Номер провадження: 22-ц/785/5331/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Парапана В.Ф.

Драгомерецького М.М.

при секретарі:
Горновій А.О.,

за участю: представника позивачки
ОСОБА_3, - ОСОБА_4,

та представника відповідача ОСОБА_5, -
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 02 квітня 2014 року за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимого щодо предмету
спору, Приватне акціонерне товариство
«Українська інноваційна страхова
компанія "Інвестсервіс" про
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок ДТП,

в с т а
н о в и л а:

09 квітня 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом, який 16 січня
2014 року уточнила, обґрунтовуючи вимоги
тим, що 23 серпня 2011 року відповідач
ОСОБА_5, керуючи автомобілем «БМВ»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись
по вул. Малиновської в м. Одесі, не обрав
безпечну швидкість та дистанцію, чим
порушив п. 13.1. Правил дорожнього руху,
та допустив зіткнення з належним їй
автомобілем «Тойота», реєстраційний
номер НОМЕР_2, яким вона керувала.
Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 29 вересня 2011 року
відповідач був визнаний винним у
скоєнні зазначеного ДТП та притягнутий
до адміністративної відповідальності
за ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП належний
їй автомобіль отримав механічні
пошкодження. Згідно звіту № 750-08-11
від 25 серпня 2012 року ПП «Карекс груп»
вартість відновленого ремонту
автомобіля становить 19692,76 грн. Витрати
на зазначене дослідження становлять 400
грн. Згідно з страховим полісом №
АА/4559717 від 09 червня 2011 року
цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля «БМВ» відповідача
ОСОБА_5 внаслідок заподіяння шкоди
третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди за
участю забезпеченого автомобіля була
застрахована у Приватному
акціонерному товаристві «Українська
інноваційна страхова компанія
«Інвестсервіс». Відповідач не виконав
умови договору страхування та вимоги
ст. 33 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" про письмове
повідомлення страховика про ДТП, тому
зобов'язаний відшкодувати завдану
майнову шкоду особисто.

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
ст. 22, 1166, 1187 ЦК України, позивачка
ОСОБА_3 просила суд позов задовольнити
(а.с. 2-3, 200-201).

Представник відповідача ОСОБА_5, -
ОСОБА_6, надав письмові пояснення, у
яких проти позову заперечував і
зазначав, що позивачем не доведений
дійсний розмір майнової шкоди, його
відповідальність застрахована, тому у
всякому випадку відшкодувати шкоду
повинна страхова компанія (а.с. 43-45).

Представник третьої особи, Приватного
акціонерного товариства «Українська
інноваційна страхова компанія
«Інвестсервіс», в судове засідання не
з'явився.

Рішенням суду першої інстанції позов
ОСОБА_3 задоволено. Суд стягнув з
відповідача ОСОБА_5 на користь
позивачки майнову шкоду в розмірі 19692,76
грн., витрати на проведення дослідження
в сумі 400 грн. та судові втрати в сумі
281,80 грн. (а.с. 110).

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_5 просить рішення суду першої
інстанції скасувати й ухвалити нове
рішення про відмову у задоволені
позову, мотивуючи тим, що судом не
враховано, що він повідомив страховика
належним чином, тому шкоду повинна
відшкодувати страхова компанія, розмір
шкоди позивачем не доведений (а.с. 113-117).

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5,
пояснення на апеляцію представника
позивачки ОСОБА_3, - ОСОБА_4, та
представника відповідача ОСОБА_5, -
ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
відповідача задоволенню не підлягає,
оскільки рішення суду першої
інстанції постановлено з дотриманням
норм процесуального та матеріального
права.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, які її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме, шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Судом першої інстанції встановлено, що
23 серпня 2011 року відповідач ОСОБА_5,
керуючи автомобілем «БМВ»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись
по вул. Малиновської в м. Одесі, не обрав
безпечну швидкість та дистанцію, чим
порушив п. 13.1. Правил дорожнього руху,
та допустив зіткнення з належним
позивачці ОСОБА_3 автомобілем «Тойота»,
реєстраційний номер НОМЕР_2, яким вона
керувала, що встановлено постановою
Приморського районного суду м. Одеси
від 29 вересня 2011 року, якою відповідач
був визнаний винним у скоєнні
зазначеного ДТП та притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП (а.с. 7).

Внаслідок ДТП належний їй автомобіль
отримав механічні пошкодження. Згідно
звіту № 750-08-11 від 25 серпня 2012 року ПП
«Карекс груп» вартість відновленого
ремонту автомобіля становить 19692,76 грн.
(а.с. 8-20). Витрати на зазначене
дослідження становлять 400 грн. (а.с. 21).

Згідно із чч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Таким чином, коли відшкодування шкоди в
натурі неможливе, потерпілому відшко
довуються в повному обсязі збитки
відповідно до реальної вартості на час
розгляду справи втраченого майна,
робіт, які необхідно провести, щоб
виправити пошкоджену річ, усунути інші
негативні наслідки неправомірних дій
заподіювача шкоди.

Встановлено, що згідно з страховим
полісом № АА/4559717 від 09 червня 2011 року
цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля «БМВ» відповідача
ОСОБА_5 внаслідок заподіяння шкоди
третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди за
участю забезпеченого автомобіля була
застрахована у Приватному
акціонерному товаристві «Українська
інноваційна страхова компанія
«Інвестсервіс» (а.с. 54).

Однак страхувальник не повідомив
письмово страховика про ДТП.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що ДТП 23 серпня 2011 року
сталася з вини відповідача ОСОБА_5 і у
наслідок цій події позивачці ОСОБА_3
була завдана майнова шкода
пошкодженням автомобіля в розмірі 19692,76
грн., яку зобов'язаний відшкодувати
заподіюч шкоди

Таким чином, перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно із законом.

Посилання відповідача ОСОБА_5 в
апеляційній скарзі на те, що рішення
суду першої інстанції є незаконним,
оскільки суд безпідставно не врахував,
що його відповідальність застрахована,
він своєчасно повідомив страховика
про ДТП, тому у всякому випадку
відшкодувати шкоду повинна страхова
компанія, не приймаються до уваги за
таких підстав.

Статтею 33.1. Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що у разі
настання дорожньо-транспортної
пригоди, яка може бути підставою для
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний:
дотримуватися передбачених правилами
дорожнього руху обов'язків водія,
причетного до дорожньо-транспортної
пригоди; вжити заходів з метою
запобігання чи зменшення подальшої
шкоди; поінформувати інших осіб,
причетних до цієї пригоди, про себе,
своє місце проживання, назву та
місцезнаходження страховика та надати
відомості про відповідні страхові
поліси; невідкладно, але не пізніше
трьох робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

У п. 16 постанови № 4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди,завданої джерелом підвищеної
безпеки» від 01 березня 2013 року Пленум
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ роз'яснив, що, оскільки
відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення статті 1194 ЦК, питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку щодо письмового надання
страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках Моторному (транспортному)
страховому бюро України, далі - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку з'ясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі у
справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди,
завданої особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
така особа сплачує потерпілому різницю
між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

У разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності (у
передбачених випадках - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка,
шкода відшкодовується завдавачем
шкоди.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюються на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Відповідно до принципів змагальності
та диспозитивності цивільного процесу
відповідач ОСОБА_5 повинен був довести
в судовому засіданні зазначені
обставини, на які він посилається як на
заперечення проти позову, а саме, те, що
він своєчасно повідомив страховика
про ДТП.

Однак відповідач не надав ні суду
першої інстанції, ні суд апеляційної
інстанції належні та допустимі докази
у підтвердженні вказаних обставин.

Сам по собі факт того, що звіт ПП
«Карекс груп» про визначення величини
майнового збитку, завданого власнику
автомобіля «Тойота», проводився за
замовленням Приватного акціонерного
товариства «Українська інноваційна
страхова компанія «Інвестсервіс», не
може свідчить про те, що страхувальник
виконав свої обов'язки, передбачені ст.
33.1 вказаного Закону.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" для отримання страхового
відшкодування потерпілий чи інша
особа, яка має право на отримання
відшкодування, протягом 30 днів з дня
подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику заяву про страхове
відшкодування.

Однак в матеріалах справи відсутні
докази, які свідчать про те, що
позивачка ОСОБА_3 звернулась до
страхової компанії з заявою про
страхове відшкодування.

Не доведені відповідачем в
встановленому порядку й те, що дійсний
розмір майнової шкоди не встановлений,
тому ці посилання відповідача в
апеляційній скарзі є безпідставними.

Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

У частині 1 ст. 12 ЦК України зазначено,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно, на власний розсуд.

Тому колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції з'ясував повно та
всебічно обставини, які мають значення
для правильного вирішення справи, дав
належну оцінку наявним у справі
доказам у відповідності до положень
процесуального законодавства та
правильно виходив з того, що відповідач
зобов'язаний несті відповідальність за
шкоду, завдану внаслідок ДТП.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити,
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 02 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

В.Ф. Парапан

М.М. Драгомерецький