Справа № 522/3752/14-ц
Провадження № 2-п/522/287/14
УХВАЛА

16 липня 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі заяву
ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 26 травня 2014 року по цивільній
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
суми заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту.

Заочним рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 26 травня 2014
року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк»
були задоволені та стягнуто солідарно
з відповідачів на його користь
заборгованість за кредитним договором
№0 від 17 травня 2007 року в розмірі 32
714, 94 дол. США, що за курсом НБУ станом на
25 лютого 2014 рік становить 295 667, 81 грн., а
також суму судового збору у розмірі 2
956, 68 грн.

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про
перегляд вищевказаного заочного
рішення, посилаючись на те, що вона не
отримувала судових повісток про
призначення справи до розгляду, а тому
її неявка у судове засідання мала
поважні причини.

Також зазначає, що у судовому
засіданні не було доведено, що Банком
було виконано свій обов'язок та
зараховано кредитні кошти на її
поточний рахунок для подальшого їх
використання за цільовим призначенням.
Тому судом не були з'ясовані всі
обставини справи при винесенні
вищевказаного заочного рішення.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала
вищевказану заяву у повному обсязі та
просила її задовольнити.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» у
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд
заочного рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 26 травня 2014
року, та вказала, що відповідачі
належним чином повідомлялись про час
та місце розгляду справи, тому їх
неявка у судове засідання не мала
поважних причин.

ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась,
про час та місце розгляду заяви
повідомлялась належним чином згідно
вимог ст. 74 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦПК неявка осіб,
належним чином повідомлених про час і
місце судового засідання, не
перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до правила ст. 228 ЦПК України
заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
суд дійшов висновку про
необґрунтованість заяви про перегляд
заочного рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 26 травня 2014
року, тому така заява не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне
рішення підлягає скасуванню, якщо
судом буде встановлено, що відповідач
не з'явився в судове засідання та не
повідомив про причини неявки з
поважних причин і докази, на які він
посилається, мають істотне значення
для правильного вирішення справи.
Таким чином, підставою для скасування
заочного рішення є дві одночасно
наявні умови - поважність причин неявки
відповідача у судове засідання та
представлення доказів, що мають
істотне значення для правильного
вирішення справи. За змістом
наведеного правила ці докази повинні
мати таке істотне значення для
вирішення справи, аби їх врахування
мали б змінити рішення суду по суті.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
про дату, час та місце судового
засідання повідомлялись належним
чином у відповідності до ст. 74 ЦПК
України за місцем їх реєстрації.

У відповідності до п. 99 Правил надання
послуг поштового зв'язку, затвердженою
Постановою Кабінету Міністрів України
від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані
поштові відправлення, у тому числі
рекомендовані листи з позначкою
«Судова повістка», рекомендовані
повідомлення про вручення поштових
відправлень, поштових переказів,
повідомлення про надходження
електронних поштових переказів, які не
були вручені під час доставки, повторні
повідомлення про надходження
реєстрованих поштових відправлень,
поштових переказів, адресовані
фізичним особам, під час доставки за
зазначеною адресою або під час
вручення в об'єкті поштового зв'язку
вручаються адресату, а у разі його
відсутності - повнолітньому члену сім'ї
за умови пред'явлення документа, що
посвідчує особу, а також документа, що
посвідчує родинні зв'язки з адресатом
(свідоцтво про народження, свідоцтво
про шлюб тощо), чи рішення органу опіки
і піклування про призначення їх
опікунами чи піклувальниками. У разі
відсутності адресата або повнолітніх
членів його сім'ї до абонентської
поштової скриньки адресата
вкладається повідомлення про
надходження зазначеного реєстрованого
поштового відправлення, поштового
переказу, рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення, поштового переказу.

У відповідності до п. 116 цих Правил, у
разі неможливості вручення
одержувачам поштові відправлення,
внутрішні поштові перекази
зберігаються об'єктом поштового
зв'язку місця призначення протягом
одного місяця з дня їх надходження. П. 119
Правил передбачено, що після
закінчення встановленого строку
зберігання поштові відправлення
вважаються такими, що не вручені,
поштові перекази - не виплачені.
Невручені поштові відправлення
зберігаються об'єктом поштового
зв'язку до закінчення шестимісячного
строку з дня прийняття їх для
пересилання, невиплачені поштові
перекази - протягом трьох років з дня
прийняття їх для пересилання. Протягом
зазначеного строку відправник/адресат
може звернутися до оператора поштового
зв'язку щодо одержання такого
поштового відправлення, коштів за
таким поштовим переказом.

До суду повернулись поштові
повідомлення форми Ф-119 від 14 травня 2014
року за спливом строку зберігання (а. с.
58-59), що свідчить про те, що відповідачі
до операторів поштового зв'язку не
звертались. Вищевикладене свідчить про
недобросовісне виконання
процесуальних обов'язків ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, тому суд вважає, що останні про
розгляд справи були сповіщені належним
чином. У зв'язку з цим, суд провів
заочний розгляд справи у відповідності
до ст. 224 ЦПК України.

Таким чином, ОСОБА_1 не довела, що вона
не з'явилась в судове засідання з
поважних причин, а відповідно не
довела, що розгляд справи слід було
відкласти через її неявку.

Стосовно другої частини підстави для
перегляду заочного рішення, то суд
виходить з того, що відповідачкою не
наведено та не представлено жодного
доказу, що має істотне значення для
правильного вирішення справи, виходячи
з наступного.

Під час винесення судом заочного
рішення від 26 травня 2014 року було
встановлено, що 17 травня 2007 року АКІБ
«УкрСиббанк» уклав з ОСОБА_1 договір
про надання споживчого кредиту №
0, відповідно до якого Банк надав
відповідачці кредит (грошові кошти) в
іноземній валюті в сумі 40 000, 00 дол. США
на строк до 17 травня 2021 року зі сплатою
12, 50 % річних за користування кредитом. У
судовому засіданні також було
доведено, що Банком було виконано свій
обов'язок та зараховано кредитні кошти
на поточний рахунок ОСОБА_1 для
подальшого їх використання за цільовим
призначенням.

Оскільки ОСОБА_1 не здійснювала
платежів для погашення суми
заборгованості по кредиту та по
нарахованим відсоткам, у неї виникла
заборгованість за кредитом та
процентами, яка станом на 25 лютого 2014
рік становить 32 714, 94 дол. США, що за
курсом НБУ станом на 25 лютого 2014 рік
становить 295 667, 81 грн.

Тому саме виходячи з вищевикладеного
суд дійшов висновку про стягнення з
відповідачів на користь ПАТ
«УкрСиббанк» заборгованість за
кредитним договором №0 від 17
травня 2007 року у вищевказаному розмірі,
що спростовує доводи ОСОБА_1 про
безпідставність стягнення суми позики
з відповідачів.

Згідно з ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Таким чином, у суду відсутні підстави
для задоволення заяви про перегляд
заочного рішення, оскільки відсутні
обидві підстави для задоволення такої
заяви, а саме судом не було встановлено,
що відповідачі не з'явились в судове
засідання з поважних причин та не надав
жодного нового доказу, що міг би
істотно вплинути на розгляд справи та
на рішення суду в цілому.

При цьому суд виходить з принципу
недопустимості скасування рішення
суду за відсутності достатніх та
законних підстав для того, а також з
формальних міркувань.

У відповідності із п. 1 ч. 3 ст. 231 ЦПК
України у результаті розгляду заяви
про перегляд заочного рішення суд
своєю ухвалою залишає заяву без
задоволення.

Керуючись ст. ст.74, 208-210, 228, 231, 232 ЦПК
України суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про
перегляд заочного рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 26 травня 2014 року по цивільній
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту, -
відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Рішення суду може бути оскаржене
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Одеської області
через Приморський районний суд м. Одеси
протягом десяти днів з дня
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення.

Суддя
Ю.Б. Свячена