Справа № 462/7709/13
Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/783/3280/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю : представника позивача Швед
В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на рішення Залізничного районного суду
м. Львова від 12 березня 2014 року у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення та зняття
з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено частково. Виселено ОСОБА_3
та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

Знято з реєстраційного обліку за
адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

В решті заявлених позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судовий
збір на користь позивача у розмірі 114,70
грн.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_3 та
ОСОБА_4.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає,
що вважає рішення таким, що ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та без повного
з»ясування обставин, що мають значення
для справи. Зокрема, судом безпідставно
не взято до уваги , що 06.11.2013 року
Залізничним районним судом м. Львова
вже було ухвалено рішення за позовом
ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» про той самий предмет
та з тих самих підстав, яким виселено
ОСОБА_6 з квартири, а у частині
виселення інших мешканців квартири
відмовлено за безпідставністю та
необґрунтованістю, оскільки позивач не
довів проживання інших мешканців у
квартирі. Відтак висновок суду про те,
що питання виселення ОСОБА_3 даним
судовим рішенням не вирішувалось є
таким, що не відповідає обставинам
справи. Крім цього, судом не враховано
вимоги ЗУ «Про іпотеку», яким
передбачено, що предмет іпотеки
передається у користування виключно на
підставі згоди іпотекодержателя
(позивача), а відтак реєстрація
відповідачів у квартирі проведена з
відома позивача, а тому не може
слугувати доказом необізнаності про
реєстрацію та проживання інших
мешканців у квартирі крім ОСОБА_6
Рішення суду набрало законної сили та
не оскаржувалось позивачем, а відтак
можна дійти висновку, що останній з ним
погодився. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким залишити позов без розгляду.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі зазначає,
що рішення ухвалене з порушенням вимог
матеріального та процесуального права
та без повного з»ясування обставин, що
мають значення для справи. Щодо
незаконності рішення наводить такі ж
мотиви як ОСОБА_3, посилаючись на
наявність рішення Залізничного
районного суду м.Львова від 06.11.2013 року
за позовом ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» про
виселення . Крім цього зазначає, що
судом не взято до уваги довідку ЛМКП
«Граніт», яка міститься в матеріалах
справи з якої вбачається, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 зареєстровані у квартирі в
грудні 2007 року, а ОСОБА_4 у квітні 2008
року, що є підтвердженням дати
фактичної реєстрації, а відтак доводи
позивача про необізнаність про
зареєстрованих осіб в квартирі є
безпідставними та таким, що не
заслуговують на увагу. Просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про залишення позову без
розгляду.

Відповідач по справі ОСОБА_3 в повторне
судове засідання не з»явився, тому
справа слухалася у його відсутності,
оскільки такий був належно
повідомлений про день і час судового
засідання про що розписався на
повідомленні (а.с.133).

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника
позивача Швед В.Я. на заперечення
доводів апеляційної скарги, вивчивши
матеріали цивільної справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що 08.09.2010 року Залізничним
районним судом м. Львова ухвалено
рішення про солідарне стягнення з
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь ПАТ
«Фольксбанк» заборгованості за
кредитним договором № КF 45867, договором
поруки № РО 91801 від 05.12.2007 року в розмірі
127 601, 89 доларів США, що еквівалентно 980
365, 32 грн., а також судові витрати в
розмірі 1700 грн. державного мита та 120
грн. витрат на інформаційно - технічне
забезпечення розгляду справи ( а.с.4).

У відповідності до рішення загальних
зборів акціонерів ( протокол №48 від
11.10.2013р) ПАТ «Фольксбанк» було
перейменовано на ПАТ «ВіЕсБанк» і
такий є правонаступником всіх прав та
обов»язків ПАТ «ФольксБанк», що
підтверджується витягом із статуту ПАТ
«ВіЕсБанк» та випискою із Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

Судом також встановлено, що для
забезпечення виконання зобов»язання
за кредитним договором №КF 45867 між
Банком та ОСОБА_6 05.12.2007 року був
укладений договір іпотеки, згідно
якого іпотекодавець передала в іпотеку
позивачу нерухоме майно, а саме
квартиру АДРЕСА_1, належну їй на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу від 27.07.2007р. Згідно умов
договору іпотеки у разі порушення умов,
визначених кредитним договором, банк
має право достроково звернути
стягнення на предмет іпотеки (а.с. 6-8).

Згідно рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 06.11.2012 року вирішено
виселити ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 у м.
Львові, а щодо вимоги про виселення
інших мешканців із вказаної квартири,
то у задоволенні такої відмовлено за
безпідставністю та необґрунтованістю,
оскільки позивачем не доведено та не
надано жодних доказів на підтвердження
того факту, що у зазначеній квартирі
проживають інші мешканці. ( а.с.5), а
відтак доводи апелянта про залишення
без розгляду позовної заяви позивача з
цих підстав не заслуговують на увагу. (
а. с. 5) .

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей.

Із матеріалів справи не встановлено, що
позивач звертався із позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та з цього приводу судом не приймалося
рішення.

Окрім цього, в порядку виконання
рішення суду від 08.09.2010 року спірна
квартира не виставлялася на торги та не
продана.

Відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
зареєстровані у спірній квартирі та є
членами сім»ї власника ОСОБА_6, яку
знято з реєстрації та виселено ( а.с.14)
Інший відповідач ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.85).

Постановляючи рішення суду про
виселення із спірної квартири ОСОБА_3
та ОСОБА_4 суд виходив із вимог ст. 40
Закону України «Про іпотеку» та вважав,
що повідомлення відповідачів про
виселення протягом 30-ти днів є
підставою для їх виселення та зняття з
реєстрації без рішення суду про
звернення стягнення на предмет іпотеки
чи без зміни власника.

З такими висновками суду колегія не
погоджується.

Згідно ст. 309 ч.1 п.4 підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Так як рішення суду постановлено з
порушенням норм матеріального права,
не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку про скасування оскаржуваного
рішення суду та ухвалення нового
рішення.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 12 березня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити Публічному акціонерному
товариству «ВіЕсБанк» у задоволенні
позову.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене до Вищого Спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на протязі двадцяти
днів з дня набрання рішенням законної
сили.

Головуючий
Ю.Р.Мікуш

Судді
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин