У х в а л а

іменем україни

3 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.
Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення аліментів на
утримання неповнолітніх дітей, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 27 лютого 2014 року та рішення
апеляційного суду Харківської області
від 2 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що з 29 січня 1993 року
перебуває у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем. Від шлюбу сторони мають
двох дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. З
вересня 2010 року ОСОБА_5 не проживає
разом з родиною. Посилаючись на те, що
відповідач матеріальної допомоги на
утримання дітей не надає, позивачка
просила суд стягнути з останнього
аліменти на утримання дітей у розмірі Ѕ
частини усіх видів заробітку.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 27 лютого 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
аліменти на утримання неповнолітніх
дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі 1/3 частини усіх видів
заробітку, але не менше одного
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян на одну дитину, щомісячно,
починаючи з дня подання позовної заяви,
тобто з 16 січня 2014 року до
досягнення дітьми повноліття.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 2 квітня 2014
року апеляційну скаргу ОСОБА_4
задоволено частково, рішення районного
суду змінено, зазначено в резолютивній
частині, що стягувана сума аліментів
має бути визначена у розмірі 1/3 частини
від усіх видів доходу та не може бути
меншою, ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати зазначені судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Статтею 180 СК України визначено, що
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 СК
України за рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі. Частка заробітку
(доходу) матері, батька, яка буде
стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4 та стягуючи з відповідача
аліменти у розмірі 1/3 частини усіх
видів заробітку, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
відповідач в силу ст. 180 СК України
зобов'язаний утримувати своїх
неповнолітніх дітей.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції,
правильно застосував до спірних
правовідносин ч. 2 ст. 182 СК України,
відповідно до якої мінімальний розмір
аліментів на одну дитину не може бути
меншим, ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду першої та
апеляційної інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

За таких обставин, доводи касаційної
скарги щодо невирішення судами
попередніх інстанцій питання про
судові витрати не є підставою для
скасування оскаржуваних судових
рішень. Відповідно до вимог
п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України зазначене
питання може бути вирішене судом
шляхом ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 27 лютого 2014 року в
незмінній при апеляційному перегляді
частині та рішення апеляційного суду
Харківської області від 2 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

С.О. Карпенко

В.О. Савченко