Ухвала

іменем україни

2 липня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Олійник А.С., суддів:
Амеліна В.І., Карпенко С.О., Дербенцевої
Т.П., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом заступника прокурора
Київського району м. Сімферополя в
інтересах держави в особі Міністерства
освіти і науки, молоді та спорту
Автономної Республіки Крим до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, третя особа - Київський
республіканський позашкільний учбовий
заклад «Центр економічних знань», про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої злочином, за касаційною
скаргою заступника прокурора
Автономної Республіки Крим на рішення
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 18 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року заступник
прокурора Київського району м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим в інтересах держави в особі
Міністерства освіти і науки, молоді та
спорту Автономної Республіки Крим
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6
та ОСОБА_7 про відшкодування шкоди в
розмірі 57 758 грн 80 коп. У подальшому
позивачем збільшено позовні вимоги до
58 709 грн 97 коп. В обґрунтування позову
посилався на те, що вироком Київського
району м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим від 25 червня 2009 року
ОСОБА_6 визнано винною у скоєнні
злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст.
366 КК України; ОСОБА_7 визнано винною в
скоєнні злочину, передбаченого
ст. 27, ч. 3 ст. 191 КК України.
Злочинними діями відповідачів державі
спричинена матеріальна шкода.

Ураховуючи викладене
та посилаючись на положення ст. 1166 ЦК
України, остаточно просив стягнути із
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно завдану
шкоду у розмірі 58 709 грн 97 коп., яка
встановлена вироком Київського району
м. Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 25 червня 2009 року.

Рішенням Центрального районного суду
м. Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 11 липня 2013 року позовні вимоги
заступника прокурора Київського
району м. Сімферополя в інтересах
держави в особі Міністерства освіти і
науки, молоді та спорту Автономної
Республіки Крим задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7
на користь Міністерства освіти і науки,
молоді та спорту Автономної Республіки
Крим шкоду, завдану злочином, у розмірі
58 709,97 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 18 листопада
2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_6
задоволено, рішення суду першої
інстанції скасовано.

Прийнято відмову прокурора Київського
району м. Сімферополя в інтересах
держави в особі Міністерства освіти і
науки, молоді та спорту Автономної
Республіки Крим від позову до ОСОБА_6
про відшкодування матеріальної шкоди
та провадження у справі у
вищезазначеній частині позовних вимог
закрито.

В іншій частині ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
заступника прокурора Київського
району м. Сімферополя в інтересах
держави в особі Міністерства освіти і
науки, молоді та спорту Автономної
Республіки Крим до ОСОБА_7 про
відшкодування матеріальної шкоди
відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову та передати справу
в цій частині на новий апеляційний
розгляд, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Рішення апеляційного суду в частині
закриття провадження у справі не
оскаржується, а тому касаційному
перегляду не підлягає.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачі своїми діями
завдали шкоду державі, що підтверджено
вироком у кримінальній справі, який має
преюдиційне значення.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що за
шкоду, завдану відповідачами при
виконанні трудових обов'язків, вони
повинні відповідати за нормами
трудового, а не цивільного
законодавства. Тобто при регулюванні
спірних правовідносин підлягають
застосуванню норми КЗпП України
відносно розміру матеріальної
відповідальності та строків звернення
до суду із зазначеними вимогами.

Проте погодитись із такими висновками
апеляційного суду не можна, оскільки
суд дійшов їх із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Судами установлено, що згідно з вироком
Київського районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 25 червня 2009 року ОСОБА_6
засуджена за ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК
України; ОСОБА_7 засуджена за ст. 27
ч. 4 ст. 191 КК України. Вироком
встановлено, що ОСОБА_6 займала посаду
директора Кримського
республіканського позашкільного
учбового закладу «Центр економічних
знань» у м. Сімферополі. Зловживаючи
своїм службовим становищем, за
попередньою змовою з дочкою ОСОБА_7
оформила останню з 3 липня 2000
року на посаду секретаря-діловода, з 1
березня 2002 року - на посаду оператора
ЕВМ учбово-методичного відділу, з 2
вересня 2002 року - на посаду методиста
учбово-методичного відділу
зазначеного учбового закладу. За весь
період роботи ОСОБА_7 на робочому місці
присутня не була та свої функціональні
обов'язки не виконувала. На підставі
табелів обліку робочого часу, які
заповнювалися за вказівкою ОСОБА_6,
ОСОБА_7 було нараховано та виплачено за
рахунок бюджетних коштів за період з
липня 2000 року по грудень 2007 року
заробітну плату, премії, оплату за
щорічні відпустки, матеріальну
допомогу у сумі 58 709 грн 97 коп. Таким
чином, матеріальну шкоду завдано
державі в особі Міністерства освіти і
науки, молоді та спорту Автономної
Республіки Крим, у сфері управління
якого перебував Кримський
республіканський позашкільний учбовий
заклад «Центр економічних знань» у м.
Сімферополі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою для цивільно-правової
відповідальності за завдання шкоди є
правопорушення, що включає як складові
елементи: шкоду, протиправне діяння
особи, котра її завдала, причинний
зв'язок між ними, а також вину
заподіювача шкоди.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, обов'язковий для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені цією особою.

Таким чином, вирок у кримінальній
справі має преюдиційне значення у
даній цивільній справі.

Суд першої інстанції, дослідивши
зібрані у справі докази в їх
сукупності, обґрунтовано дійшов
висновку про те, що позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Висновок апеляційного суду про те, що
до спірних правовідносин необхідно
застосувати положення трудового
законодавства, є помилковим, оскільки
ст. 134 КЗпП України визначені підстави
матеріальної відповідальності
працівників за заподіяння шкоди
підприємству, установі, організації, в
той час коли судом встановлено, що
шкоду було завдано інтересам держави.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
матеріальної шкоди з ОСОБА_7,
апеляційний суд на вищевикладені
обставини уваги не звернув, висновки
суду першої інстанції не спростував та
ухвалив рішення, яке не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо його
законності й обґрунтованості.
Зазначені вище порушення призвели до
помилкового скасування рішення суду
першої інстанції щодо ОСОБА_7, яке
ухвалено згідно із законом, що
відповідно до вимог ст. 339 ЦПК України є
підставою для скасування
оскаржуваного рішення і залишення в
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Автономної Республіки Крим
задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 18
листопада 2013 року скасувати в частині
позовних вимог заступника прокурора
Київського району м. Сімферополя в
інтересах держави в особі Міністерства
освіти і науки, молоді та спорту
Автономної Республіки Крим до ОСОБА_7,
третя особа - Київський
республіканський позашкільний учбовий
заклад «Центр економічних знань», про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої злочином, рішення
Центрального районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 11 липня 2013 року в цій частині
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. Олійник Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева С.О.
Карпенко В.О. СавченкоСудді:В.І. Амелін