Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1997/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Крімченко С. А.
Доповідач Черненко В. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

16.07.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого
судді - Черненко В.В.

судді - Кодрул М.А.
Чорнобривець О.С.

за участю
секретаря - Кечкіна А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Олександрійського міськрайонного
суду Кіровоградської області від 05.06.2014
року по справі за позовом ОСОБА_3
ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про припинення права
на частку у спільному майні,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 , ОСОБА_5 звернулися у суд з
позовом до ОСОБА_2 про припинення права
на частку у спільному майні . На
обґрунтування позовних вимог позивачі
зазначили, що на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 24 грудня 2012 року, виданого на
підставі розпорядження
Олександрійського міського голови №
21622 від 12.12.2013р., зареєстрованого
Олександрійським КМБТІ 29.12.2012р. за р/н
38794360, номер запису 9526 в книзі № 68,
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві
спільної сумісної власності належить
двокімнатна квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 44.0 кв.м , у тому числі
житловою 24.7 кв.м.. Частка кожного зі
співвласників у праві спільної
сумісної власності становить по 1/3
частині.

Зазначена квартира набута
позивачами та відповідачем у період
шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 шляхом
приватизації квартири усіма
зареєстрованими у ній мешканцями,
включаючи ОСОБА_5

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду від 12 лютого 2014
року по справі № 398/9355/13-ц шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Позивач зазначив, що у
відповідності до частини 2 статті 183 ЦК
України неподільною є річ, яку не можна
поділити без втрати її цільового
призначення.

Як встановлено ст. 47 ЖК
Української РСР, норма жилої площі в
Українській РСР встановлюється в
розмірі 13.65 квадратного метру на одну
особу. Частиною 2 ст. 66 цього ж Кодексу
передбачено, що норма загальної площі
встановлюється у розмірі 21 квадратного
метра на одну особу.

Зазначили , що спірна квартира,
житлова площа якої становить 24.7 м кв. , а
загальна - 44,0 м кв. не може бути поділена
між трьома співвласниками, є
неподільною, 1/3 частка квартири є
незначною (14.7 м кв. загальної площі, при
нормі 21 м кв.) та не може бути виділена в
натурі.

Позивачі зазначили , що з відповідачем
у них склались неприязні стосунки.
Відповідач не бажає приймати участь в
утриманні квартири, що є порушенням
ст.ст. 322, 360 ЦК України, тому спільне
володіння і користування квартирою є
неможливим. Позивачі мають намір
здійснити у квартирі ремонт, привести
її у стан, придатний для проживання в
ній, збільшивши таким чином її
вартість. Поведінка відповідача, який
фактично одноособово використовує
спільну квартиру, унеможливлює
втілення зазначених планів позивачів.

Вважають , що припинення
права відповідача на 1/3 на частку у
спільному майні за рішенням суду не
завдасть істотної шкоди його
інтересам, а член його сім'ї ОСОБА_5
матиме від цього лише позитивні
наслідки.

При зверненні до суду з позовом
позивачами на депозитний рахунок суду
у відповідності до ч. 2 ст. 365 ЦК України
внесена вартість 1/3 частки спірної
квартири, визначена звітом про
проведення незалежної оцінки для
визначення ринкової вартості
нерухомого майна, складеним суб'єктом
оціночної діяльності ОСОБА_6

Зазначають, що з розміщених у
мережі Інтернет та у місцевій пресі
оголошень, за внесені позивачами на
депозитний рахунок суду кошти цілком
можливо придбати квартиру або житловий
будинок на території м. Олександрії, що
свідчить про відсутність шкоди для
інтересів відповідача у разі
припинення його права на частку у
спільному майні.

Крім того, припинення права
власності на частку в квартирі не
припиняє права на проживання у ній,
оскільки місце проживання ОСОБА_2
зареєстроване в спірній квартирі у
встановленому законом порядку.

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 05.06.2014 року позовні вимоги
задоволено.

Суд припинив право власності
ОСОБА_2 на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1 .Зобов'язав територіальне
управління Державної судової
адміністрації України в
Кіровоградській області перерахувати
ОСОБА_2 з депозитного рахунку
територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Кіровоградській області (р/р 0784,
МФО 823016) компенсацію в розмірі 38336 грн.
за його частку в квартирі АДРЕСА_1, яка
внесена ОСОБА_3 згідно квитанції
№981558.280.1 від 11.01.2014 року.Стягнув з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_5 по
191 грн.68 коп. кожному судового збору.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з
порушенням норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно ст.303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції встановив, на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 24 грудня 2012 року,
виданого відповідно розпорядження
Олександрійського міського голови №
21622 від 12.12.2013р., зареєстрованого
Олександрійським КМБТІ 29.12.2012р. за р/н
38794360, номер запису 9526 в книзі № 68,
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві
спільної сумісної власності належить
двокімнатна квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 44.0 м.кв. , у тому числі
житловою 24.7 м2. Частка кожного зі
співвласників у праві спільної
сумісної власності становить по 1/3
частині.

Встановив, що шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 розірваний 12.02.2014 року . В
спірній квартирі на даний час
проживають відповідач ОСОБА_2 та його
дочка ОСОБА_5, позивач ОСОБА_3
знаходиться на заробітках, але її
постійним місцем проживання є дана
квартира.

Суд першої інстанції зазначив, що
судом встановлено , що між сторонами
склалися неприязні стосунки, спільне
володіння та користування даною
квартирою є неможливим .

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідно до положень статей 21, 24, 41
Конституції України, статей 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, в тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий
режим спільної часткової власності
визначається главою 26 ЦК України з
урахуванням інтересів усіх її
учасників. Володіння, користування та
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди -
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток, співвласники при
здійсненні зазначених правомочностей
мають рівні права.

Відповідно до частин першої, другої
статті 364 ЦК України кожен із
співвласників спільної часткової
власності має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав , передбачених ст.
365 ЦК України.

Згідно ст.365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї. Суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Суд першої інстанції встановив , що
відповідно висновку експертного
дослідження вартості двокімнатної
квартири АДРЕСА_1, наданого суб'єктом
оціночної діяльності ОСОБА_6 ринкова
вартість квартири становить 115008 грн., в
тому числі вартість 1/3 частини об'єкту
оцінки становить 38336 грн. Позивачами
на депозитний рахунок внесена
визначена вартість 1/3 частки даної
квартири -38336 грн., про що надана суду
квитанція №981558.280.1 від 11.01.2014 року.

Суд першої інстанції зазначив, що
частина 4 ст. 156 ЖКУ встановлює, що
припинення сімейних відносин з
власником квартири не позбавляє членів
його сім`ї права користування займаним
житловим приміщенням.

Водночас, за відсутності у
власника та колишніх членів сім'ї
домовленості про безоплатне
користування житлом останні мають
вносити квартирну плату і оплачувати
комунальні послуги на тих же засадах,
що і наймач (ч. 3 ст. 162 ЖКУ).

Суд першої інстанції дійшов
висновку , що так як спірна квартира є
неподільною, частку співвласника
неможливо виділити в натурі, спільне
користування даною квартирою є
неможливе, на депозитний рахунок
внесена вартість частки співвласника,
то можливо припинити право власності
відповідача. на 1/3 частку в квартирі
АДРЕСА_1, так як це не завдасть істотної
шкоди інтересам сторін.

Колегія суддів дійшла висновку , що з
такими висновками суду першої
інстанції погодитись в повному обсязі
неможливо.

Відповідно до ст.. ст.. 10 , 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб в межах заявлених вимог
та на підставі наданих доказів.

Відповідно до ст..213 ЦПК України
обґрунтованим є рішення , ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин , на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст..215 ЦПК України в
рішенні суду повинно бути зазначено на
підставі яких доказів та з яких
мотивів суд вважає встановленою
наявність або відсутність фактів якими
обґрунтовувались вимоги чи
заперечення .

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини , на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених статтею 61
цього кодексу.

Відповідно до статті 57 ЦПК України,
доказами є будь які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних, як свідків ,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експерта.

З позовної заяви вбачається, що
предметом судового спору є припинення
права власності відповідача по справі
на частку у спільному майні на вимогу
інших співвласників на підставі статті
365 ЦПК України.

Відповідно ст.365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї. Суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Задовольняючи позов про припинення
права власності ОСОБА_2 на 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1 з виплатою йому
вартості цієї частки , суд першої
інстанції виходив з того, що спірна
квартира є неподільною, частку
співвласника неможливо виділити в
натурі, спільне користування даною
квартирою є неможливе, на депозитний
рахунок внесена вартість частки
співвласника, то відповідно можливо
припинити право власності відповідача.
на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, так як це
не завдасть істотної шкоди інтересам
сторін.

Такий висновок суду свідчить про
неправильне застосування статті 365 ЦК
України , оскільки відповідно до цієї
норми, зокрема пункту 4 частини першої
статті 365 ЦК України, право власності
співвласника на частку в спільному
майні може бути припинено але за умови
що,таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника
та членам його сім'ї.

Саме ця обставина є визначальною при
вирішенні позову про припинення права
на частку у спільному майні за вимогою
інших співвласників.

Зазначена правова позиція визначена
в Постанові Верховного суду України
від 02.07.2014 року .

Суд першої інстанції на ці обставини
не звернув увагу і не перевірив
належним чином чи буде заподіяна
істотна шкода інтересам відповідача
по справі у випадку припинення права
власності на його частку у спільному
майні, а тільки зазначив що припинення
права власності відповідача на 1/3
частку спірної квартири не завдасть
істотної шкоди інтересам сторін.

З матеріалів справи вбачається, що
частки кожного зі співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними( по 1/3 частини) а , тому доводи
позивача , що у відповідача частка
незначна є помилковими . Доводи
позивачів проте , що відповідач не
приймає участь в утриманні квартири,
яка знаходиться у спільній сумісній
власності сторін , не знайшли свого
підтвердження так як в матеріалах
справи такі докази відсутні , як і
відсутні докази про неможливість
спільного володіння і користування
спірною квартирою .

Також з матеріалів справи вбачається,
що спірна квартира є постійним місцем
проживання відповідача, іншого
помешкання у нього не має тому
позбавлення його права власності на
частину спірної квартири, завдасть
йому істотної шкоди.

Доводи позивачів на обставини , що
після позбавлення відповідача права
власності на частку у спірній
квартирі, той має право постійно
проживати у спірній квартирі,не можуть
бути визнані судом обґрунтованими при
розгляді даного спору,оскільки у
випадку позбавлення відповідача права
на частку у власності, відповідач
набуває зовсім інший правовий статус у
спірній квартирі , що також у
подальшому може погіршити його права
на користування та проживання у
спірній квартирі.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що компенсація, яка за
рішенням суду підлягає стягненню з
позивачів на користь відповідача у
сумі 38336 грн. не може належним чином
захистити права відповідача, оскільки
докази надані позивачами , що
відповідач за зазначену суму може
придбати рівноцінне житло не знайшли
свого підтвердження і спростовуються
матеріалами справи. (а.с. 56).

Встановлені обставини свідчать про те
, що позбавлення відповідача права
власності на частку у спірній
квартирі у даному випадку суттєво
порушує його законні права і в
результаті цього шкода, заподіяна
відповідачу в даному випадку, буде
істотною.

Колегія суддів дійшла висновку, що
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Керуючись статтями ст.ст. 303, 307, 309, 313-314,
316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 05.06.2014 року - скасувати .

Ухвалити нове рішення яким у
задоволені позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про припинення права
на частку у спільному майні - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: