У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Олійник А.С., суддів:
Амеліна В.І., Парінової І.К., Карпенко
С.О., Попович О.В., розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, БСГО «Бистриця» про
захист честі, гідності, ділової
репутації та відшкодування моральної
шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на
рішення Надвірнянського районного
суду Івано-Франківської області від 15
липня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 16
жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом, в якому
просив зобов'язати ОСОБА_7 спростувати
недостовірну інформацію про те, що він
займається в селі фінансовим свавіллям
і як головний лікар Бистрицької
амбулаторії за лікування людей бере
хабарі. Спростування здійснити шляхом
прилюдного вибачення у сільській раді
с. Бистриця Надвірнянського
району Івано-Франківської області та
стягнути з відповідача на його користь
10 000 грн завданої моральної шкоди та
судові витрати, пов'язані з розглядом
справи.

Рішенням Надвірнянського районного
суду Івано-Франківської області від 15
липня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 16
жовтня 2013 року, позовні вимоги ОСОБА_6
задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_7 прилюдно у
сільській раді с. Бистриця
Надвірнянського району
Івано-Франківської області
спростувати розповсюджену ним на
зборах селян с. Бистриця недостовірну
інформацію про те, що ОСОБА_6 головний
лікар Бистрицької амбулаторії в
с. Бистриця Надвірнянського району
Івано-Франківської області займається
фінансовим свавіллям, за лікування
людей бере хабарі та вибачитись.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 1 000
грн завданої йому моральної шкоди, а
також 800 грн витрат на правову допомогу.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та закрити провадження у справі,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_6 суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, виходив з того, що
поширена відповідачем недостовірна
інформація про ОСОБА_6 на зборах селян
принизила останнього, завдала шкоду
його діловій репутації, зменшила
довіру до нього як до лікаря, а також
зазначеними діями йому завдано
моральної шкоди.

Проте погодитись із такими висновками
судів попередніх інстанцій не можна,
оскільки суди дійшли їх з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані
судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що 10 березня 2013 року у
приміщенні Бистрицької сільської ради
Надвірнянського району
Івано-Франківської області відбулися
збори жителів села Бистриця, на яких
відповідач заявив, що головний лікар
Бистрицької амбулаторії ОСОБА_6
займається в селі фінансовим
свавіллям, бере хабарі та вимагає гроші
за виклики.

За змістом ст. 32 Конституції України,
ст. 10 Конвенції про захист прав людини і
основних свобод (далі - Конвенції), ст.
ст. 94, 277 ЦК України, кожному, в тому
числі юридичній особі, гарантується
право на захист честі, гідності та
ділової репутації, а також
спростування недостовірної інформації
особою, яка поширила таку інформацію.

Разом з тим, за змістом зазначеного
законодавства, кожному гарантується
право на свободу висловлення поглядів,
в тому числі право поширювати
інформацію без втручання органів
державної влади, за умови, що вони діють
добросовісно і надають правильну і
достовірну інформацію, не завдаючи при
цьому шкоди репутації окремих осіб і не
порушуючи їх прав.

Згідно зі ст. 47-1 Закону України «Про
інформацію» ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.

Частиною 2 ст. 47-1 Закону України «Про
інформацію» передбачено, що оціночними
судженнями, за винятком образи чи
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
вживання гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Крім того, згідно з роз'ясненнями
Пленуму Верховного Суду України,
викладеними в абзацах 3-5 п. 19 постанови
від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову
практику у справах про захист гідності,
честі фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи",
відповідно до ст. 277 ЦК України
не є предметом судового захисту
оціночні судження, думки, переконання,
критична оцінка певних фактів і
недоліків, які, будучи вираженням
суб'єктивної думки і поглядів
відповідача, не можна перевірити на
предмет їх відповідності дійсності (на
відміну від перевірки істинності
фактів) і спростувати, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень ст. 10
Конвенції.

Як вбачається з протоколу сходу селян
с. Бистриця Надвірнянського району
Івано-Франківської області від 10
березня 2013 року (а.с. 34), у своєму виступі
секретар БСГО «Бистриця» ОСОБА_7
зауважив, що до громадської
організації зверталися жителі села з
приводу роботи головного лікаря
сільської амбулаторії ОСОБА_6, який
займається фінансовим свавіллям. В
протоколі зазначено, що доказів по
даному випадку ОСОБА_7 не надав,
посилаючись на те, що при потребі зможе
доказати ці факти.

У пунктах 11, 16 вищезазначеної постанови
Пленуму Верховного Суду України
роз'яснено, що відповідачем у випадку
поширення інформації, яку подає
посадова чи службова особа при
виконанні своїх посадових (службових)
обов'язків, зокрема при підписанні
характеристики тощо, є юридична особа,
в якій вона працює. Враховуючи, що
розгляд справи може вплинути на права
та обов'язки цієї особи, остання може
бути залучена до участі у справі в
порядку, передбаченому статтею 36 ЦПК. У
разі поширення такої інформації
посадовою чи службовою особою для
визначення належного відповідача
судам необхідно з'ясовувати, від імені
кого ця особа виступає. Якщо посадова
чи службова особа виступає не від імені
юридичної особи і не при виконанні
посадових (службових) обов'язків, то
належним відповідачем є саме вона.

Згідно положень статті 40 Конституції
України та з урахуванням висновків,
викладених у Рішенні Конституційного
Суду України від 10 квітня 2003 року №
8-рп/2003, усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк. У випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте в
ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову про спростування
недостовірної інформації, оскільки у
такому випадку мала місце реалізація
особою конституційного права, а не
поширення недостовірної інформації.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції вказані
вимоги закону та роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України не врахував;
вважаючи доведеним факт
розповсюдження відповідачем
недостовірної інформації, не звернув
увагу на те, що така інформація була
оприлюднена ОСОБА_7 від імені БСГО
«Бистриця», секретарем якої є
відповідач, на сході селян с. Бистриця
та адресувалася для належного
реагування сільському голові та у
зв'язку з цим не з'ясував, чи є належним
відповідачем ОСОБА_7, який згідно
протоколу сходу виступав від імені
БСГО «Бистриця» (а.с. 34) та чи не є
озвучена ним інформація зверненням до
посадової особи органу місцевого
самоврядування, що підлягає перевірці
у визначений законом строк. Крім того,
зобов'язуючи відповідача спростувати
недостовірну інформацію та вибачитись,
суд не врахував, що примусове вибачення
як спосіб судового захисту гідності,
честі чи ділової репутації за
поширення недостовірної інформації не
передбачено у статтях 16, 277 ЦК.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд не сприяв
всебічному та повному з'ясуванню
обставин справи, що мають значення для
правильного вирішення справи та в
порушення ст. 303 ЦПК України передчасно
залишив рішення суду першої інстанції
без змін.

Ураховуючи, що суди не встановили
фактичні обставини справи, які мають
значення для правильного вирішення
справи, оскаржувані судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності і обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
необхідно встановити фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи та
ухвалити у справі законне й
обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Надвірнянського районного
суду Івано-Франківської області від 15
липня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 16
жовтня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. Олійник Головуючий
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко І.К.
Парінова О.В. Попович Судді:В.І. Амелін