22-ц/775/268/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції
Суддя-доповідач
06 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
головуючого Баркової
суддів Попової
С.А., Мироненко І.П.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Приморського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
26 грудня 2013 року у справі за позовом
Комерційного комунального
підприємства «Маріупольтепломережа»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за користування тепловою енергією,
сплату штрафних санкцій та сплату
судового збору, -
Рішенням Приморського районного суду
м. Маріуполя від 26 грудня 2013 року позов
ККП «Маріупольтепломережа»
задоволено, стягнуто з ОСОБА_3
заборгованість за користування
тепловою енергією у розмірі 3492 гривні 37
копійок, 3% річних у розмірі 224 гривні 99
копійок, інфляційні витрати в сумі 103
гривні 90 копійок, а також витрати по
сплаті судового збору у розмірі 229
гривень 40 копійок.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3
просить рішення суду скасувати, позов
задовольнити частково, відмовити в
частині стягнення 3% річних,
інфляційних та судового збору. В
частині стягнення заборгованості,
виконання рішення відстрочити до
відновлення платоспроможності.

У відзиві на апеляційну скаргу
представник позивача ККП
«Маріупольтепломережа» Лебедєва Я.О.
вважає, що оскаржуване судове рішення
відповідає вимогам закону, і тому
просить залишити його без зміни.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
сторін, дослідивши доводи апеляційної
скарги та відзиву на неї, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню без зміни
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як встановлено судом і це
підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_3 зареєстрований і мешкає за
адресою АДРЕСА_1, та отримує послуги з
теплопостачання.

У зв'язку з неналежним виконанням свого
зобов'язання по сплаті за спожиті
послуги з теплопостачання з 01 жовтня 2009
року по 01 грудня 2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 3 492 гривні 37
копійок.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між
виробниками і споживачами, а також їхні
права та обов'язки визначено у Законі
України «Про житлово-комунальні
послуги». Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 цього
Закону встановлена відповідальність
за несвоєчасне здійснення платежів за
житлово-комунальні послуги у вигляді
пені.

Така ж відповідальність за несвоєчасне
здійснення платежів за надання послуг
з теплопостачання встановлена у п. 23
Правил та п. 20 Типового договору про
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 21 липня 2005 року №
630.

Разом з тим, відповідно до загальних
умов виконання зобов'язання,
встановлених ст. 526 ЦК України,
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.
Недотримання таких вимог призводить до
порушення зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну
грошову суму на користь кредитора
відповідно до цивільно-правового
договору або з інших підстав,
визначених законом, є грошовим
зобов'язанням.

Таким чином, правовідносини, в яких
замовник зобов'язаний оплатити надану
послугу в грошах, а виконавець має
право вимагати від замовника
відповідної оплати, тобто в яких
передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти
висновку про те, що правовідносини, які
склалися між сторонами на підставі
договору про надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води, є грошовим
зобов'язанням, у якому, серед інших прав
і обов'язків сторін на боржника
покладено виключно певний
цивільно-правовий обов'язок з оплати
отриманих житлово-комунальних послуг,
якому кореспондує право вимоги
кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) -
вимагати сплату грошей за надані
послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної
природи правовідносин сторін як
грошових зобов'язань, на них
поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як
спеціальний вид цивільно-правової
відповідальності за прострочення
виконання зобов'язання.

Такі висновки містяться в постанові
Верховного Суду України від 30 жовтня 2013
року, яка є обов'язковою для
застосування судами у відповідності зі
ст. 360-7 ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про стягнення
грошових нарахувань за прострочку
виконання грошового зобов'язання на
підставі ст. 625 ЦК України.

Розмір судового збору в сумі 229 гривень
40 копійок відповідає положенням п.1 ст.4
Закону України «Про судовий збір» та ч.1
ст. 8 Закону України Про державний
бюджет України на 2013 рік».

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення.

Таким чином, переглядаючи справу
відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів не вбачає
апеляційних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції, у
зв'язку з чим апеляційна скарга
відповідача ОСОБА_3 підлягає
відхиленню.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 25 січня 2014 року апелянту
ОСОБА_3 відстрочено сплату судового
збору в сумі 121 гривні 80 копійок до
винесення судового рішення.

На підставі ч.3 ст. 82 ЦПК України,
враховуючи майновий стан ОСОБА_3,
колегія суддів вважає за можливе
звільнити останнього від сплати
судового збору за розгляд апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 26
грудня 2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Л.Л. Баркова

Судді:
С.А. Попова

І.П. Мироненко