Номер провадження: 22-ц/785/6538/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Кварталової А.М., Фальчука В.П.,

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 28 травня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н
О В И Л А:

У грудні 2012 року представник ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 звернувся до районного суду з
позовом до ОСОБА_4 про зміну розміру
аліментів, розірвання шлюбу,
оспорювання батьківства, виключення
відомостей як батька дитини з актового
запису про народження дитини,
мотивуючи це тим, що рішенням
Малиновського районного суду м. Одеси
від 08 квітня 2013 року з позивача
стягуються на користь відповідачки
аліменти в розмірі:

- ? частки з усіх доходів на утримання
неповнолітньої доньки ОСОБА_5, 2013 року
народження, до досягнення дитиною
повноліття;

- 1/10 частки з усіх доходів на користь
ОСОБА_4 до досягнення донькою
трирічного віку.

На даний час, матеріальне становище
позивача змінилося, він не має
постійного заробітку, має
нерегулярний, мінливий дохід, у зв"язку
з чим не має можливості сплачувати у
такому розмірі аліменти.

На підставі викладеного, з урахуванням
уточнених позовних вимог (а.с.148),
позивач просив:

- змінити розмір стягуваних на користь
відповідачки та неповнолітньої дитини
аліменти, встановивши їх у твердій
грошовій сумі в таких розмірах:

* в сумі 1200 гривень щомісячно на
утримання неповнолітньої ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з дати
ухвалення рішення і до досягнення
дитиною повноліття;

* в сумі 300 гривень щомісячно на користь
ОСОБА_4, починаючи з дати ухвалення
рішення і до досягнення ОСОБА_5
трирічного віку.

- розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2
та ОСОБА_4, зареєстрований 30.07.2011 року
Першим Приморським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Одеського міського управління юстиції;

- призначити судово-медичну генетичну
експертизу;

- за наслідками судово-медичної
генетичної експертизи виключити з
актового запису про народження дитини
ОСОБА_5, відомості як батька ОСОБА_2.

Ухвалою Суворовського районного суду
м.Одеси від 11.12.2013 року виділено в
самостійне провадження позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу
(а.с.11).

Ухвалою Суворовського районного суду
м.Одеси від 28.05.2014 року позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 в частині оспорювання
батьківства та виключення відомостей з
актового запису про народження дитини -
залишено без розгляду на підставі п.5
ч.1 ст.207 ЦПК України.

Рішенням Суворовського районного суду
м.Одеси від 28.05.2014 року позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зміну розміру
аліментів залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
до суду апеляційної інстанції
звернувся представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення Суворовського районного суду
м.Одеси від 28.05.2014 року скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги позивача, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
при ухваленні рішення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено,
матеріалами справи підтверджується,
що:

- сторони мають малолітню дочку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копію
свідоцтва про народження. (а.с. 8);

- батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_2;

- рішенням Малиновського районного
суду міста Одеси від 08 квітня 2013 року з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 були стягнути
аліменти на утримання малолітньої
дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4
частини з усіх видів доходів але не
менш ніж 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, щомісячно
починаючи з 07.02.2013 року до досягнення
дитиною повноліття, тобто до 20.01.2031
року. Крім того, з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 були стягнути аліменти у
розмірі 1/10 частки з усіх видів доходів
до досягнення ОСОБА_5 трьох років, тобто
до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 9).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову про зміну розміру
аліментів, суд першої інстанції
виходив з того, що у позивача після
ухвалення судом рішення від 21 травня 2013
року матеріальний або сімейний стан не
змінився, погіршення стану здоров'я не
відбулося, а інших випадків позивачем
наведено не було. Належних доказів на
підтвердження обставин про зміну
матеріального стану та наявність
підстав для змін розміру аліментів
вбік зменшення представником позивача
не надано.

Такі висновки суду є правильними,
оскільки відповідають обставинам
справи і засновані на законодавстві.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН
про права дитини від 20листопада 1989
року, яка ратифікована постановою
Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27
лютого 1991 року та набула чинності для
України 27 вересня 1991 року, держава
визнає право кожної дитини на рівень
життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку дитини. Батьки
або інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки
зобов`язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181
СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров`я та матеріальне
становище дитини; стан здоров`я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у ;платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини,батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України
розмір аліментів визначається у частці
від заробітку (доходу) матері, батька
дитини.

Частина 1 ст. 192 СК України передбачає,
що розмір аліментів, визначений за
рішенням суду або за домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров`я когось із них та в інших
випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від травня 2006
року застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» розмір аліментів,
визначений судовим рішенням або за
домовленістю між батьками, суд може
змінити за позовом платника або
одержувача аліментів у зв`язку зі
зміною матеріального чи сімейного
стану, погіршення чи поліпшення
здоров`я когось із них.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Сутність заявленого представником
ОСОБА_2 позову про зменшення розміру
аліментів зведена до того, що на час
ухвалення рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 08 квітня 2013
року , яким з нього було стягнуто на
користь ОСОБА_4 на утримання
неповнолітньої дочки ОСОБА_6 аліменти у
розмірі 1/4 частини з усіх видів
заробітку та доходу та на користь
дружини ОСОБА_4 до досягнення дитиною
3-х років 1/10 частину з усіх видів
заробітку та доходу, він мав стабільний
та регулярний заробіток. Але в
подальшому його матеріальний стан
змінився, зокрема він втратив постійну
роботі і має нерегулярний заробіток.

Також зазначає, що після ухвалення
рішення про стягнення аліментів
змінився його сімейний стан.

Зі змісту рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 08 квітня 2013
року вбачається, що суд, визначаючи
розмір аліментів врахував положення
ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я
та матеріальне становище платника
аліментів та те , що відповідач ОСОБА_2
є здоровою особою, працює другим
помічником капітана, інших утриманців
немає. Також судом встановлено, що з
червня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4
сумісно не проживають, спільного
господарства не ведуть.

Таким чином, обставини, які позивачем
зазначені у якості підстави для зміни
розміру аліментів в порядку ст. 192 СК
України існували на час ухвалення
рішення суду про визначення розміру
аліментів від 08.04.2013 року і
враховувалися судом при визначенні
розміру аліментів. Позивачем не надано
доказів про те, що після постановлення
рішення суду і його вступу в закону
силу змінився його матеріальний або
сімейний стан або відбулося погіршення
його здоров`я.

З копії трудової книжки ОСОБА_2,
представленої суду першої інстанції
представником позивача вбачається, що
ОСОБА_2 працював оператором котельної
КП «Теплопостачання м. Одеси» з 15.10.2011
року до 14.05.2012 року, після чого був
звільнений у зв`язку із закінченням
строку дії договору на підстав ст. 36 ч.2
КЗпП України (а. с. 75).

Отже на час ухвалення рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 08 квітня 2013 року про стягнення
аліментів відсутні докази про
наявність на той час у ОСОБА_2
постійної роботи.

Разом з тим згідно відповіді від 30.01.2014
року за підписом директора медичного
центру Одеської національної морської
академії «Академмарін» на запит
слідчого СО Малиновського РВ ОМУ ГУМВС
України в Одеській області в
провадженні якого знаходиться
кримінальне провадження за ст. 382 ч.1 КК
України щодо невиконання ОСОБА_2
рішення суду від 08.04.2013 року про
стягнення з нього аліментів на
утримання дитини (а. с. 26), вбачається, що
ОСОБА_2 знаходиться під медичним
наглядом даного закладу з 2004 року по 20013
роки і за цей період він 8 разів
проходив перед рейсове медичне
обстеження. Будь-яких відхилень у стані
здоров`я ОСОБА_2 не виявлено і він
визнаний годним для роботи за
спеціальністю штурмана в умовах рейсу
(останнє обстеження 26.03.2013 року) (а. с. 1250.

Тобто районним судом у рішенні про
стягнення аліментів від 08.04.2013 року
обґрунтовано зазначено про те, що
ОСОБА_2 є здоровою особою і працює
другим помічником капітану.

Крім того, згідно виписки з медичної
карти ОСОБА_2 від 15.01.2014 року, виданої
на вимогу хворого, вбачається
наявність хронічного гастродуодениту,
ремісія, поліпи жовчного міхура,
остеохондроз шийного відділу хребта
тощо (а. с. 76). Проте з висновку також
вбачається, що ОСОБА_2 оглядається у
поліклініці з 2005 року і зазначені
хвороби є хронічними. Разом з тим із
вказаної виписки не вбачається, що дані
хвороби були набуті ОСОБА_2 саме після
ухвалення рішення про стягнення
аліментів від 08.04.2013 року. Крім того, на
час видання вказаної виписки на вимогу
хворого - 15.01.2014 року, ОСОБА_2 згідно
відповіді Державної прикордонної
служби України перебував поза межами
України, звідки виїхав 22.10.2013 року
авіарейсом Київ-Франкфурт та
повернувся в Україну 02.03.2014 року
авіарейсом Москва-Одеса, до цього
ОСОБА_2 перебував за кордоном з 14.04.2013
року до 17.08.2013 року (а. с. 149).

Зі змісту рішення суду про стягнення
аліментів від 08.04.2013 року, яке набрало
законної сили 19.04.2013 року і сторонами не
оскаржувалося, вбачається, що
відповідач ОСОБА_2 визнавав заявлені
позивачем ОСОБА_4 вимоги про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини та на її утримання до досягнення
дитиною трьох років у розмірі 1/4 та 1/10
частини від усіх видів заробітку та
доходу відповідно.

При таких обставинах висновок
районного суду про відсутність підстав
для задоволення вимог ОСОБА_2 про зміну
розміру аліментів, встановлених
рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 08 квітня 2013 року, є
правильним, оскільки відповідає
встановленим у справі обставинам і
заснований на законі.

Доводи апеляційної скарги про те, що у
позивача після ухвалення рішення про
стягнення аліментів на утримання
дитини та дружин до трьох років,
змінився матеріальний та сімейний стан
не можуть бути взятими до уваги,
оскільки на час ухвалення рішення від
08.04.2013 року позивач і відповідач будучи
у зареєстрованому шлюбі не проживали
разом, не підтримували шлюбні стосунки
та не вели спільне господарство з
червня 2012 року та ОСОБА_2 не мав
постійного місця роботи, оскільки
звільнився з останнього місця роботи у
травні 2012 року у зв`язку із закінченням
строку дії договору. Разом з тим
позивач з 2004 по 2013 роки включно
працював за спеціальністю штурман
далекого плавання і періодично
знаходився у рейсах, проходячи перед
рейсами медичні обстеження, за
результатами яких визнавався годним до
виконання своїх обов`язків за своєю
спеціальністю в умовах рейсів.

Не застосування судом у рішенні від
08.04.2013 року положень ст. 184 СК України
щодо стягнення аліментів у твердій
грошовій сумі та призначення їх у
частці від заробітку до особи, яка не
має постійного місця роботи, але
визнавала такі вимоги в суді і
погоджувалася на стягнення аліментів у
частці від заробітку (доходу), за умови
існування вказаних обставин на час
ухвалення рішення та не зміни їх у
подальшому, не надання платником
аліментів доказів про зміну його
сімейного стану (створення нової сім`ї,
поява дітей в новому шлюбі, утриманців
тощо) або про погіршення стану здоров`я,
яке унеможливлює підтримання укладу
життя, який існував до цього та зокрема
можливості роботи в умовах рейсів, не
надає правових підстав для зміни в
порядку ст. 192 СК України розміру
аліментів визначених судом у рішенні
про стягнення аліментів від 08 квітня
2013 року.

Інших доводів, які є підставою для
скасування рішення суду апелянтом не
наведено.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
при вирішенні справи порушень
матеріального та процесуального права,
які є підставою для скасування
судового рішення, не допустив, а
наведені в скарзі доводи правильність
висновків суду не спростовують,
внаслідок чого апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України,
судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 28 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, проте може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили ухвалою суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
А.М. Кварталова

В.П. Фальчук