АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Апеляційне провадження №22-ц/796/7276/2014
інстанції - Волошин В.О.
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Іванченка М.М.

при секретарі Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 08 квітня 2014 року в
справі за позовом Шевченківської
районної в м. Києві державної
адміністрації до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про виселення без надання іншого
житлового приміщення та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до Шевченківської
районної в м. Києві державної
адміністрації, треті особи: Комунальне
підприємство «Житлово-експлуатаційна
контора «Золотоусівська», Комунальне
підприємство «Керуюча дирекція
Шевченківського району» про визнання
права користування житловим
приміщенням та реєстрації за місцем
постійного проживання, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач Шевченківська районна в місті
Києві державна адміністрація (далі по
тексту - позивач за первісним
позовом/відповідач за зустрічним
позовом) звернулася до Шевченківського
районного суду м. Києва з позовом до
відповідачів: ОСОБА_1 (далі по тексту -
відповідачка 1/позивачка за зустрічним
позовом), ОСОБА_3 (далі по тексту -
відповідачка 2), ОСОБА_4 (далі по тексту -
відповідачка 3), в якому просила суд:
виселити відповідачок 1-3 з кімнат
площею 12,4 кв.м. та 13,8 кв.м. відповідно,
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення на підставі ст. 116 ЖК
України.

Свої позовні вимоги позивач за
первісним позовом обґрунтовував тим,
що будинок АДРЕСА_1 передано до сфери
управління позивача за первісним
позовом. Під час перевірки законності
проживання осіб в цьому будинку було
встановлено, що відповідачі 1-3
проживають в кімнатах площею 12,4 кв.м. та
13,8 кв.м. відповідно, квартири АДРЕСА_1,
при цьому рішення щодо надання
відповідачам 1-3 спірних кімнат не
приймалося, ордер на жиле приміщення їм
не надавався, вселилися самовільно,
квартира неприватизована, а оскільки
відповідачами 1-3 було проігноровано
припис про виселення, позивач за
первісним позовом вимушений був
звернутись до суду з вказаним позовом
про примусове виселення.

Не погоджуючись з заявленими вимогами
відповідачка 1/позивачка за зустрічним
позовом звернулася до Шевченківського
районного суду м. Києва з зустрічним
позовом до позивача за первісним
позовом/відповідача за зустрічним
позовом, треті особи: КП «ЖЕК
«Золотоустівська» (далі по тексту -
третя особа 1), КП «Керуюча дирекція
Шевченківського району» (далі по
тексту - третя особа 2), в якому просила
суд: визнати за нею право користування
спірними кімнатами квартири АДРЕСА_1 та
зареєструвати її в цій квартирі. Свої
позовні вимоги позивачка за зустрічним
позовом обґрунтовувала тим, що вона
працювала на посаді робітника по
комплексному прибиранню та утриманню
будинків з прилеглими територіями з 17
квітня 1999р. по 17 грудня 2009р. в ЖЕК 402
Державного підприємства по утриманню
житлового фонду Радянського району м.
Києва, ЖЕК 1009 КП УЖГ Шевченківського
району м. Києва, КП «ЖЕК
«Золотоустівська» Шевченківської
районної у м. Києві ради, і вселилась
разом з членами своєї сім'ї в червні
2004р. до спірного жилого приміщення
правомірно, з дозволу адміністрації
підприємства в якому працювала,
оскільки відповідно до займаної посади
мала право на службове житло, при цьому
нею здійснювалась оплата послуг з
утримання будинку та прибудинкової
території, оплата вартості комунальних
послуг, вселення відбулось на підставі
рішення цехового комітету ЖЕК 1009 від 14
червня 2004р. Оскільки відповідач за
зустрічним позовом не визнає, що
вселення позивачки за зустрічним
позовом з членами її сім'ї відбулось
законно, вона вимушена була звернутись
до суду з вказаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 08.04.2014 року позов
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення без
надання іншого житлового приміщення -
задоволено.

Виселено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
народження, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3
народження з кімнат площею 12,4 кв.м і 13,8
кв.м. відповідно, квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь Шевченківської районної в
місті Києві державної адміністрації
судовий збір у розмірі по 35 (тридцять
п'ять) грн. 76 коп. з кожної.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до
Шевченківської районної в місті Києві
державної адміністрації, треті особи:
Комунальне підприємство
«Житлово-експлуатаційна контора
«Золотоустівська», Комунальне
підприємство «Керуюча дирекція
Шевченківського району» про визнання
права користування житловим
приміщенням та реєстрації за місцем
постійного проживання - залишено без
задоволення.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_1подала апеляційну скаргу, в якій
просила його скасувати та ухвалити
нове про задоволення зустрічного
позову про визнання права користування
житловим приміщенням та реєстрацію за
місцем постійного проживання, а в
задоволені позову про виселення без
надання іншого жилого приміщення
відмовити в повному обсязі.

В скарзі посилалася на те, що судом
залишено без уваги та не дано належної
оцінки її показам про те, що вона була
прописана на житловій площі батьків в
однокімнатній квартирі жилою площею 16
кв.м., мала двох неповнолітніх дочок та
потребувала поліпшення житлових умов,
саме тому поступила на роботу
двірником, так як там надавали службове
житло. Суд не взяв до уваги того, що
свідок ОСОБА_5 підтвердив, що вона була
поставлена на квартирний облік на
отримання разом з членами її сім'ї
службового житла, спочатку в КПУЖГ,
потім квартирна справа передана до
ЖЕКу 1009, і на момент звільнення свідка у
лютому 2009 року квартирна справа ОСОБА_1
була в наявності в КП «ЖЕК
«Золотоустівська». Те, що ОСОБА_1
перебувала на квартирній черзі на
отримання службового житла,
підтверджується листом Першого
заступника голови Шевченківської РДА
від 02.09.2009 за № 171-К-1643 ОСОБА_6, згідно
інформації Комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна контора
«Золотоустівська» Шевченківської
районної у м. Києві ради станом на 01.09.2009
року, ОСОБА_1 перебувала № 4 у черзі
працівників, зарахованих на отримання
службового житла (а.с. 100 т.1). Таким
чином, підтверджено покази свідка
ОСОБА_5 щодо ведення квартирної черги в
КП «ЖЕК «Золотоустівська», а також те,
що вже після звільнення ОСОБА_5
квартирна черга зберігалася,
документи, в тому числі квартирні
справи, також зберігалися, і працівники
отримували службове житло.

Вказувала на те, що правомірно була
поселена у спірне житлове приміщення,
що підтверджується нарахуванням
квартирної плати та комунальних
послуг, які оплачувались відповідачем
за первісним позовом. Крім того,
посилалась на те, що відсутність
спеціального ордеру на вселення у
спірну квартиру є наслідком
недобросовісної поведінки
компетентних органів, в обов'язки яких
входило видання такого ордеру, так як з
її сторони були виконані всі
пред'явлені їй вимоги, а також на
протязі більше 10 років виконувались
всі покладені на неї обов'язки.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_8 та її представник доводи скарги
підтримали.

Представник Шевченківської районної у
м. Києві державної адміністрації
заперечувала проти задоволення позову.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Осіб, які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення (ч. З ст. 116 ЖК
України).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, що відповідно до
Розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради Київської
міської державної адміністрації від 10
грудня 2010р. за № 1112 будинок АДРЕСА_1
передано позивачу за первісним до
сфери управління.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що відповідачки 1-3
проживають в кімнатах площею 12,4 кв.м. та
13,8 кв.м. квартири АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що відповідачі 1-3
вселились до спірних кімнат за
погодженням керівника ЖЕК 1009 КП УЖГ
Шевченківського району м. Києва в
червні 2004р., при цьому відповідачка 1
наголошувала, що мала погодження на
вселення її та членів її сім'ї:
відповідачок 2, 3 на підставі рішення
цехового комітету. Як вбачається з
матеріалів справи, на підставі рішення
цехового комітету від 14 червня 20004р.
(а.с. 42) було постановлено клопотати
перед адміністрацією КП УЖГ
Шевченківського району м. Києва про
надання відповідачці 1, з членами її
сім'ї вищезазначених спірних кімнат.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона
разом з відповідачкою 1 працювала
двірником у ЖЕК 1009 в Шевченківському
районі м. Києва. Свідку відомо, що на
засіданні Цехкому ЖЕКу 1009 було
прийнято рішення про надання згоди на
постановку відповідачки 1 на
квартирний облік. Заселення двірників,
зокрема і відповідачки 1 разом з
доньками (відповідачками 2, 3),
відбувалось у 2004 р., однак свідок
безпосередньо при заселенні не була
присутня. Також свідку відомо, що
відповідачка 1 сплачувала борг за
комунальні послуги за даним спірним
приміщенням.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона
працювала бухгалтером в ЖЕК 1009 та
займалась нарахуванням квартирної
плати та комунальних послуг, при цьому
будинок АДРЕСА_1 до компетенції свідка,
як бухгалтера підприємства не входив.
При цьому, бухгалтер нарахування плати
за комунальні послуги розпочинає з
відмітки паспортиста на ордері та таке
нарахування проводиться за фактом
користування комунальними послугами.
Хто розпочинав здійснювати
нарахування плати за комунальні
послуги відповідачці 1 свідку не
відомо, проте в папці з документами на
особовий рахунок останньої, при
проведенні звірки у 2012 р., документів на
заселення не виявилось, а тому, в
подальшому особовий рахунок було
закрито.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він
працював заступником начальника ЖЕК 1009
та вів списки працівників
підприємства, які потребують
покращення житлових умов та отримання
службового житла, для того, щоб стати на
квартирний облік потрібна була
обов'язкова прописка/реєстрація у м.
Києві. Також свідок повідомив суду, що
начальник ЖЕКу звертався до Управління
житлового господарства
Шевченківського району м. Києва про
надання дозволу на тимчасове заселення
будинку АДРЕСА_1, на підставі даної
доповідної видавались тимчасові
ордери - до повного відселення будинку.
Крім того, свідок бачив у ЖЕКу
тимчасовий ордер на заселення
відповідачки 1 у дану квартиру, який був
надрукований на половині листка
формату А4 та зберігався в бухгалтерії
ЖЕКу.

Задовольняючи первісний позов суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачки 1-3 вселились до спірного
жилого приміщення самоправно без
ордеру.

Колегія суддів з таким висновком не
погоджується, тому, що з вищенаведених
та встановлених судом обставин
вбачається, що позивачка вселилась до
спірного будинку на підставі ордеру
на тимчасове заселення, який потім був
втрачений одним з відповідачів та
якого не виявилось в документах, які
зберігались в ЖЕКу.

Вказані обставини підтверджуються як
письмовими доказами, клопотанням про
надання позивачу квартири, договором
найму, який був укладений з позивачем, а
потім був анульований, через
відсутність у папці позивача ордеру, а
також показами свідка ОСОБА_5, який вів
на підприємстві облік громадян, що
потребували поліпшення житла, та бачив
ордер на заселення, в документах
останньої.

Тобто висновок суду про те, що позивач
самоправно заселилась до житлових
приміщень, з яких вона виселена є
недоведеним та спростовується
наданими суду доказами.

Висновок суду про те, що позивачу не
видавався ордер на зайняття службового
житлового приміщення, як це
передбачено законом, колегія суддів не
приймає, тому, що як вбачається з
матеріалів справи і не було
спростовано відповідачами, позивач
була заселена до спірного жилого
приміщення у зв`язку з характером її
трудових відносин, так як працювала
двірником і повинна була проживати
поблизу від місця роботи.

Також судом було встановлено, що
позивачка пропрацювала двірником
більше десяти років що підтверджується
копією трудової книжки (а.с. 40-41),
відповідно до якої ОСОБА_1 дійсно
працювала з 17.04.1999 року по 17.12.2009 року на
посаді робітника з комплексного
прибирання та утримання будинків з
прилеглими територіями.

Судом також було встановлено, що
відповідачка перебувала на
квартирному обліку за місцем роботи, як
особа, що потребувала поліпшення
житлових умов.

Таким чином, видача позивачу ордеру на
тимчасове заселення, а не ордеру на
зайняття службового житлового
приміщення, є порушенням прав
останньої на отримання службового
житла, яке остання набула, у зв`язку з
перебуванням у трудових відносинах з
одним із відповідачів.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідно до
ст.. 125 ЖК України позивачка за основним
позовом та члени її родини не можуть
бути виселені з займаного ним
житлового приміщення без надання
іншого житла.

Суд першої інстанції безпідставно не
застосував дану норму до спірних
правовідносин, та дійшов помилкового
висновку про наявність підстав для
виселення, передбачених ст. 116 ЖК
України.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, щодо відсутності підстав
для визнання за позивачем за
зустрічним позовом права користування
на спірні приміщення.

При цьому колегія суддів, виходить з
того, що позивач за зустрічним позовом
не вірно обрала спосіб захисту. Окрім
заявлених позивачем за зустрічним
позовом вимог про визнання права
користування мали бути заявлені
вимоги, про зобов`язання відповідачів
надати спірному житлу статус
службового житла, та видати їй ордер на
підставі ст. 122 ЖК України, на зайняття
службового жилого приміщення, який
безпідставно не був виданий з
порушенням прав останньої.

Оскільки відповідач за основним
позовом, має право захистити свої
права, шляхом звернення до суду з новим
позовом, так як про порушення цього
права їй стало відомо, лише після того,
як позивач розпочав процедуру її
виселення, колегія суддів приходить до
висновку, що за встановлених обставин,
висновок суду про самоправне зайняття
відповідачами спірного житла є
передчасним.

Також судом першої інстанції,
безпідставно до даних правовідносин не
були застосовані норми Конституції
України, норми прямої дії.

Відповідно до ст.. 47 Конституції
України кожен має право на житло.
Держава створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу отримати
житло.

Громадяни, які потребують соціального
захисту, житло надається державою та
органом місцевого самоврядування
безоплатно. Ні хто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Враховуючи, що відповідачка ОСОБА_8
більше десяти років пропрацювала
двірником, і мала право на отримання
спірної квартири в якості службового
житла, вказане право було порушене
відповідачами, які безпідставно не
видали останній ордер на зайняття
службового жилого приміщення, а також
враховуючи, що іншого житла вона не має,
виселення останньої без надання іншого
житлового приміщення суперечить
вимогам закону.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 309, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 08 квітня 2014 року в
частині задоволення позову про
виселення скасувати та ухвалити нове
рішення яким в задоволенні позову
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення без
надання іншого житлового приміщення , -
відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20-ти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Судді: