княжа
Вієнна Іншуранс Груп", то колегія судів
зазначає, що можливість відшкодування
моральної шкоди внаслідок загибелі
потерпілого Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не передбачена. Не
передбачено таке право і страховим
полісом АА 1060793 від 14.09.2011 року.

Так, пунктом 22.3 вказаної норми
передбачено, що потерпілому
відшкодовується також моральна шкода,
передбачена пунктами 1,2 ч. 2 ст. 23 ЦК
України. Така шкода відшкодовується у
встановленому судом розмірі
відповідно до вимог статті 23 ЦК
України. При цьому страховик
відшкодовує не більше ніж 5 відсотків
ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9
цього Закону. Різницю між сумою
відшкодування, визначеною судом, та
сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєні дорожньо-транспортної
пригоди. Якщо судом встановлено
відшкодувати потерпілому моральну
шкоду, передбачену пунктами 3, 4 ч.2 ст. 23
ЦК України, таке відшкодування у
розмірі, визначеному судом, здійснює
особа, яку визнано винною у скоєні ДТП.

Можливість відшкодування моральної
шкоди внаслідок загибелі потерпілого
вказаним Законом та страховим полісом
АА1060793 від 14.09.2011 року не передбачена.

З цих підстав суд обґрунтовано
відмовив у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 про відшкодування завданої їй
моральної шкоди із ПрАТ „УСК „Княжа
Вієнна Іншуранс Груп" у сумі 12 876,00 грн.,
та частково задовольнив позовні вимоги
щодо стягнення завданої моральної
шкоди із заподіювача - відповідача
ОСОБА_4

При цьому колегія суддів також
погоджується з висновком суду щодо
розміру відшкодування, який складає 50
000 грн., оскільки судом повністю
враховані вимоги чинного
законодавства щодо визначення розміру
моральної шкоди, а тому рішення в цій
частині також відповідає засадам
цивільного законодавства, як
справедливість, добросовісність та
розумність, які передбачені ст. 3 ЦК
України.

З огляду на викладене, вимоги позивача
ОСОБА_3 щодо стягнення на її користь
завданої моральної шкоди у сумі 100 000
грн. та вимоги заявника апеляційної
скарги ОСОБА_4 щодо зменшення суми
моральної шкоди до 5 000 грн. задоволенню
не підлягають, оскільки не
відповідають вищезазначеним засадам
цивільного законодавства, з однієї
сторони поставлять відповідача та його
сім'ю в скрутне матеріальне становище,
з іншої - не будуть компенсувати
позивачу ОСОБА_3 завдану моральну
шкоду.

Що стосується розподілу між сторонами
судових витрат, то колегія суддів
зазначає, що у відповідності до ст. 88
ЦПК України суд помилково вирішив це
питання.

Так, у відповідності до ст. 2 Закону
України «Про судовий збір» за подання
позовної заяви до суду з вимогами
матеріального характеру, судовий збір
має бути сплачений у розмірі 1% від ціни
позову, а з вимогами нематеріального
характеру - у розмірі 0.2 мінімальної
заробітної плати, тобто у сумі 229,40 грн.
на час подання позову.

Враховуючи, що позивач просила
стягувати з відповідача на її користь
завдану матеріальну шкоду щомісячно у
сумі по 1000 грн., вона мала сплатити
судовий збір у мінімальному розмірі,
тобто у сумі 229,40 грн.

Таким чином, позивач ОСОБА_3 мала
сплатити до суду судовий збір у сумі,
відповідно 229,40 грн., та 229,40 грн. В свою
чергу позивач при зверненні до суду
сплатила 1000 грн. (а.с.10). Крім того, нею
двічі було сплачено судовий збір: за
заяву про забезпечення доказів та про
витребування доказів по 114,70 грн. (а.с.
14,17).

Враховуючи, що судовий збір мав бути
сплачений у мінімальному розмірі, то у
відповідності до ст. 88 ЦПК України з
відповідача ОСОБА_4 на користь позивача
ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір
у сумі 458, 80 грн. (229,40 грн. + 229,40 грн. + 114,70
грн. + 114,70 грн.).

У зв'язку з цим, сума судового збору, яка
підлягає стягненню з відповідача
ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3,
підлягає зменшенню з 1114,70 грн. до 458,80
грн.

Крім того, суд безпідставно стягнув з
відповідача ОСОБА_4 на користь держави
судовий збір у сумі 2 433,70 грн., у зв'язку
з чим колегія суддів вважає за
необхідне виключити із резолютивної
частини рішення абзац четвертий.

Що стосується рішення суду про
стягнення з позивача ОСОБА_3 на користь
ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна Іншуранс Груп"
витрат, пов'язаних з розглядом справи у
сумі 6799 грн., то колегія суддів не
погоджується з даним висновком суду в
цій частині, з огляду на наступні
обставини.

Так, матеріали справи не містять
доказів того, що представник ПрАТ „УСК
„Княжа Вієнна Іншуранс Груп" Бацокін
С.В. є фахівцем в галузі права.

Крім того, колегією суддів було
встановлено і не заперечувалось
Бацокіним С.В., що ПрАТ „УСК „Княжа
Вієнна Іншуранс Груп" не сплачувало
Бацокіну С.В. витрат, які він поніс у
зв'язку із розглядом даної справи.

З огляду на викладене, та враховуючи, що
підстав для стягнення з позивача на
користь ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна
Іншуранс Груп" витрат, пов'язаних з
розглядом справи, які не були понесені
даною страховою компанією, матеріали
справи не містять, рішення суду в цій
частині підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення про відмову
ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна Іншуранс Груп"
у стягненні цих витрат на їх користь із
ОСОБА_3.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду, рішення ухвалено у відповідності
до вимог матеріального і
процесуального права, за виключенням
розподілу між сторонами судових
витрат, а також витрат, пов'язаних з
розглядом даної цивільної справи, які
стягнуті з ОСОБА_3 на користь ПрАТ „УСК
„Княжа Вієнна Іншуранс Груп".

У зв'язку з цим, апеляційні скарги
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід задовольнити
частково, змінити оскаржуване рішення
суду, в частині стягнення на користь
позивача ОСОБА_3 з відповідача ОСОБА_4
судового збору, а також щодо стягнення
з відповідача ОСОБА_4 судового збору на
користь держави, а в частині стягнення
з ОСОБА_3 на користь ПрАТ „УСК „Княжа
Вієнна Іншуранс Груп" витрат,
пов'язаних з розглядом справи, у
розмірі 6799,66 грн., скасувати і ухвалити
в цій частині нове рішення, яким
відмовити ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна
Іншуранс Груп" у стягненні цих витрат.

В іншій частині рішення слід залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.1, 2 ч.1 ст. 307,
ст. 308, п.4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 04 березня 2014 року, в частині
стягнення з ОСОБА_3 на користь
Приватного акціонерного товариства
„Українська страхова компанія „Княжа
Вієнна Іншуранс Груп" витрат,
пов'язаних з розглядом справи, у
розмірі 6799,66 грн., скасувати і ухвалити
в цій частині нове рішення, яким
відмовити Приватному акціонерному
товариству „Українська страхова
компанія „Княжа Вієнна Іншуранс Груп"
у стягненні цих витрат на їх користь із
ОСОБА_3.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду Одеської
області набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко