РІШЕННЯ іменем україни16 липня 2014 року

м. Київ Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:
Головуючого: Макарчука М.А., Суддів:
Леванчука А.О.,
Мазур Л.М., Маляренка А.В., Нагорняка
В.А., розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу,
за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 24 травня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13
листопада 2013 року, в с т а н о в
и л а: Позивач звернувся до суду з
позовом, обґрунтовуючи свої позовні
вимоги тим, що 01 листопада 2004 року він
позичив відповідачам ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 305000 грн, що в еквіваленті
складало 55000 доларів США, які були
передані у присутності свідка ОСОБА_7
та їх передача була засвідчена
підписом останнього. За умовами
розписки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 при
отриманні грошей, зобов'язалися
повернути гроші за першою вимогою,
проте відповідачі до теперішнього часу
гроші не повернули. З цих підстав
просив задовольнити заявлені
вимоги.Рішенням Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від
24 травня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13
листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
боргу - задоволено у повному обсязі.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_4 465791,36 грн з урахуванням
з встановленого індексу інфляції, а
також три проценти річних від
простроченої суми. Стягнуто солідарно
з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 1700
грн - державного мита. У касаційній
скарзі ОСОБА_6 просить рішення
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 24 травня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13
листопада 2013 року скасувати, і ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити, посилаючись
на порушення цим судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав. Відповідно до ч. 2
ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України
обставини справи, які законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування; кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень; доказування не може
грунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Частинами 1, 2 ст. 1047 ЦК України
встановлено, що договір позики
укладається в письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян. На підтвердження укладеного
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.Відповідно до
правової позиції Верховного Суду
України від 18 вересня 2013
року у справі № 6-63цс13 письмова форма
договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми
позичальнику.Договір позики є
двостороннім правочином, а також він є
одностороннім договором, оскільки
після укладення цього договору всі
обов'язки за договором позики, у тому
числі повернення предмета позики або
рівної кількості речей того ж роду та
такої ж якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права. За своєю суттю розписка
про отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи
договори позики, суди повинні виявляти
справжню правову природу укладеного
договору, незалежно від найменування
документа, і залежно від установлених
результатів робити відповідні правові
висновки.Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_4 та стягуючи солідарно із ОСОБА_5
та ОСОБА_6 на користь позивача 465791,36 грн
місцевий суд вважав, а апеляційний суд
погодився з таким висновком, що боргові
зобов'язання відповідачів
підтверджені розпискою
відповідачів.Проте вказаний висновок
зроблений без урахування приписів
ч. 2 ст. 1047 ЦК України і
всупереч вимог ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст. 60,
ч. 3 ст. 10 ЦПК України. Так
судом встановлено і зазначено у
судових рішенням, що на підтвердження
боргових зобов'язань відповідачів
позивач подав до суду письмові
документи (розписку) (а.с. 4, 261 т. 1).
Згідно позовної заяви розписка на
аркуші справи 4 т. 1 є копією, а із
клопотання позивача від 12
жовтня 2010 року (а.с. 101 т. 2) вбачається,
що розписка на аркуші справи 261 т. 1 є
оригіналом. Відповідно до висновків
судових експертиз від 26 березня 2010 року
(а.с. 43-48 т. 2) і від 02 грудня 2010 року
(а.с.114-116 т.2) розписка від 01
листопада 2004 року на аркуші справи 261 т.
1 не є оригіналом, а виконана за
допомогою електронного технічного
комплексу, в якому використовувався
знакодрукуючий пристрій із струмним
способом друку в кольоровому режимі.
Встановивши, що доводи позивача про
боргові зобов'язання відповідачів
ґрунтуються не на оригіналі боргового
зобов'язання, а на розписці, виконаній
за допомогою електронного технічного
комплексу, в якому використовувався
знакодрукуючий пристрій із струмним
способом друку в кольоровому режимі,
суди попередніх інстанцій ухвалили
рішення на підставі недопустимого
доказу, оскільки відповідно до ч. 2 ст.
1047 ЦК України на підтвердження
укладеного договору позики та його
умов може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми, а не її копія
чи документ, виготовлений за допомогою
технічних засобів.
Оскільки позивач не надав суду
розписки про передання ним грошових
коштів у розмірі 305 000 грн відповідачам
у позику, то постановлені у справі
судові рішення підлягають скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у позові. Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК
України колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в и р і ш и л а: Касаційну скаргу
ОСОБА_6 задовольнити. Рішення
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 24
травня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 13
листопада 2013 року скасувати і ухвалити
нове рішення.У задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення боргу відмовити. Рішення
оскарженню не підлягає. Головуючий:

Макарчук М.А. Судді:
Леванчук А.О.

Мазур Л.М.

Маляренко А.В.

Нагорняк В.А.