Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3249/14
Головуючий у 1-й інстанції Кляшторний
Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі Хомяк К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 17 березня 2014 року
по справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої працівником під час виконання
своїх обов'язків, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2013 року ФОП ОСОБА_4 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої працівником під час виконання
своїх обов'язків, який згодом уточнив.

В обґрунтування позову зазначав, що
12.04.2011 року між ним та ОСОБА_3 було
укладено трудовий договір, відповідно
до якого ОСОБА_3 була прийнята на посаду
продавця продовольчих товарів.

Відповідно до умов вказаного договору:
він є безстроковим, а термін дії
починається з 08.04.2011 року.

Відповідно до п. 2 договору ОСОБА_3
зобов'язана виконувати реалізацію
продовольчих товарів, вести облік,
своєчасно звітувати, нести повну
матеріальну відповідальність.

Згідно трудової книжки ОСОБА_3, 12.04.2011
року вона. прийнята на роботу продавцем
продовольчих товарів до ПП ОСОБА_4

15.09.2013 року о 20-00 год. голова комісії
Соловей М.А., бухгалтер ОСОБА_6 та ОСОБА_7
прийшли на ревізію до відділу магазину
по АДРЕСА_1.

Відповідно до Акту результатів
перевірки цінностей від 15.09.2013 року
проведена інвентаризація фактичної
наявності продуктів харчування та
алкогольних напоїв станом на 15.09.2013
року, які знаходились на
відповідальному зберіганні
працівників ОСОБА_8 та ОСОБА_3. Члени
інвентаризаційної комісії виявили
нестачу на суму 178 590,30 грн. Було
встановлено, що продавець ОСОБА_3 мала
нестачу на суму 118 590, 30 грн., а продавець
ОСОБА_8 мала нестачу на суму 60 000, 00 грн.
ОСОБА_3 було запропоновано добровільно
відшкодувати завдану матеріальну
шкоду. Нестачу на суму 90 000, 00 грн. ОСОБА_3
визнала повністю та запевнила
позивача, що в строк до 16.10.2013 року
добровільно відшкодує завдані йому
збитки, про що написала відповідну
розписку, в якій вона зобов'язалась
повернути вказану суму до 16.10.2013 року.
Після настання строку повернення суми
матеріальної шкоди ОСОБА_3 гроші не
повернула та ухиляється від виконання
взятого на себе зобов'язання
відшкодувати збитки.

Враховуючи вищевикладене просив суд
стягнути з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_4
матеріальну шкоду в розмірі 90 000 грн.,
яка завдана під час виконання своїх
обов'язків та судовий збір в розмірі 916
грн.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 17
березня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_4
матеріальну шкоду в розмірі 90 000 грн.,
яка завдана під час виконання своїх
обов'язків та судовий збір в розмірі 916
грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення, є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_3
перебуває з позивачем у трудових
відносинах з 12 квітня 2011 року на посаді
продавця продовольчих товарів.

15 вересня 2013 року відбулася ревізія
відділу магазину по АДРЕСА_1 де працює
відповідачка.

Відповідно до Акту результатів
перевірки цінностей від 15.09.2013 року
проведена інвентаризація фактичної
наявності продуктів харчування та
алкогольних напоїв станом на 15.09.2013
року.

Члени інвентаризаційної комісії
виявили нестачу на суму 178 590,30 грн., у
тому числі за продавцем ОСОБА_3 на суму
118 590, 30 грн.

Договір про повну матеріальну
відповідальність з відповідачкою не
укладався.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4
суд першої інстанції виходив з
обґрунтованості покладання на
відповідачку повної матеріальної
відповідальності за недостачу
товарно-матеріальних цінностей.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна.

Згідно ч.1 статті 134 КЗпП України
відповідно до законодавства
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли між працівником і
підприємством, установою, організацією
відповідно до статті 135-1 цього Кодексу
укладено письмовий договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей;

Приймаючи до уваги, що з відповідачкою
не укладався договір по повну
матеріальну відповідальність, про що
не заперечується сторонами, покладання
не неї повної матеріальної
відповідальності являється
неможливим.

Посилання позивача на трудовий
договір, в якому рукописним текстом має
запис про повну матеріальну
відповідальність, являється
безпідставним, оскільки відповідно до
трудового законодавства повна
матеріальна відповідальність
закріплюється сторонами окремим
договором, зі всьома його істотними
умовами про зберігання товарів
продавцем та забезпечення
роботодавцем умов для цього.

Крім того судова колегія вважає, що
позивач у відповідності до ст.ст. 10, 60
ЦПК України як сторона, яка приймала
участь у справі не довів суду ті
обставини, на які він посилався як на
підставу своїх вимог, а саме не довів,
що нестача товарно-матеріальних
цінностей заподіяна з вини
відповідачки ОСОБА_3

Надані до суду опис товарів
підприємства на 13 аркушах не
відображають хід інвентаризації , а
мають лише перелік товарів та їх ціну (
а.с. 39-52).

Будь яких даних про передачу товарів
під матеріальне зберігання
відповідачці до суду не надано.

Отже судова колегія приходить до
висновку, що вказані порушення
призвели до неправильного вирішення
справи, тому суд апеляційної інстанції
на підставі ст. 309 ЦПК України рішення
суду скасовує та ухвалює нове рішення
про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 17
березня 2014 року у цій справі скасувати
та ухвалити нове рішення наступного
змісту.

У задоволенні позову фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої працівником під час виконання
своїх обов'язків - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: