Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Писаної Т.О.,Нагорняка
В.А., Юровської Г.В.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до Парпуровецької
сільської ради Вінницького району
Вінницької області, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 про скасування свідоцтва про
право особистої власності на житловий
будинок, встановлення факту, що має
юридичне значення та визнання права
власності на нерухоме майно у порядку
спадкування, за зустрічним позовом
ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_9,
Парпуровецької сільської ради про
визнання права власності на житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду
Вінницької області від 14 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що її батьки ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 перебували у зареєстрованому
шлюбі з 1948 року. За час спільного
проживання вони побудували житловий
будинок по АДРЕСА_1. З моменту
народження сторони у справі проживали
у цьому будинку.

Оскільки позивач вважає, що спірний
житловий будинок не мав статусу
колгоспного двору, просила суд
встановити факт належності спірного
домоволодіння до робочого двору;
скасувати видане їй 16 вересня 1988 року
на підставі рішення Виконавчого
комітету Вінницької районної ради
народних депутатів № 167 від 23 травня 1987
року свідоцтво про право власності,
згідно з яким будинок належить на праві
власності колгоспному двору і вона є
головою двору; та визнати за нею право
власності у порядку спадкування за
законом після смерті своїх батьків за
нормами чинного у той час цивільного
кодексу.

У травні 2013 року ОСОБА_7, ОСОБА_8
звернулися до суду з зустрічним
позовом, в якому зазначали, що на
підставі рішення Виконавчого комітету
Вінницької районної ради народних
депутатів № 167 від 23 травня 1987 року
ОСОБА_6

16 вересня 1988 року видане свідоцтво про
право особистої власності, згідно з
яким будинок належить на праві
власності колгоспному двору і позивач
є головою двору. До складу колгоспного
двору входили також вони та ОСОБА_9

Посилаючись на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9
втратили право на частку в майні
колгоспного двору, так як проживають у
м. Вінниці з 1998 року та 1999 року
відповідно, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, з
урахуванням змінених та уточнених
позовних вимог, просили визнати за ними
право власності на ціле домоволодіння
по АДРЕСА_1

Рішенням Вінницького районного суду
Вінницької області від 05 грудня 2013 року
позов ОСОБА_6 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_6 право
власності на 2/5 частки житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами по АДРЕСА_1. У задоволенні
решти позову ОСОБА_6 відмовлено.

Позов ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволено
частково. Визнано за кожною право
власності на 1/5 частку житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами по АДРЕСА_1. У задоволенні
решти зустрічного позову ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 відмовлено. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 14 лютого 2014 року рішення
суду першої інстанції в частині:
визнання за ОСОБА_6 права власності на
2/5 частки, за ОСОБА_7 - на 1/5 частку, за
ОСОБА_8 - на 1/5 частку житлового будинку
з господарськими будівлями та
спорудами по АДРЕСА_1; задоволення
позову ОСОБА_6 до Парпуровецької
сільської ради Вінницького району
Вінницької області, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 про визнання права власності на
нерухоме майно у порядку спадкування;
задоволення позову ОСОБА_7, ОСОБА_8 до
ОСОБА_6, ОСОБА_9, Парпуровецької
сільської ради про визнання права
власності на житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
скасовано та ухвалено у цій частині
нове рішення, яким у задоволенні
вказаних вимог відмовлено. У решті
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказані судові рішення
скасувати і залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

У поданих до суду запереченнях на
касаційну скаргу ОСОБА_7 зазначає, що
оскаржуване рішення апеляційного суду
є законним та обґрунтованим, у процесі
розгляду справи судом апеляційної
інстанції не порушені норми ні
матеріального, ні процесуального
права, а тому це судове рішення
необхідно залишити без змін, а
касаційну скаргу відхилити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Частково задовольняючи позовні вимоги
сторін, суд першої інстанції виходив із
того, що наявні в матеріалах справи
докази, у тому числі: витяги з
погосподарських книг, свідоцтво про
право особистої власності, матеріали
інвентарної справи, показання свідків,
дають підстави для висновку, що спірний
будинок відносився до суспільної групи
господарств - колгоспний двір, а тому
особи, які були членами цього двору, у
тому числі: ОСОБА_11, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, мають право на частку
в праві сумісної власності на підставі
статей 120, 123 ЦК УРСР.

Скасовуючи рішення місцевого суду у
частині позовних вимог, які ним були
задоволені, апеляційний суд виходив з
того, що місцевий суд у порушення вимог
статей 212-214 ЦПК України не з'ясував
належним чином фактичні обставини
справи щодо заявлених вимог; не
встановив, які правовідносини сторін
випливають з установлених обставин та
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин, що,
на думку колегії суддів, є
обов'язковими підставами для
скасування рішення суду.

Такого висновку апеляційний суд дійшов
безпідставно, оскільки в порушення
вимог статей 303, 304 ЦПК України сам не
виконав покладеного на нього
процесуальним кодексом обов'язку щодо
з'ясування фактичних обставин справи,
встановлення правовідносини сторін,
які випливають з установлених обставин
та правової норми, що підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, із змісту рішення суду
першої інстанції вбачається
встановлення місцевим судом наявності
між сторонами спору стосовно
правовідносини щодо права власності на
домоволодіння, що має статус
колгоспного двору. Встановлення
відповідного статусу спірного
домоволодіння місцевим судом зроблено
на підставі витягів з погосподарських
книг Парпуровецької сільської ради
Вінницького району Вінницької області.
Вказані обставини не оскаржувались ні
позивачем, ні відповідачами ні до
апеляційного суду, ні до суду
касаційної інстанції та є такими, що
сторонами визнані.

За таких обставин висновок
апеляційного суду щодо не встановлення
обставин та характеру правовідносин
між сторонами спору не відповідає
дійсності. При цьому, апеляційним судом
не вказані, які правовідносини
встановлені ним та на підставі яких
встановлених обставин. Без
встановлення вказаних обставин,
апеляційний суд взагалі залишив спір
без вирішення. Крім того, апеляційний
суд дійшов неправильного висновку, що
місцевий суд при вирішенні спору
вийшов за межі позову, оскільки у
порушення ст. 11 ЦПК України визначив за
сторонами частки в спірному нерухомому
майні за відсутності таких вимог,
оскільки наслідком вирішення спору за
вимогами про право власності на майно,
що перебуває у спільній власності є
визнання такого права з урахуванням
режиму його використання: або із
визначенням належних кожному часток,
або у спільну сумісну власність без
визначення часток. Також, незалежно від
вимог позивачів за первісним та
зустрічним позовами, спір щодо права
власності на спільне майно повинен
бути вирішеним як щодо позивачів, так і
відповідачів.

З огляду на зазначене, рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає
вимогам статей 213, 214 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
передчасного вирішення спору. За таких
обставин колегія суддів вважає, що
апеляційний суд не виконав своїх
обов'язків, визначених законом, а тому
рішення підлягає скасуванню з
передачею справи на новий апеляційний
розгляд відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 14 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
А.О. Леванчук В.А. Нагорняк Т.О. Писана
Г.В. Юровська