Справа №585/1661/14 Головуючий у суді у 1
інстанції - ГлущенкоНомер провадження
22-ц/788/1338/14 Суддя-доповідач - Маслов В. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Маслова В. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Лузан Л. В. ,

при секретарі судового засідання -
Назарової О.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2

на рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 16 червня 2014
року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк Форум» в
особі уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
тимчасову адміністрацію Публічного
акціонерного товариства «Банк Форум»
до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о
в и л а:

Рішенням Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 16 червня 2014
року позов ПАТ «Банк Форум» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь
позивача заборгованість по кредитному
договору № 0375/08/17-Nv від 23 травня 2008 року
в розмірі 46626,60 доларів США (еквівалент
в національній валюті України гривні
за офіційним курсом НБУ на день
винесення рішення суду - 546875 грн. 79 коп.)
Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин справи,
просить скасувати вказане рішення суду
в частині стягнення з нього кредитної
заборгованості та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
Банку у вказаній частині. При цьому
вважає, що позивач по справі не довів
розміру позовних вимог та інших
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи. Вказує,
що Банк всупереч положенням договору
поруки не повідомив поручителя про
невиконання боржником своїх
зобов'язань. Також апелянт не згодний з
рішенням суду в частині розрахунку
пені. Вважає, що позивач втратив право
на звернення до суду з позовом щодо
стягнення заборгованості за кредитним
договором до ОСОБА_2 у зв'язку зі
спливом позовної давності.

Заслухавши пояснення представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_5, який підтримав доводи
апеляційної скарги, пояснення
представника Банку - Самохіна А.М., який
вважав рішення місцевого суду
правильним, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
місцевого суду залишенню без зміни,
виходячи з ч. 1 ст. 308 ЦПК України.

Як встановлено судом і вбачається з
матеріалів справи, 23 травня 2008 р. між
АКБ Форум (з 19 квітня 2010 р. - ПАТ «Банк
Форум») та ОСОБА_3 укладено кредитний
договір № 0375/08/17-Nv, згідно якого
останній отримав грошові кошти в сумі
50000 доларів США строком до 22 травня 2033
року на умовах сплати за користування
кредитом відсотків у розмірі 12,5 % на
рік, цього ж дня сторони уклали договір
про внесення змін та доповнень до
вказаного кредитного договору (а.с. 5-9).

23 травня 2008 року між цими ж сторонами
укладено іпотечний договір,
посвідчений приватним нотаріусом
Роменського районного нотаріального
округу ОСОБА_7, згідно якого предметом
іпотеки є нерухоме майно: житловий
будинок загальною площею 144,8 кв. м. за
адресою: АДРЕСА_1, який належить
відповідачу ОСОБА_3 на праві власності
(а.с. 10-12).

Цього ж дня між Банком та відповідачем
ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно
якого останній прийняв на себе
зобов'язання відповідати в повному
об'ємі за своєчасне і повне виконання
зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним
договором (а.с. 13).

Як вбачається з наданого позивачем
розрахунку станом на 20 березня 2014 р.
заборгованість ОСОБА_3 по вказаному
кредитному договору становить: 46626,60
дол. США, в тому числі: поточна
заборгованість за основною сумою
кредиту - 38499,77 доларів США, прострочена
заборгованість за основною сумою
кредиту - 1173,18 доларів США, поточна
заборгованість за нарахованими
процентами за користування кредитними
коштами - 647,44 доларів США, прострочена
заборгованість за нарахованими
процентами за користування кредитними
коштами - 5796,50 доларів США, пеня за
несвоєчасне повернення кредитних
коштів та нарахованих процентів - 509,71
дол. США. (а.с. 66).

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про необхідність стягнення з
ОСОБА_3, ОСОБА_2 заборгованості за
кредитним договором № 0375/08/17-Nv від 23
травня 2008 року у визначеній судом сумі.
Таке рішення суду відповідає вимогам
ст.ст. 526, 533, 553, 554, 610-612, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК
України. Вбачається, що Банк виконав
своє зобов'язання, надав ОСОБА_3
вказаний кредит, однак останній
належним чином не виконував взятих на
себе зобов'язань щодо сплати суми
кредиту та відсотків за його
користування.

Доводи апелянта, що Банком не надано
суду доказів, які б підтверджували
розмір позовних вимог, їх вмотивований
розрахунок, а також розрахунок
штрафних санкцій не знаходять
підтвердження по справі. На а.с. 4, 60 - 63, 65
- 67 є розрахунки заборгованості за
кредитним договором № 0375/08/17-Nv від 23
травня 2008 року станом на 20 березня 2014
року, з яких, зокрема, вбачаються суми
поточної заборгованості за основною
сумою кредиту, простроченої
заборгованості за основною сумою
кредиту, поточної заборгованості за
нарахованими процентами за
користування кредитними коштами,
простроченої заборгованості за
нарахованими процентами за
користування кредитними коштами,
розрахунки та період нарахування пені
за несвоєчасне повернення кредитних
коштів та нарахованих процентів.
Правильність вказаних розрахунків у
колегії суддів не викликає сумнівів,
оскільки апелянтом всупереч ст. 60 ЦПК
України не надано суду належних та
допустимих доказів, які б свідчили про
протилежне.

Не звільняє від обов'язку щодо сплати
кредитної заборгованості та не є
підставою для скасування рішення
місцевого суду твердження апелянта про
відсутність доказів по справі щодо
письмового повідомлення поручителя
Банком про невиконання боржником своїх
зобов'язань, як це передбачено п. 2.3
Договору поруки від 23 травня 2008 року.
Згідно ч. 2 ст. 554 поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Про це ж
йдеться і у п.п. 2.1 договору поруки. З
матеріалів справи вбачається, що
боржник належно не виконував своїх
зобов'язань за кредитним договором, та
з огляду на вказані норми закону та
умови договору поруки, не має підстав
для звільнення поручителя від взятих
на нього обов'язків за договором від 23
травня 2008 року.

Відповідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки. Крім
того, п.п. 4.1 передбачені випадки
припинення поруки, а саме, з
припиненням зобов'язань за Кредитним
договором, або якщо кредитор протягом
одного року від дня настання строку
виконання зобов'язання за кредитним
договором не пред'явить вимоги до
поручителя.

ОСОБА_3 взяв кредит 50 000 доларів США на 25
років зі сплатою приблизно по 2000
доларів США на рік або 166,67 доларів США
на місяць. З наданих Банком розрахунків
вбачається, що впродовж декількох
років ОСОБА_3 погашав кредит. Станом на
20 березня 2014 року сплатив 10327,05 доларів
США (а.с. 67). Сторони визнають, що з січня
2013 року ОСОБА_3 перестав погашати
кредит. Утворилася прострочена сума
заборгованості 1173,18 доларів США по тілу
кредиту та 647,44 доларів США по відсоткам
за користування кредитом. Оскільки
ОСОБА_3 припинив вносити платежі в
погашення кредитного зобов'язання, то у
Банка (у якого з 14 березня 2014 року
введена тимчасова адміністрація)
з'явилося передбачене законом і
договором право вимагати від
позичальника і від поручителя
погашення не тільки простроченої, а і
поточної заборгованості перед Банком
зі сплатою неустойки у межах річного
строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду, що кредитним договором
установлено строк погашення кредиту до
22 травня 2033 року, таким чином днем
настання строку виконання основного
зобов'язання, з якого починається
відлік однорічного строку для
пред'явлення кредитором вимоги до
поручителя, є 23 травня 2033 року, а
припинення поруки відповідно до вимог
ч. 4 ст. 559 ЦК України - 23 травня 2034 року.
До цього строку діє договір поруки і
зберігається відповідальність
поручителя за несвоєчасне погашення
кредиту. Таким чином необґрунтованими
є доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, що
Банк втратив право на звернення до суду
з позовом щодо стягнення
заборгованості за кредитним договором
до поручителя у зв'язку зі спливом
позовної давності. Ніяких самостійних
або зустрічних позовних вимог
поручитель у суді не заявив.

Відповідно до п. 4. 1 кредитного
договору, за несвоєчасне повне чи
часткове повернення кредитних коштів
та за несвоєчасну повну чи часткову
сплату процентів, позичальник сплачує
неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2%
за кожен день прострочення.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду в частині стягнення з
відповідачів пені та не вбачає підстав
для задоволення апеляційної скарги в
цій частині. Пеня обрахована і стягнута
судом за період з 20 березня 2013 року по 19
березня 2014 року у межах річного строку
позовної давності, як це і передбачено
п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Таким чином, позов Банку є
обгрунтованим, оскільки ОСОБА_3
неналежно виконував умови кредитного
договору, тому позивач отримав право
вимоги як стягення заборгованості так
і дострокового повернення загальної
суми заборгованості за кредитним та
забезпечувальним договорами.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду також не спростовують.

Таким чином, перевіривши рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що місцевий суд ухвалив його з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а тому відсутні
підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 16 червня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Рішення місцевого і ухвала
апеляційного суду набрали законної
сили, але можуть бути оскаржені в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -