22-ц/773/1104/14 Головуючий у 1 інстанції:
Пушкарчук В.П. Категорія: 33 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

при секретарі - Шоцькій О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, прокурора
Романішиної Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державної казначейської
служби України, Прокуратури Львівської
області, Прокуратури Перемишлянського
району Львівської області про
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
прокуратури, за апеляційною скаргою
відповідача Державної казначейської
служби України на рішення Луцького
міськрайонного суду від 03 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 20 січня 2004 року в.
о. Львівського прокурора з нагляду за
додержанням законів при виконанні
судових рішень у кримінальних справах
щодо нього було порушено кримінальну
справу та пред'явлено йому
обвинувачення у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366
Кримінального кодексу (далі - КК)
України, та обрано запобіжний захід у
вигляді підписки про невиїзд.

02 липня 2012 року слідчим
Перемишлянського району Львівської
області кримінальну справу в ч. 1 ст. 366
КК України закрито у зв'язку з
відсутністю в його діях ознак злочину.

17 листопада 2012 року постановою
слідчого прокуратури Перемишлянського
району Львівської області закрито
кримінальну справу за ознаками
злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК
України, у зв'язку з відсутністю в його
діях складу злочину.

Таким чином, він незаконно перебував
під кримінальним переслідуванням з 20
січня 2004 року до 17 листопада 2012 року,
тобто 8 років 10 місяців.

У зв'язку з незаконними діями
працівників органів прокуратури він
був позбавлений права на роботу. 30
січня 2004 року наказом № 5 о/с Управління
Державного департаменту України з
питань виконання покарань у Львівській
області його було звільнено з органів
кримінально-виконавчої системи за ст. 64
п. «д» (через службову невідповідність)
з тих же підстав, що і порушена
кримінальна справа відносно нього.
Втративши роботу, він втратив
попередній дохід, що не дало йому
можливості нормально жити і утримувати
сім'ю. Пред'явлене йому обвинувачення
перешкоджало йому у працевлаштуванні
не тільки за спеціальністю, а й на
будь-яку іншу роботу.

Незаконні дії органів прокуратури
завдали йому моральної шкоди, яка
виразилася у переживаннях, психічних
зривах та депресіях, постійному страху
за своїх рідних, розпаду сім'ї,
порушенні нормальних життєвих
зв'язків, погіршенні стану здоров'я.
Розмір моральної шкоди він оцінює в
сумі 1114950 грн.

Враховуючи наведене, просив стягнути з
Державного бюджету на свою користь
вказані грошові кошти в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 03 червня 2014 року позов задоволено
частково.

Постановлено стягнути з Державного
казначейства України за рахунок коштів
Державного бюджету України шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку на користь
ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 130000
грн.

В решті позову відмовити.

В апеляційні скарзі відповідач
Державна казначейська служба України
просить скасувати це рішення і
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
позові, покликаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального права.

В запереченні позивач ОСОБА_1 просить
відхилити апеляційну скаргу і залишити
рішення без змін, зазначаючи про
безпідставність та необґрунтованість
доводів скарги.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою в. о. Львівського прокурора
з нагляду за додержанням законів при
виконанні судових рішень у
кримінальних справах від 20 січня 2004
року порушено кримінальну справу проти
головного ревізора Львівського
територіального
контрольно-ревізійного відділу
капітана в/служби ОСОБА_1 та іншої особи
за ознаками злочинів, передбачених ст.
191 ч. 3, ст. 366 ч. 1 КК України. Згідно з цією
постановою ОСОБА_1 та іншою особою
привласнено і розтрачено державних
коштів на суму 1840 грн. шляхом
зловживання службовим становищем та
вчинено службове підроблення (а. с.
170-171).

Постановою слідчого прокуратури
Перемишлянського району про
перекваліфікацію злочину від 02 липня
2012 року закрито кримінальну справу,
порушену відносно ОСОБА_1 за ознаками
злочину, передбаченого ст. 366 ч. 1 КК
України. За змістом цієї постанови в
ході досудового слідства не
встановлено фактів внесення
безпосередньо ОСОБА_1 до офіційних
документів завідомо неправдивих
відомостей та вчинення ним будь-яких
інших підроблень документів (а. с. 7-8).

Постановою того ж слідчого від 17
листопада 2012 року кримінальну справу,
порушену відносно ОСОБА_1 за ознаками
злочину, передбаченого ст. 191 ч. 3 КК
України, закрито на підставі ст. 6 п. 2
КПК України, запобіжний захід у вигляді
підписки про невиїзд скасовано. Згідно
з цією постановою у кримінальній
справі відсутні докази, які б
підтверджували факти вчинення
обвинуваченим ОСОБА_1 привласнення і
розтрати державних коштів на суму 1840
грн., тобто в його діях відсутні ознаки
злочину, передбаченого ст. 191 ч. 3 КК
України (а. с. 9-12).

Наведеними постановами слідчого
підтверджується факт пред'явлення
ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні
інкримінованих йому злочинів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176
Цивільного кодексу (далі - ЦК) України
шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду. Право на
відшкодування шкоди, завданої фізичній
особі незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду, виникає у
випадках, передбачених законом.
Порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури або
суду, встановлюється законом.

Законом, що встановлює такий порядок, є
Закон України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» (далі - Закон).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону в редакції, що
діяла на час порушення кримінальної
справи, підлягає відшкодуванню шкода,
завдана громадянинові внаслідок,
зокрема, незаконного притягнення як
обвинуваченого та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону право
на відшкодування шкоди в розмірах і в
порядку, передбачених цим Законом,
виникає у випадку закриття
кримінальної справи за відсутністю
події злочину, відсутністю у діянні
складу злочину або недоведеністю
участі обвинуваченого у вчиненні
злочину.

Таким чином, з врахуванням
вищенаведених положень законодавства,
а також п. 5 ст. 3 Закону у ОСОБА_1 виникло
право на відшкодування державою
моральної шкоди, завданої йому діями
органів прокуратури, які виразилися у
незаконному притягненні його як
обвинуваченого у кримінальній справі
та обранні запобіжного заходу у
вигляді підписки про невиїзд, що
обмежило його конституційні права.
Кримінальна справа відносно позивача
закрита у зв'язку з відсутністю в його
діях складу злочину.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону
відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Моральною
шкодою визнаються страждання,
заподіяні громадянинові внаслідок
фізичного чи психічного впливу, що
призвело до погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру.

Висновком судово-психологічної
експертизи від 25 березня 2014 року
встановлено, що внаслідок
безпідставного обвинувачення у
вчиненні злочину у ОСОБА_1 відбулось
руйнування адаптивного рівня його
життєдіяльності, розвиток життєвих
подій набув соціально та психологічно
руйнівного для нього характеру.
Позивачу завдані душевні страждання
(моральна шкода). Вказана ситуація
призвела до вираженої проблематизації
у його житті (довготривалість
кримінального переслідування,
проблеми в сім'ї, ін.) (а. с. 153-161).

Виходячи з викладеного, давши вірну
правову оцінку обставинам справи, суд
обґрунтовано задовольнив позов
частково.

При визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди суд правильно
керувався ч. ч. 2, 3 ст. 13 Закону, згідно з
якими розмір моральної шкоди
визначається з урахуванням обставин
справи в межах, встановлених цивільним
законодавством. Відшкодування
моральної шкоди за час перебування під
слідством чи судом провадиться
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць перебування під
слідством чи судом.

Законом України «Про державний бюджет
України на 2014 рік» з 1 січня 2014 року
мінімальна заробітна плата
встановлена в розмірі 1218 грн. ОСОБА_1
перебував під слідством і судом 106
місяців. Тому розмір відшкодування
завданої йому моральної шкоди не може
бути меншим, ніж 129108 грн. (1218 х 106). З
огляду на характер та обсяг душевних
страждань позивача, їх тривалість, а
також враховуючи вимоги розумності і
справедливості, суд обґрунтовано
визначив розмір морального
відшкодування в сумі 130000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 Цивільного
процесуального кодексу (далі - ЦПК)
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Незаконність дій прокуратури, які
виразилися у безпідставному
притягненні ОСОБА_1 до кримінальної
відповідальності, встановлена
вищенаведеними постановами слідчого
про закриття кримінальної справи у
зв'язку з відсутністю в діях позивача
ознак злочину (а. с. 7-12). Вказані
постанови є необхідною і достатньою
умовою для відшкодування моральної
шкоду на підставі положень ст. 1176 ЦК
України та Закону.

В оскаржуваному рішенні суд детально
обґрунтував як характер заподіяної
позивачу моральної шкоди, так і її
розмір.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
в означеній частині не спростовують
рішення суду по суті справи.

Разом з тим, зазначивши у резолютивній
частині рішення про стягнення коштів з
Державного казначейства України, суд
першої інстанції не врахував, що
відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 13 Закону
суд визначає розмір моральної шкоди,
яка відшкодовується за рахунок коштів
державного бюджету.

Згідно з п. 1.3 Порядку виконання
Державним казначейством України
рішень суду щодо відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури, а також судів,
затвердженого наказом
Держказначейства від 04 лютого 2008 року
№ 39, виконання судових рішень, які
передбачають відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури, а також судів
здійснюється Державним казначейством
України за рахунок і в межах бюджетних
асигнувань, затверджених у Державному
бюджеті України на цю мету.

Оскільки судом помилково зазначено в
резолютивній частині рішення Державне
казначейство України як орган, з якого
слід проводити стягнення, то згідно зі
статтею 309 ЦПК України оскаржуване
рішення слід відповідно змінити,
виправивши вказану помилку.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача
Державної казначейської служби
України задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду
від 03 червня 2014 року в даній справі
змінити, виключивши з резолютивної
частини рішення слова: «Державного
казначейства України за рахунок
коштів».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: