АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Головуючий у І інстанції - Шевченко Т.М.
Доповідач - Заришняк
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є

при секретарі - Осмолович В.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в Апеляційному суді міста
Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 на рішення
Голосіївського районного суду міста
Києва від 15 вересня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» про
визнання правочину частково
недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до
ПАТ «ОТП Банк» про визнання правочину
частково недійсним.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що між нею та ЗАТ «ОТП Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк», було укладено кредитний договір
№ ML-001/034/2008, за умовами якого Банк
зобов'язувався надати їй споживчий
кредит для придбання нерухомого майна
на суму 611 030,82 доларів СЩА з кінцевим
терміном повернення кредиту 21 березня
2033 року, а вона зобов'язувалась
повернути кредит та сплатити відсотки
за користування ним. Вважає, що
сторонами кредитного договору було
погоджено лише величина фіксованого
відсотку (з його наступними змінами),
проте величина ставки FIDR не
погоджувалася, а в самому кредитному
договорі та додаткових договорам
величина ставки FIDR відсутня. Вважає, що
в кредитному договорі та додаткових
договорах порядок встановлення, зміни
та нарахування плаваючої відсоткової
ставки не відповідає вимогам чинного
законодавства в сфері правового
регулювання кредитних
правовідносинах, просила суд визнати
незаконними зміни плаваючої ставки FIDR
за вказаним кредитним договором,
визнати недійсними п.3.1 та п. 3.3
додаткового договору № 2 від 12 серпня
2009 року до вказаного кредитного
договору, визнати недійсним п. 2.1.2
додаткового договору № 3 від 21 липня 2010
року до вказаного кредитного договору
в частині встановлення та зміни
плаваючої відсоткової ставки FIDR.

Рішенням Голосіївського районного
суду міста Києва від 15 вересня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати зазначене рішення
суду та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі, вирішити питання про розподіл
судових витрат.

Сторони в судове засідання не
з»явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність й обґрунтованість
постановленого судового рішення в цій
частині, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст.626 та 627 ЦК
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з врахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Судом встановлено, що 21 березня 2008 року
між ОСОБА_2 та ЗАТ "ОТП Банк",
правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк",
був укладений кредитний договір №
МL-001/034/2008, за умовами якого Банк
зобов'язався надати позивачці
споживчий кредит для придбання
нерухомого майна в сумі 611 939,82 доларів
США з кінцевим терміном повернення
кредиту 21 березня 2033 року, а позивачка
зобов'язувалася повернути кредит та
сплатити відсотки за користування ним.

В п. З частини 1 кредитного договору
сторони погодили, що для розрахунку
процентів за користування кредитом
буде встановлюватися плаваюча
відсоткова ставка, яка складається з
фіксованого відсотка (4,49% річних) + FIDR -
процентної ставки по строкових
депозитах фізичних осіб у валюті,
тотожній валюті кредиту, що розміщені у
банку на строк 366 днів, з виплатою
процентів після закінчення строку дії
депозитного договору. Протягом дії
кредитного договору позичальник може
з»ясовувати суми нарахованих
процентів, що належать до сплати, на
сайті Банку, а також в приміщенні Банку
та в інших установах Банку на
інформативних стендах.

Як видно зі справи, позивачка в повній
мірі ознайомлена з умовами надання
кредиту, вартістю кредиту, його
особливостями, перевагами та
недоліками, іншою інформацією згідно з
вимогами законодавства. Вся надана їй
інформація цілком зрозуміла та не
потребує додаткового тлумачення.

Відповідач свої зобов'язання за
кредитним договором виконав, надавши
позивачці кошти в доларах США, а
позивачка отримала те, на що
розраховувала.

В подальшому умови кредитного договору
змінювалися шляхом підписання
додаткових договорів.

Згідно п.п. 3.1-3.3. додаткового договору №
2 від 12 серпня 2009 року з 12 серпня 2009 по 21
серпня 2009 р. для розрахунку процентів
за користування кредитом має
використовуватися плаваюча процентна
ставка у розмірі фіксованого відсотку
4,49 + FIDR (7,5%). На період з 21 серпня до 21
січня 2010 року для розрахунку відсотків
за кредитним договором була
встановлена фіксована відсоткова
ставка в розмірі 6,50% річних. Плаваюча
відсоткова ставка у зазначений період
не застосовувалась.

З 21 січня 2010 року для нарахування
відсотків за кредитним договором
застосовувалась плаваюча відсоткова
ставка в розмірі: фіксований відсоток -
4,85% - ставка FIDR (п. 3.3 додаткового
договору № 2 від 12 серпня 2009 р.)

Відповідно до п. 2.1.1 додаткового
договору № 3 від 21 липня 2010 року з 21 2010
року по 21 жовтня 2010 року для розрахунку
відсотків за кредитним договором
застосовувалась фіксована відсоткова
ставка в розмірі - 6,50% річних. Плаваюча
відсоткова ставка в цей період не
застосовувалась.

На підставі п. 2.1.2 додаткового договору
№ З від 11 липня 2010 року з 21 жовтня 2010
року застосовувалась плаваюча
відсоткова ставка в розмірі:
фіксованого відсотку - 5,21% річних +
ставка FIDR.

Відповідач своїм листом за вих. №
42-2-2/255640 від 08.02.2013 р. повідомив
позивачку про зміну плаваючої
відсоткової ставки за кредитним
договором, яка має відбутися з 01
березня 2013 року.

У відповідності зі ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» договір
про споживчого кредиту укладається між
кредитодавцем та споживачем,
відповідно до якого кредитодавець
надає кошти (споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

В даному Законі чітко визначена
процедура укладання договору, яка
включає питання щодо надання
інформації кредитодавцеві та
споживачеві один про одного та щодо
умов кредитування: мету, для якої
споживчий кредит може бути витрачений,
форми його забезпечення, тип
відсоткової ставки, сукупну вартість
кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту, строк, на який кредит може бути
одержаний, та варіанти його повернення.
При цьому в разі ненадання зазначеної
інформації суб'єкт господарювання,
який повинен її надати, несе
відповідальність, встановлену
статтями 15, 23 цього Закону.

Як видно зі справи, оспорюваний
позивачкою кредитний договір
укладений з дотриманням процедури,
визначеної ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів» та Правилами
надання банком інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту, затвердженими
Постановою НБУ від 10 травня 2007 року.

В пункті 1.4 Договору сторони встановили
свою цілковиту згоду щодо плаваючої
процентної ставки стосовно всієї
непогашеної суми кредиту без
укладення будь-яких додаткових
договорів до договору кредиту.

Розмір плаваючої процентної ставки
може змінюватися Банком в
односторонньому порядку та в строки,
передбачені умовами кредитного
договору.

Відповідно до ч.3 ст.653 ЦК України у разі
зміни договору зобов»язання
змінюється з моменту досягнення
домовленості про зміну договору, якщо
інше не встановлено договором чи не
обумовлено характером його зміни.

Виходячи з умов укладеного між
сторонами кредитного договору, зміна
розміру ставки FIDR не є зміною
процентної ставки в односторонньому
порядку, а є зміною розміру ставки, що
прямо передбачена умовами
двостороннього кредитного договору.

Кім того, доводи позивачки по те, що
умови вказаного кредитного договору в
частині встановлення за користування
кредитом плаваючої процентної ставки є
несправедливими, не заслуговують на
увагу.

На підставі ч.2 ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів» умови договору
є несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

У частині З вказаної статті наведений
перелік несправедливих умов договору,
жоден з яких не стосується даного
випадку - встановлення за користування
кредитом плаваючої процентної ставки.

В зв»язку з тим, ставка FIDR- процентна
ставка по строкових депозитах фізичних
осіб у валюті, тотожній валюті кредиту,
що розміщені у банку на строк 366 днів, з
виплатою процентів після закінчення
строку дії депозитного договору, яка в
залежності від економічної ситуації та
політики кожного конкретного банку у
сфері розміщення депозитів, може
змінюватися як в сторону збільшення,
так і в сторону зменшення, і в
кінцевому результаті має наслідком
здешевлення кредиту, тому підстав
вважати, що умови кредитного договору
в частині встановлення плаваючої
процентної ставки призводять до
істотного дисбалансу договірних прав
та обов'язків на шкоду споживача
ОСОБА_2, не вбачається.

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України
розгляд і вирішення цивільних справ у
судах проводиться на засадах
змагальності. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Позивачкою не надано суду будь-яких
переконливих доказів, які б свідчили
про факт недодержання сторонами при
укладенні кредитного договору та
додаткових договорів до нього вимог
ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

В матеріалах справи також відсутні
докази в підтвердження того, що при
укладенні договору й додаткових
договорів ПАТ «ОТП Банк» діяв
недобросовісно, а умови договору є
несправедливими.

Суд першої інстанції повно й всебічно
з'ясував обставини справи, зібраним
доказам дав належну оцінку та,
керуючись принципом змагальності
сторін у судовому засіданні, прийшов
до правильного висновку про
недоведеність позовних вимог ОСОБА_2,
обґрунтовано відмовивши в задоволенні
позову.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає
вимогам матеріального та
процесуального закону й не може бути
скасованим з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
міста Києва від 15 вересня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий

Судді