Справа № 755/6248/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

"19" червня 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарі -
Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в приміщенні
Дніпровського районного суду м. Києва,
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи», Приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання виконавчого
напису таким, що не підлягає виконанню
та оскарження дій нотаріуса, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до
Дніпровського районного суду м. Києва з
позовом, в якому просить суд: визнати
таким, що не підлягає виконанню,
виконавчий напис приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 від 10 вересня 2013 року,
зареєстрований в реєстрі за № 1317 про
звернення стягнення на квартиру
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
їй; визнати незаконними дії приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 щодо
вчинення виконавчого напису від 10
вересня 2013 року, зареєстрованого в
реєстрі за № 1317 на іпотечному договорі
№ 2706/1007/71-414-Z-1 від 17 жовтня 2007 року,
укладеного між ОСОБА_1 та АКБ
«ТАС-Комерцбанк».

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 05 лютого 2014, під час
ознайомлення її представником у ВДВС
Дніпровського райуправління юстиції м.
Києва з матеріалами виконавчого
провадження № 39812773, їй, стало відомо
про вчинення 10 вересня 2013 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
за заявою відповідача ТОВ «Кредитні
ініціативи» виконавчого напису за
реєстровим номером 1317 на іпотечному
договорі № 2706/1007/71-414-Z-1 від 17 жовтня 2007
року, укладеним між нею та АКБ
«ТАС-Комерцбанк», в забезпечення
зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним
договором № 2706/1007/71-414 від 17 жовтня 2007
року. У виконавчому написі зазначено
про звернення стягнення на належну їй
на праві власності квартиру АДРЕСА_1 та
передана в іпотеку АКБ
«ТАС-Комерцбанк» згідно договору
іпотеки в забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за кредитним
договором перед АКБ «ТАС-Комерцбанк».
За рахунок коштів, отриманих від
реалізації квартири, у виконавчому
написі пропонується задовольнити
вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» до
позичальника за період з 28 листопада 2012
року по 01 серпня 2013 року, які станом на
01 серпня 2013 року становить 752 028,98
гривень. У виконавчому написі також йде
мова про те, що АКБ «ТАС-Комерцбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Сведбанк», 28 листопада 2012 року
відступило право вимоги за кредитним
договором на підставі договору
факторингу, а право вимоги за договором
іпотеки відступило на підставі
договору про відступлення прав за
іпотечними договорами ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс».
В свою чергу, того ж дня, 28 листопада 2012
року, що вбачається з виконавчого
напису, ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс» відступило право вимога
за кредитним договором та договором
іпотеки ТОВ «Кредитні ініціативи».
Вважає, що виконавчий напис слід
визнати таким, що не підлягає
виконанню, а дії приватного нотаріуса
КМНО ОСОБА_3 щодо вчинення виконавчого
напису на договорі іпотеки являються
незаконними. Нею була отримана вимога
відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи»
від 06 серпня 2013 року про усунення
порушень, в якій останнім було
запропоновано їй погасити
заборгованість позичальника за
кредитним договором, але відповідачем
ТОВ «Кредитні ініціативи» до вимоги не
було додано жодних документів, які
підтверджують докази переходу від АКБ
«ТАС-Комерцбанк» до відповідача ТОВ
«Кредитні ініціативи» прав кредитора
за кредитним договором та договором
іпотеки. Такими доказами можуть бути
договори факторингу, договори передачі
прав за іпотечним договором тощо. Отже,
вимога не являється належним доказом,
який підтверджує перехід права вимоги
до відповідача ТОВ «Кредитні
ініціативи», а тому, з огляду на
положення ч. 2 ст. 517 ЦК, зазначена вимога
нею була залишена без задоволення.
Згідно п. 1.1. кредитного договору,
кредитні кошти надавались
позичальнику в доларах США, при цьому
останній зобов'язався повернути суму
кредиту в валюті кредиту в порядку та
строки, визначені кредитним договором.
У вимозі відповідача ТОВ «Кредитні
ініціативи» було запропоновано їй
повернути загальну суму
заборгованості за кредитним договором,
яка станом на 01 серпня 2013 року
становить 122 942,78 доларів США. Але
виконавчим написом їй пропонується
задовольнити вимоги відповідача ТОВ
«Кредитні ініціативи» до позичальника
уже в іншій валюті - українських
гривнях, які станом на 01 серпня 2013 року
становлять 752 028,98 гривень, що
протирічить умовам кредитного
договору, договору іпотеки, вимоги та
положенням Цивільного кодексу України.
Отже, відповідачем ТОВ «Кредитні
ініціативи» в порушення зазначених
вимог законодавства у виконавчому
написі заборгованість позичальника
розрахована в українських гривнях,
незважаючи на те, що кредитні кошти
надавались в доларах США. У виконавчому
написі відповідачем ТОВ «Кредитні
ініціативи» зазначено строк, за який
має проводитися стягнення - з 28
листопада 2012 року по 01 серпня 2013 року,
та куди включено заборгованість за
кредитом у розмірі 496 513,97 гривень та
заборгованість за відсотками за
користування кредитом у розмірі 251 515,01
гривень. Але вказаний строк
відповідачем ТОВ «Кредитні
ініціативи» зазначено невірно,
оскільки кредитні кошти були надані
позичальнику в день укладення
кредитного договору, тобто 17 жовтня 2007
року. Тобто, заборгованість за кредитом
та обов'язок сплачувати відсотки за
користування кредитом по кредитному
договору у позичальника виникла не з 28
листопада 2012 року, як помилково
зазначено відповідачем ТОВ «Кредитні
ініціативи», а 17 жовтня 2007 року, в день
укладення кредитного договору.

Як вбачається з виконавчого напису,
оскаржуваний виконавчий напис
нотаріуса було вчинено на суму 752 028,98
гривень, натомість відповідач ТОВ
«Кредитні ініціативи» направляв їй
вимогу про погашення заборгованості в
іншій валюті - доларах США. Отже,
висновок приватного нотаріуса КМНО
ОСОБА_3 по безспірність заборгованості
є помилковим. Приватним нотаріусом
КМНО ОСОБА_3 при вчиненні виконавчого
напису, в порушення вимог ст. 88 ЗУ «Про
нотаріат», глави 16 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22 лютого 2012 року №
296/5, не перевірено факт надання від
відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи»
до позивача доказів переходу до
відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи»
вимог за кредитним договором згідно ч. 2
ст. 517 ЦК, де зазначено, що боржник має
право не виконувати свого обов'язку
новому кредиторові до надання
боржникові доказів переходу до нового
кредитора прав у зобов'язанні. Такими
доказами можуть бути договори
факторингу, договори передачі прав за
іпотечним договором тощо. Також,
приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_3 при
вчиненні виконавчого напису, в
порушення вимог ст. 89 ЗУ «Про нотаріат»
(в якій передбачено, що у виконавчому
написі повинне зазначатися місце
роботи боржника), не зазначено місце
роботи боржника (ОСОБА_4) за кредитним
договором.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, з підстав викладених у
позовній заяві, просив позов
задовольнити.

Уповноважений представник відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
судового розгляду повідомлявся
належним чином.

Відповідач - Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився,
подав до суду заперечення на позовну
заяву, в яких просив суд відмовити у
задоволенні позову та справу
розглянути у його відсутність.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність відповідачів.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
оцінивши наявні у справі докази, суд
приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного
кодексу України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, 17
жовтня 2007 року між Акціонерним
комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та
ОСОБА_4 було укладено кредитний договір
№ 2706/1007/71-414, відповідно до умов якого,
банк зобов'язується надати
позичальнику грошові кошти у вигляді
кредиту у розмірі 65 000 доларів США, на
строк з « 17» жовтня 2007року по « 17»
жовтня 2026 року включно та на умовах,
передбачених у цьому договір, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит, сплатити проценти за
користування кредитом та виконати свої
зобов'язання у повному обсязі у
терміни, передбачені цим договором.
Кредит надається позичальнику лише
після: надання документу, що
підтверджує здійснення оплати не менше
ніж 10% вартості об'єкта нерухомості
відповідно до укладеного ОСОБА_1
договору купівлі-продажу, зазначеного
у п. 1.4. цього договору; виконання
позичальником умов п. 3.11. цього
договору; укладання ОСОБА_1 іпотечного
договору про іпотеку об'єкта
нерухомості, зазначено в п. 1.4. цього
договору; укладання договору поруки з
ОСОБА_4

Відповідно до п. 2.1. п. 2 кредитного
договору, забезпеченням виконання
зобов'язань позичальника по погашенню
заборгованості за кредитом, сплаті
процентів за користування кредитом,
оплаті комісій, пені за несвоєчасну
сплату процентів і несвоєчасне
погашення заборгованості за кредитом,
відшкодування збитків у зв'язку з
порушенням умов даного договору та
інших витрат банку, пов'язаних з
одержанням виконання, виступає:
іпотека об'єкта нерухомості, що
придбавається ОСОБА_1 за договором
купівлі-продажу; договір поруки з
ОСОБА_4 Умови передачі об'єкта
нерухомості в іпотеку та звернення
стягнення на предмет іпотеки
регулюються чинним законодавством
України і іпотечним договором, що
укладається між банком і ОСОБА_1
(іпотечний договір).

За приписом частини 1 статті 546
Цивільного кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу
України, в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Окремим видом застави є іпотека -
застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи (ч.1 ст. 574 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку»
поняття іпотеки визначається як вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Для забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором з
боку ОСОБА_4, 17 жовтня 2007 року між
Акціонерним комерційним банком
«ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було
укладено іпотечний договір №
2706/1007/71-414-Z-1, відповідно до якого на
забезпечення виконання основного
зобов'язання, ОСОБА_1 передає в іпотеку
іпотекодержателю належне йому на праві
власності майно: квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.12-14).

Згідно зі ст. 1050 Цивільного кодексу
України, якщо договором встановлений
обов`язок позичальника повернути
позику частинами, то у разі
прострочення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася та сплати
процентів.

Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про
іпотеку», у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 11 іпотечного договору,
іпотекодержатель набуває право
звернути стягнення на предмет іпотеки
в разі, якщо на день, визначений
основним зобов'язанням, позичальник не
поверне іпотекодержателю суму кредиту
та/або проценти за користування
кредитом та/або пеню або іншу
заборгованість, та/або платежі та
санкції, що передбачені та/або
випливають з основного зобов'язання, а
також в інших випадках, передбачених
основним зобов'язанням та цим
договором, в тому числі у випадку
одноразового прострочення основного
зобов'язання (як основного боргу так і
процентів за ним). При настанні
зазначених у абзаці першому цього
пункту договору випадків
іпотекодержатель надсилає
позичальнику та іпотекодавцеві
письмову вимогу про усунення порушення
основного зобов'язання та/або
зобов'язань, передбачених цим
договором, у не менш ніж тридцятиденний
строк, та попередження про звернення
стягнення на предмет іпотеки у разі
невиконання вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до умов
цього договору.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення основного
зобов'язання та (або) умов іпотечного
договору, іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 06
серпня 2013 року ТОВ «Кредитні
ініціативи» було направлено на адресу
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вимогу про усунення
порушень, вимогу про добровільне
виселення, з проханням здійснити
погашення існуючої заборгованості по
кредитному договору. Також, ТОВ
«Кредитні ініціативи» було зазначено,
що в разі невиконання даної вимоги,
буде розпочате звернення стягнення на
предмет іпотеки (а.с.26-27).

В подальшому, 10 вересня 2013 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
було вчинено виконавчий напис, згідно
якого було запропоновано звернути
стягнення на квартиру номер АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_1
(а.с.11)

В обґрунтування поданої позовної
заяви, позивач посилалася на той факт,
що надсилаючи вимогу про усунення
порушень, відповідачем ТОВ «Кредитні
ініціативи» не було додано до вимоги
відомостей, що підтверджують факт
переходу прав вимоги від АКБ
«ТАС-Комерцбанк» до ТОВ «Кредитні
ініціативи».

Так, 28 листопада 2012 року між ПАТ
«Сведбанк», яке виступає
правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в
свою чергу виступає правонаступником
Акціонерного комерційного банку
«ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» було укладено
договір про відступлення прав за
іпотечними договорами, відповідно до
якого ПАТ «Сведбанк» відступає ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор плюс»
права за іпотечними договорами,
перелік яких наведено у Додатку № 1 до
цього договору.

Крім того, 28 листопада 2012 року між ПАТ
«Сведбанк», яке виступає
правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в
свою чергу виступає правонаступником
Акціонерного комерційного банку
«ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» було укладено
договір факторингу № 15, відповідно до
умов якого ПАТ «Сведбанк» відповідно
до умов даного договору відступив ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
свої права вимоги заборгованості по
кредитних договорах укладених з
боржниками, зазначених у Реєстрі
заборгованості боржників, право на
вимогу якої належить ПАТ «Сведбанк» на
підставі документації, а ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
шляхом надання фінансової послуги ПАТ
«Сведбанк», набуває права вимоги такої
заборгованості від боржників та
передає ПАТ «Сведбанк» за плату
грошові кошти в розпорядження у
розмірі, що становить ціну продажу та в
порядку, передбаченому даним
договором.

В свою чергу, 28 листопада 2012 року між
ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи»
було укладено договір про передачу
прав за іпотечним договором,
відповідно до якого ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» передає ТОВ
«Кредитні ініціативи» права за
іпотечними договорами, перелік яких
наведено у Додатку № 1 до цього
договору. Згідно витягу з договору про
передачу прав за іпотечним договором
від 28 листопада 2012 року, до ТОВ
«Кредитні ініціативи» перейшло право
вимоги за іпотечним договором №
2706/1007/71-414-Z-1 від 17 жовтня 2007 року
укладеного з ОСОБА_4

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 Цивільного
кодексу України, кредитор у
зобов`язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок переданням ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
514 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 Цивільного
кодексу України за договором
факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу
України встановлено, що предметом
договору факторингу може бути право
грошової вимоги, строк платежу за якою
настав (наявна вимога), а також право
вимоги, яке виникне в майбутньому
(майбутня вимога).

Сторонами у договорі факторингу є
фактор і клієнт (ч.1 ст. 1079 ЦК України).

Статтею 1080 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір факторингу є
дійсним незалежно від наявності
домовленості між клієнтом та боржником
про заборону відступлення права
грошової вимоги або його обмеження. У
цьому разі клієнт не звільняється від
зобов'язань або відповідальності перед
боржником у зв'язку із порушенням
клієнтом умови про заборону або
обмеження відступлення права грошової
вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
фінансові послуги надаються
фінансовими установами, а також, якщо
це прямо передбачено законом,
фізичними особами - підприємцями.

Відповідно до п.11 ч.1 ст. 4 цього ж Закону
фінансовими вважаються такі послуги:
факторинг.

Частиною 5 ст. 5 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
визначено, що фінансові установи мають
право надавати послуги з факторингу з
урахуванням вимог Цивільного кодексу
України та цього Закону. Фінансова
установа, що надає послуги з
факторингу, може надавати послуги з
пов'язаного з цим ведення обліку
грошових вимог, надання поруки за
виконання боржником свого обов'язку за
грошовими вимогами постачальників
товарів (послуг) та пред'явлення до
сплати грошових вимог від імені
постачальників товарів (послуг) або від
свого імені, а також інші послуги,
спрямовані на одержання коштів від
боржника.

Статтею 516 Цивільного кодексу України
визначено, що заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо боржник не
був письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням.

Як вбачається з матеріалів справи, 06
серпня 2013 року дійсно на адресу
позивача від відповідача ТОВ «Кредитні
ініціативи» надійшла вимога про
усунення порушень.

Посилання позивача у позовній заяві на
той факт, що відповідачем до вимоги не
було долучено доказів переходу права
вимоги за договорами до відповідача, не
може розцінюватися судом як підстава
для визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає вконанню, оскільки
позивач не зверталася до нового
кредитора з вимогами надати такі
докази, та не висувала заперечення
новому кредитору. В той же час,
Цивільним кодексом України не
встановлено обов`язку первісного
та/або нового кредитора надсилати
боржникам-поручителям разом з
повідомленням про заміну кредитора,
докази переходу до нового кредитора
прав у зобов`язанні.

Щодо обґрунтувань позивача з приводу
зазначення у виконавчому написі
розрахунку заборгованості у
гривневому еквіваленті, в той час як
кредит був наданий позичальнику в
доларах США, то дані обґрунтування не
можуть бути прийняті судом, як підстава
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню, з огляду на
наступне.

Як вбачається з виконавчого напису,
було запропоновано за рахунок коштів,
отриманих від реалізації квартири
номер АДРЕСА_1, задовольнити вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» у розмірі заборгованості,
що вникла внаслідок
невиконання/неналежного виконання
боржником ОСОБА_4 умов кредитного
договору з 28 листопада 2012 року по 01
серпня 2013 року у розмірі:

- заборгованість за кредитом
- 496 513,97 гривень;

- заборгованість за
відсотками за користування кредитом -
251 515,01 гривень;

- сума плати, що сплачена
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» за вчинення виконавчого
напису - 4 000,00 гривень,

що разом становить суму загальної
заборгованості станом на 01 серпня 213
року - 752 028,98 гривень.

Згідно ч.2 ст.533 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

В свою чергу, при вчиненні виконавчого
напису приватному нотаріусу було
надано з боку ТОВ «Кредитні
ініціативи» розрахунок заборгованості
від 01 серпня 2013 року, який містить
наступний розрахунок боргу
позичальника: 62 118,60 доларів США, що по
курсу НБУ станом на 01 серпня 2013 року
складає 496 513,97 гривень; по відсотках - 31
466,91 долар США, що по курсу НБУ станом на
01 серпня 2013 року складає 251515,01 гривень;
по пені - 29 357,27 доларів США, що станом на
01 серпня за курсом НБУ становить 234 652,66
гривень. Загальна сума заборгованості -
122 942,78 доларів США, що станом на 01
серпня 2013 року по курсу НБУ складає
982681,64 гривень.

Таким чином, розрахунок
заборгованості, викладений у вимозі
про усунення порушень та розрахунок,
викладений у виконавчому написі є
тотожними, розрахунок здійснений за
період часу 01 серпня 2013 року.

Також, позивачем у позовній заяві було
зазначено, що виконавчий напис містить
невірний строк, за який має проводитися
стягнення, а саме: з 28 листопада 2012 року
по 01 серпня 2013 року, в той час як
кредитні кошти були надані
позичальнику в день укладення
кредитного договору, тобто 17 жовтня 2007
року.

Разом з тим, дані обставини не можуть
виступати підставою для визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню, з огляду на те, що
відступлення права вимоги за кредитним
та іпотечним договором, на підставі
якого ТОВ «Кредитні ініціативи» мало
право пред'являти вимоги про стягнення
заборгованості, відбулося саме 28
листопада 2012 року, а стягнення
заборгованості здійснюється з моменту
виникнення заборгованості за
договором, у зв'язку з чим і було
зазначено у виконавчому написі.

Крім того, однією із заявлених підстав
для визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню, було
недотримання приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 вимог щодо безспірності
вимог.

Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу
України нотаріус здійснює захист
цивільних прав шляхом вчинення
виконавчого напису на борговому
документі у випадках і в порядку
встановлених законом.

Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України
«Про нотаріат» виконавчий напис є
нотаріальною дією, що вчиняють
нотаріуси.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про
нотаріат» для стягнення грошових сум
або витребування від боржника майна,
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
№1172 від 29.06.1999 року затверджено Перелік
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів, в
пункті 1 даної Постанови визначено, що
нотаріально посвідчені угоди, що
передбачають сплату грошових сум,
передачу або повернення майна, а також
право звернення стягнення на
заставлене майно. Для одержання
виконавчого напису подаються: а)
нотаріально посвідченої угоди; б)
документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язань.

Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 22 лютого 2012 року N 296/5, для стягнення
грошових сум або витребування від
боржника майна нотаріуси вчиняють
виконавчі написи на документах, що
встановлюють заборгованість, або на
правочинах, що передбачають звернення
стягнення на майно на підставі
виконавчих написів. Нотаріус вчиняє
виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем. Безспірність
заборгованості підтверджують
документи, передбачені Переліком
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Постановою Кабінету Міністрів України
№1172 від 29.06.1999 року затверджено перелік
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів, в
пункті 1 даної Постанови визначено, що
нотаріально посвідчені угоди, що
передбачають сплату грошових сум,
передачу або повернення майна, а також
право звернення стягнення на
заставлене майно. Для одержання
виконавчого напису подаються: а)
нотаріально посвідченої угоди; б)
документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язань.

Таким чином, в обов'язок нотаріуса
входить перевірка безспірності боргу у
боржника після надання стягувачем
документів, що встановлюють
прострочення зобов'язання. При
наявності заперечень боржника
нотаріус повинен оцінити його
аргументи на предмет наявності ознаки
безспірності відносно вимог
заставодержателя. За відсутності
ознаки безспірності нотаріус повинен
був відмовити в здійсненні виконавчого
напису.

Як вбачається із розрахунку
заборгованості за кредитним договором,
станом на 01 серпня 2013 року у
позичальника ОСОБА_4 наявна
заборгованість за кредитним договором
№ 2706/1007/71-414 від 17 жовтня 2007 року, що
складає 122 942,78 доларів США, а саме: 62
118,60 доларів США, що по курсу НБУ станом
на 01 серпня 2013 року складає 496 513,97
гривень; по відсотках - 31 466,91 долар США,
що по курсу НБУ станом на 01 серпня 2013
року складає 251 515,01 гривень; по пені - 29
357,27 доларів США, що станом на 01 серпня
за курсом НБУ становить 234 652,66 гривень.
Загальна сума заборгованості - 122 942,78
доларів США, що станом на 01 серпня 2013
року по курсу НБУ складає 982681,64 гривень.

Згідно п.п. 10.3. п. 10 іпотечного договору,
іпотекодержатель має право: у разі
невиконання позичальником умов
основного зобов'язання та/або
іпотекодавцем умов цього договору
звернути стягнення на предмет іпотеки
та задовольнити за рахунок його
вартості свої вимоги у повному обсязі,
включаючи суму кредиту та будь-яке
збільшення цієї суми відповідно до
умов основного зобов'язання, проценти
за користування кредитом, пеню та інші
платежі і санкції, що передбачені
та/або випливають з основного
зобов'язання, а також всі витрати,
пов'язані із зверненням стягнення на
предмет іпотеки, в тому числі з
вчиненням виконавчого напису, його
реалізацією та вартість послуг
незалежного експерта - суб'єкта
оціночної діяльності.

У відповідності до п. 4 іпотечного
договору, іпотекодавець свідчив, що
ознайомлений з умовами кредитного
договору та не має будь-яких заперечень
щодо цих умов і погоджується з цими
умовами.

Таким чином, сторонами ще до вчинення
виконавчого напису були обумовлені всі
права та обов'язки сторін, в тому числі
і вчинення виконавчого напису
нотаріуса у випадку неналежного
виконання зобов'язань з боку
позичальника, що підтверджується
розрахунком заборгованості.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 31.01.1992
року «Про судову практику в справах за
скаргами на нотаріальні дії або
відмову в їх вчиненні», при вирішенні
справ пов'язаних з оскарженням відмови
у видачі виконавчого напису або його
видачею, судам слід мати на увазі, що
відповідно до Закону України «Про
нотаріат» виконавчий напис може бути
вчинено нотаріусом і за умови, що
наявність безспірної заборгованості
або іншої відповідальності боржника
перед стягувачем підтверджується
відповідними документами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Однією з засад судочинства,
регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, є змагальність
сторін та свобода в наданні ними до
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

У відповідності до ст. 212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
необґрунтованим та такими, що не
підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 18, 512, 514, 516, 533, 546, 572, 574, 1050, 1054, 1077-1078, 1080
Цивільного кодексу України, ст. ст. 34, 87
Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 1,
12, 33, 35 Закону України «Про іпотеку»,
Порядком вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 22 лютого 2012 року N 296/5, ст. ст. 10, 11, 60,
88, 208, 212-215, 218, 224-228, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И
В:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи», Приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання виконавчого
напису таким, що не підлягає виконанню
та оскарження дій нотаріуса -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: