Номер провадження: 22-ц/785/1035/14
Головуючий у першій інстанції Бобуйок
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді:
Погорєлової С.О.

суддів: Сєверової Є.С.,
Цюри Т.В.

при секретарі
Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 21 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_7,
ОСОБА_8, про визнання договору
купівлі-продажу недійсним,-

встановила:

Позивачка звернулася з позовом до
відповідачів, який в процесі розгляду
справи неодноразово уточнювала, про
поновлення строку звернення, визнання
частково недійсною довіреності та
договору купівлі-продажу квартири.

В обґрунтування вимог позивачка
посилалася на те, що 20.09.1996 року її
донька ОСОБА_9 позичила у ОСОБА_4 6 000
доларів США, під 5 % річних строком на 1
рік, до 20.09.1997 року. У вказаний період
часу її донька працювала в Болгарії,
тому пересилала їй гроші для подальшої
передачі боргу ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3
помер чоловік позивачки ОСОБА_10, після
чого відкрилась спадщина на ? частку
квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_4 запропонував
ОСОБА_3 допомогу в оформленні спадщини
і познайомив позивачку з ОСОБА_11,
остання запропонувала ОСОБА_9
звернутися до знайомого нотаріуса для
видачі їй довіреності для
представництва її інтересів при
оформленні спадщини, яку та і отримала.
30.03.2005 року ОСОБА_3 дізналась, що її
квартира була незаконно продана, після
чого звернулась до суду.

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 07 листопада 2013 року
задоволено заяву представника ОСОБА_3
про забезпечення позову та накладено
арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 21 листопада 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 недійсним. В іншій частині
позову-відмовлено.

Прокурор в порядку ст. 121 Конституції
України, ч. 2 ст. 45 ЦПК України, ч. 2 ст. 36-1
Закону України «Про прокуратуру»
заявив про вступ у справу для
представництва інтересів ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка через фізичний стан не
має можливості самостійно захищати
свої порушені права та реалізовувати
процесуальні повноваження.

В апеляційній скарзі апелянт просить
скасувати вказане рішення в частині
визнання договору купівлі-продажу
недійсним, в іншій частині рішення
залишити без зміни, посилаючись на його
необґрунтованість, неповне з`ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального
права. (а. с. 227-231)

Заслухавши суддю -
доповідача, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені у
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
представника ОСОБА_12 підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що квартири
АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної
власності належала ОСОБА_3 та ОСОБА_10 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло № 3-1965, виданого 19 серпня 1993
року Управлінням житлово-комунального
господарства виконкому Одеської
міської ради народних депутатів, право
власності зареєстроване в КП «ОМБТІ та
РОН» 28.02.1996 року за № 127 пр стр.189 реєстр
182.

20.09.1996 року ОСОБА_3 взяла в борг у
ОСОБА_4 6 000,0 доларів США під 5 %
щомісячно, які зобов'язалась повернути
в строк до 20.09.1997 року, про що видала
розписку. 06.12.1996 року ОСОБА_4 отримав від
ОСОБА_9 2 000,0 доларів США в рахунок
погашення заборгованості, про що
видана відповідна розписка. 17 квітня 1997
року отримав грошові кошти від матері
ОСОБА_9 в сумі 2 000,0 доларів США на
зберігання до приїзду останньої. 08.09.1997
року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 5 600,0
доларів США в рахунок сплати боргу за
її розпискою від 20.09.1996 року, грошові
кошти отримав в повному обсязі та
претензій не має, про також видана
розписка (а.с.8-10).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік
ОСОБА_3 - ОСОБА_10, про що Відділом
реєстрації актів громадянського стану
Жовтневої райради народних депутатів
м. Одеси 18 червня 1995 року видане
свідоцтво про смерть та в книзі
реєстрації актів про смерть, зроблено
запис за № 6055.

Після смерті ОСОБА_10 відкрилась
спадщина у вигляді 1/2 частки спірної
квартири.

В той же час ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_3
допомогу в оформленні спадщини, для
чого залучив свою знайому юриста
ОСОБА_11 для забезпечення
представництва ОСОБА_11 по оформленню
спадщини. ОСОБА_3 25 жовтня 1996 року
видала на ім'я ОСОБА_11 довіреність, що
була посвідчена приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_13 та зареєстрована в
реєстрі за № 10983, яка надавала ОСОБА_11
право управляти та розпоряджатися всім
її майном, зокрема укладати всі,
передбачені законом угоди щодо
управління та розпорядження майном:
купувати, продавати, дарувати та т.д.
При цьому яких-небудь намірів щодо
відчуження квартири ОСОБА_3 не мала, так
як іншого житла не мала.

В березні 2005 року ОСОБА_3
випадково дізналась під час звернення
до паспортного стола Малиновського РВ
ОМУ УМВС України в Одеській області про
те, що 09.12.1996 року ОСОБА_11, на підставі
зазначеної довіреності, оформила
спадщину на 1/2 частку спірної квартири
на ім'я ОСОБА_3, при цьому, про вчинені
дії ОСОБА_11 її не повідомила,
правовстановлюючі документи їй не
передала, і без її згоди та
волевиявлення 12.12.1996 року, до
закінчення терміну повернення боргу,
уклала від її імені договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з
ОСОБА_2 - донькою ОСОБА_14. ОСОБА_11 про
факт відчуження квартири не повідомила
ОСОБА_3, грошей за продаж квартири
ОСОБА_11 від ОСОБА_12 не отримувала,
позивачці гроші за продажу квартири не
передавала, у свою чергу ОСОБА_3 свою
квартиру «покупцю» не передавала.
ОСОБА_3 продовжувала безперервно
проживати в своєї квартирі разом із
своєю родиною, сплачувати комунальні
платежі.

02.10.2002 року квартира АДРЕСА_1 була
подарована ОСОБА_12 своєї матері -
ОСОБА_12, при цьому ОСОБА_3 свою квартиру
обдарованій у порядку виконання
вищевказаних договорів не передавала,
а обдарована ОСОБА_12 дарунок у виді
квартири АДРЕСА_1 не приймала. ОСОБА_3
іншого житла немає і проживала в
спірній квартирі з 1970 року по 2013 рік.

Після того, як ОСОБА_3 стало відомо про
противоправні дії відповідачів
відносно її власності, вона звернулась
до суду й правоохоронних органів.

Допрошена у судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_3 підтвердила, що
вона дала довіреність ОСОБА_11 для
оформлення спадщини на ? частину
квартири після померлого чоловіка.
Після оформлення спадщини вона не
отримувала від ОСОБА_11 свідоцтво про
право на спадщину і не знала про те, що
вона уклала договір купівлі-продажу з
донькою ОСОБА_4- ОСОБА_12, не отримувала
від ОСОБА_11 за продаж квартири
будь-яких грошей. Вказані обставини
підтвердила ОСОБА_11, яка під час
розгляду справи у апеляційному суді
Одеської області у тому числі і
письмово підтвердила, що не
повідомляла ОСОБА_3 про оформлення
спадщини, свідоцтво про право на
спадщину не передавала, без згоди
оформила договір купівлі-продажу
спірної квартири, гроші за продажу
квартири від покупця - доньки ОСОБА_12 не
отримувала та відповідно не передавала
їх ОСОБА_3

Відповідно до ст. 225 ЦК України
в редакції 1963 року право продажу
квартири належить власнику. Згідно
статей 224, 227 ЦК України за договором
купівлі-продажу квартири продавець
зобов'язаний передати квартиру у
власність покупцю, а покупець
зобов'язаний прийняти квартиру у
власність і сплатити за це грошові
кошти. Відповідно до Цивільного
кодексу України в редакції 1963 року
договір купівлі-продажу квартири є
реальною угодою та вважаються
укладеними з моменту передачі майна
(ст. 128 цього Кодексу), чого не було
зроблено, тобто на час укладення
оскарженої угоди правові наслідки,
передбачені договором купівлі-продажу,
не наступили. ОСОБА_3 згоди на продаж
квартири не давала, нікому свою
квартиру не передавала, в квартиру
ніхто не вселявся, особові рахунків та
рахунків-повідомлення про сплату
комунальних послуг до теперішнього
часу оформлені на ОСОБА_10 та ОСОБА_3

Отже, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, про те, що
договір купівлі-продажу від 12.12.1996 року,
укладений від імені ОСОБА_3, не
відповідає вимогам закону і є
недійсним з моменту укладання.

Подальші дії ОСОБА_4, його доньки
ОСОБА_12 та ОСОБА_11 були спрямовані на
позбавлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
квартири АДРЕСА_1.

Так, 18 травня 2006 року під час
розгляду справи у Малиновському
районному суді м. Одеси про визнання
вказаних правочинів недійсними,
ОСОБА_12 уклала договір іпотеки із
ОСОБА_6, громадянином США, згідно якого
вона нібито отримала у ОСОБА_6 32 500
доларів США, терміном дії договору на
один рік, які зобов'язалась повернути
18.05.2007 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_12 померла, всі
спадкоємці відмовились від прийняття
спадщини на користь ОСОБА_5, у зв'язку з
чим суд за клопотанням її спадкоємця
допустив процесуальне
правонаступництво ОСОБА_5, який подав
зустрічний позов.

16.01.2009 року Малиновський районний суд м.
Одеси ухвалив рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_11 відмовлено у
повному обсязі. Зустрічний позов
ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_15, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про визнання права власності і
усунення недоліків в користуванні
задоволений.

19.05.2009 року ухвалою апеляційного суду
Одеської області вказане рішення суду
від 16.01.2009 року скасовано та направлено
на новий розгляд до суду першої
інстанції. При новому розгляді 15.09.2010
року до суду з позовом звернулась третя
особа із самостійними вимогами ОСОБА_6
до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
визнання права власності на квартиру
ОСОБА_3 та виселення, посилаючись на те,
що 18.05.2006 року він за договором займу
передав ОСОБА_12 в борг грошову суму у
розмірі 164 125 гривень, які вона
зобов'язалась повернути до 18.05.2007 року.
В забезпечення вказаного зобов'язання
ОСОБА_12 надала в іпотеку ОСОБА_6
квартиру ОСОБА_3

13.09.2011 року ухвалою Малиновського
районного суду м. Одеси позов ОСОБА_3
залишено без розгляду, у зв'язку з її
неявкою у судове засідання, але про
день слухання справи вона не була
повідомлена (поштові повідомлення були
сфабриковані, підписані іншою особою і
кардинально відрізняються від її
підпису) і в той же день суд задовольнив
зустрічний позов ОСОБА_6, визнав його
власником квартири ОСОБА_3, а вона зі
своєю родиною підлягала виселенню.

18.09.2012 року колегією суддів судової
палати апеляційного суду Одеської
області рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 13.09.2011 року
скасовано і відмовлено ОСОБА_6 в
задоволенні його вимог.

В листопаді 2012 року ОСОБА_6, за
допомогою невстановлених осіб, зламали
вхідні двері в квартиру ОСОБА_3 і
намагалися винести її разом із ліжком
(на той час їй виповнилось 89 років).
Після двох тижнів боротьби, на протязі
яких ОСОБА_3 в її ж квартирі приходилось
ночувати в присутності представників
ОСОБА_6, за допомогою своїх родичів
ОСОБА_3 зуміла відстояти право
проживати в своїй приватизованій разом
із померлим чоловіком квартирі.

26.08.2013 року о 11:30 год. до Малиновського
РВ ОМУ надійшла заява ОСОБА_16,
ІНФОРМАЦІЯ_2, за фактом шахрайських дій
з боку ОСОБА_17, за довіреністю ОСОБА_6,
громадянина США, і хлопця на ім'я
ОСОБА_19, які 25.08.2013 року о 16:00 год.
вирізали замки квартири АДРЕСА_1, після
чого надали рішення на власність на
дану квартиру, вигнали її і її матір
ОСОБА_18 В квартирі залишилось їх майно
і, в тому числі 2 000 доларів США, 1 950
гривень, золоті вироби - сережки з
рубіном і смарагдом, кільце з
аметистом, діамантами, браслет. Сума
завданої матеріальної шкоди становить
84 500 гривень (ЖЄО № 13261 26.08.2013, 14598, 14599
16.09.2013).

Указані обставини знайшли своє
відображення в постанові прокурора
прокуратури Малиновського району м.
Одеси від 03.04.2014 року про об'єднання
матеріалів досудового розслідування,
внесених до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000476 від 05.12.2012
року, за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.
190, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, та за №
12-1069 від 10.02.2014 року, за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Довід апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції було
неправильно визначено суб'єктний склад
сторін у справі, а саме не залучено в
якості відповідача ОСОБА_11, чим
порушено норми процесуального права, є
неспроможним.

Відповідно до частини 3 статті 309 ЦПК
України порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Отже, незалучення до участі у справі в
якості відповідача ОСОБА_11 не призвело
до порушення прав апелянта та
неправильного вирішення справи, а
відтак підстав для скасування рішення
суду з підстав порушення норм
процесуального права не вбачається.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що приписи ст. 227 ЦК УРСР розповсюджують
свою дію на виниклі між сторонами
правовідносини, є безпідставними,
оскільки дана норма права визначає
форму договору купівлі-продажу
житлового будинку, і її зміст не
кореспондується із заявленими ОСОБА_3
вимогами.

Довід апеляційної скарги про те, що
позов ОСОБА_3 заявлений поза межами
строку встановленого ст. 71 ЦК України, у
зв'язку з чим, суд першої інстанції
повинен був відмовити у задоволенні
позовних вимог у зв'язку з пропуском
строку позовної давності є
необґрунтованим.

Що стосується пропущення позивачем
позовної давності, то відповідно до ст.
71 ЦК УРСР загальний строк для захисту
права за позовом особи, право якої
порушено (позовна давність),
встановлюється в три роки, а перебіг
цього строку згідно зі ст. 76 цього ж
Кодексу починається з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення свого права.

Згідно зі ст. 80 ЦК Української РСР
закінчення строку позовної давності до
пред'явлення позову є підставою для
відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або
третейський суд визнає поважною
причину пропуску строку позовної
давності, порушене право підлягає
захистові.

Суд першої інстанції встановив, що
позивачка випадково дізналася про
порушення свого права лише у березні 2005
році, коли звернулась до паспортного
столу Малиновського РВ ОМУ УМВС
України в Одеській області з питань
прописки її онучки. В 2006 році позивачка
звернулась до суду з позовом про
визнання зазначених угод недійсними,
проте ухвалою Малиновського районного
суду м. Одеси від 13.09.2011 року позов
ОСОБА_3 залишений без розгляду.
Відповідно ч. 4 ст. 79 ЦК УРСР,
пред'явлення позову, залишеного без
розгляду, не перериває перебігу строку
позовної давності. Таким чином, ОСОБА_3
пропустила строк позовної давності
звернення до суду з позовом про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним. Проте, суд обґрунтовано
поновив строк звернення до суду,
указуючи при цьому, що ОСОБА_3 є людиною
похилого віку, ІНФОРМАЦІЯ_1, через
фізичний стан не має можливості
самостійно в повній мірі захищати свої
права, неправомірними діями
відповідачів була позбавлена житла, у
зв'язку з чим має право вимагати
захисту у судовому порядку.

Інші доводи не спростовують правильних
висновків в суду першої інстанції.

З огляду на викладене,
судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно й всебічно дослідив та
надав оцінку обставинам по справі,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, що їх
регулює. Рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 21 листопада
2013 року ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для його скасування немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст.
308,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 21 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Погорєлова С.О.

Судді
Сєвєрова Є.С.

Цюра Т.В.