АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №686/3210/14-ц
Провадження №22-ц/792/1380/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року
м.
Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

в складі :головуючого - судді Баса О.Г.

суддів: Карпусь С.А., Матковської Л.О.

при секретарі Кошельнику В.М.

з участю: сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю
"Деніз-Тревел" на рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 15 травня 2014
року за позовом ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Деніз-Тревел" про стягнення заробітної
плати, середнього заробітку та
зобов'язання до повернення документів.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В лютому 2014 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Деніз-Тревел" (далі
ТОВ "Деніз-Тревел") про стягнення
заробітної плати, середнього заробітку
та зобов'язання до повернення
документів. З врахуванням уточнених
позовних вимог вказувала, що спільно з
директором ТОВ "Деніз-Тревел" ОСОБА_2 в
рівних частках є учасниками вказаного
товариства. З 01.11.2011 року по 21.09.2012 року
працювала у ТОВ "Деніз-Тревел" на посаді
головного бухгалтера. 21.09.2012 року
звільнена з роботи за власним бажанням.
За весь період роботи заробітна плата
їй не виплачувалась, не проведено з нею
розрахунку і на момент звільнення.
Посилаючись на те, що сума
заборгованості по заробітній платі
складає 7489,93 грн., при звільненні їй не
видали трудову книжку, просила
стягнути з відповідача на її користь
невиплачену заробітну плату та
середній заробіток за час затримки
видачі трудової книжки за період з
21.09.2012 року по 17.04.2013 року, до моменту
відпустки у зв'язку з вагітністю та
пологами в сумі 4900 грн..

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 15 травня 2014
року позов задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Деніз Тревел» на
користь ОСОБА_1 7458,37 грн. невиплаченої
заробітної плати за період з 01.11.2011 року
по 21.09.2012 року, 4750,65 грн. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
зв'язку з затримкою видачі трудової

________________________________________________________________________
________

Головуючий у першій інстанції -
Порозова І.Ю. Провадження №
22-ц/792/1380/14

Доповідач - Карпусь С.А.
Категорія № 53,55

книжки, а всього 12209,02 грн., з яких слід
здійснити всі обов'язкові відрахування
до бюджету. Зобов'язано ТОВ
"Деніз-Тревел" видати ОСОБА_1 належну їй
трудову книжку. В решті позову
відмовлено. Стягнуто з ТОВ
"Деніз-Тревел" на користь держави 243,60
грн. судового збору. Рішення суду в
межах стягнення заробітної плати за
один місяць допущено до негайного
виконання.

В апеляційній скарзі ТОВ
"Деніз-Тревел" вважає рішення суду
незаконним та необґрунтованим, просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у позові.
Зазначається про неповне з'ясування
судом обставин справи, неправильне
застосування норм матеріального права.
Суд не врахував той факт, що ОСОБА_1 в
день звільнення була відсутня на
робочому місці, у зв'язку з чим
підприємством на виконання вимог
трудового законодавства в день
звільнення 21 вересня 2012 року надіслано
позивачці лист з проханням з'явитись на
ТОВ "Деніз-Тревел" для отримання наказу
про звільнення та надати трудову
книжку для внесення відповідного
запису про звільнення. 12 жовтня 2012 року
їй було направлено копію наказу про
звільнення та повторне прохання надати
трудову книжку. Зазначається, що
особисто ОСОБА_1 займалася веденням
трудових книжок на товаристві та під
час її діяльності з офісу товариства
були викрадені ряд бухгалтерських
документів, в тому числі трудова
книжка. Також є необґрунтованою вимога
позивачки про стягнення не отриманої
заробітної плати.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_1 працювала головним бухгалтером
в ТОВ "Деніз-Тревел" з 01.11.2011 року по
21.09.2012 року, з 30 листопада 2011 року було
скорочено робочий час до 4-х годин в
день і заробітна плата нараховувалась
згідно відпрацьованого часу. При
прийнятті на роботу ОСОБА_1 здала
товариству трудову книжку. За період
роботи підприємством не виплачувалась
їй заробітна плата, у зв'язку з чим на
день звільнення утворилась
заборгованість в сумі 7458 грн. 37 коп.. В
день звільнення позивачці не було
видано трудову книжку.

Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи, в тому числі
наказом № 6 від 01.11.2011 року, наказом № 8/1
від 01.11.2011 року, наказом № 9 від 30.11.2011
року, відомостями Пенсійного фонду
України про розмір заробітку ОСОБА_1 та
кількість вихододнів за час роботи в
ТОВ „Деніз -Тревел" протягом 2012 року
(а.с.4), повідомленням управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому від 04.04.2014 року про
розмір нарахованої їй заробітної плати
з 01.11.2011 року по 31.12.2011 року (а.с.41),
письмовими запереченнями керівника
ТОВ „Деніз-Тревел" щодо обставин
викрадення трудової книжки, належної
позивачці.

Відповідно до вимог ст. 94, ч.1 ст. 115 КЗпП
України заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить,
зокрема, від результатів праці.
Заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

В разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
нею суму.

Врахувавши наведені вимоги закону та
давши належну оцінку дослідженим
доказам в їх сукупності, суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов
висновку про доведеність обставин
невиплати власником належних
працівнику ОСОБА_1 нарахованих сум
заробітної плати, у зв'язку з чим
підставно стягнув на користь
останнього заборговану суму.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачка працюючи головним
бухгалтером нараховувала та
отримувала заробітну плату, не
заслуговують уваги, оскільки такі не
ґрунтуються на матеріалах справи та
вимогах закону.

Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні (далі -
Положення), затверджене постановою
Правління Національного банку України
від 15.12.2004 року N 637 та зареєстроване в
Міністерстві юстиції України 13.01.2005
року за N 40/10320, визначає порядок ведення
касових операцій юридичними особами
(крім банків) незалежно від
організаційно-правової форми та форми
власності і фізичними особами, які
здійснюють підприємницьку діяльність,
а також форми касових документів, що
застосовуються ними. Згідно п. 3.8. якого
виплати, пов'язані з оплатою праці,
проводяться касиром підприємства або
за видатковими касовими ордерами на
кожного одержувача чи за видатковими
відомостями.

Заперечуючи позов, відповідач не
надав суду таких видаткових відомостей
чи видаткових касових ордерів на
підтвердження отримання працівником
ОСОБА_1 заробітної плати за вказаний
період роботи.

Згідно з частиною 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог ст.
ст. 57-60 ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

При цьому, як передбачено в ч. 4 ст. 60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується відомостей з управління
Пенсійного фонду України за 2012 рік
(а.с.4), на які посилається апелянт в
апеляційній скарзі, то в них містяться
розміри заробітку застрахованої особи
для нарахування пенсії та сплату
страхових внесків. Даних щодо виплати
позивачці заробітної плати вони не
містять.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України
трудова книжка є основним документом
про трудову діяльність працівника,
об'єктом права особи та її власністю
(ураховуючи, що при виписуванні
трудової книжки з працівника
стягується сума її вартості - п. 6.1
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України від 29 липня
1993 року, зареєстрованим у Міністерстві
юстиції України 17 серпня 1993 року за N 110),
захист якої гарантується законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема письмових заперечень
керівника товариства, трудова книжка
ОСОБА_1 знаходилась в товаристві, проте
була викрадена.

Відповідно до п. п. 4.2, 7.1 Інструкції
трудова книжка видається працівнику в
день звільнення під його розписку в
особистій картці і книзі обліку
трудових книжок підприємства.

У разі втрати трудової книжки
видається її дублікат із зазначенням
загального стажу працівника.

Як встановлено судом першої інстанції
трудова книжка працівнику ОСОБА_1 у
наведеному законом порядку не
повернута.

Згідно ч.4 ст. 325 КЗпП України у разі
затримки видачі трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Під час розгляду справи позивачка
просила стягнути середній заробіток з
часу звільнення по 17 квітня 2013 року,
оскільки в цей час вона доходів не
отримувала. Ці її вимоги знайшли
підтвердження в судовому засіданні.

Врахувавши вимоги ст. 233, 235 ч.4 КЗпП
УКраїни та Інструкції, а також давши
належну оцінку цим доказам, суд також
підставно задовольнив позовні вимоги
про стягнення середнього заробітку за
час затримки видачі трудової книжки та
повернення останньої.

Доводи апеляційної скарги щодо
відсутності підстав для повернення
трудової книжки та сплати середнього
заробітку за час затримки її
повернення, спростовуються
матеріалами справи та не ґрунтуються
на законі.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету
Міністрів України від 27 квітня 1993 року
"Про трудові книжки працівників" та п. 2.3
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок на підприємствах,
установах, організаціях, затвердженої
постановою Держкомпраці СРСР від 20
червня 1974 року N 162, усі записи в
трудовій книжці, у тому числі запис про
звільнення з роботи, здійснюються
адміністрацією підприємства, а
відповідальність за організацію
ведення обліку, зберігання і видачу
трудових книжок покладено на керівника
підприємства. В своїх запереченнях на
позов, керівник товариства визнала, що
трудова книжка викрадена з товариства.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що трудову книжку викрала сама
позивачка, не заслуговують уваги,
оскільки на їх підтвердження
представник відповідача належних
доказів не надав, не зазначені такі
відомості і в постанові про відмову у
порушенні кримінальної справи від
11.10.2012 року, про яку зазначається в
апеляційній скарзі.

Не спростовують висновків суду і інші
доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно,
всебічно досліджених матеріалах
справи, постановлено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Деніз-Тревел" відхилити.

Рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 15 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного
суду С.А.
Карпусь