22-ц/775/565/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції
Суддя-доповідач
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Ігнатоля
Т.Г.

суддів Попової
С.А., Мироненко І.П.,

при секретарі
Брежнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 13 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК», третя особа ОСОБА_4,
про припинення дії договору поруки, про
визнання факту виконання рішення суду,
-

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2013 року позивач ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом про
визнання припинення поруки за
договором № 232139-cred/1 від 05 червня 2008
року з 28 грудня 2009 року та про визнання
факту виконання рішення суду від 28
грудня 2009 року в повному обсязі 07 липня
2011 року.

Обґрунтовуючи вимоги про припинення
поруки ОСОБА_3 посилалася на те, що банк
в односторонньому порядку змінив строк
виконання зобов'язання, встановлений
кредитним договором з 05 червня 2008 року
по 05 лютого 2010 року, стягнувши за
рішенням суду від 28 грудня 2009 року
кошти за кредитом. На порушення діючого
законодавства про зміну умов основного
договору, їй як поручителю не
повідомив, вимоги про погашення боргу
до неї не надходило, що відповідно до
ст. 559 ЦК України є підставами для
припинення договору поруки.

Крім того, просила визнати факт, що
рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя від 28 грудня 2009 року виконано
позичальником ОСОБА_4 та поручителем
ОСОБА_3 в повному обсязі 07 липня 2011 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя від 13 березня 2014 року в
задоволені позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3
просить рішення скасувати, ухвалити
нове, яким позовні вимоги задовольнити
в повному обсязі. Апелянт вважає, що
відмовляючи у припиненні поруки, суд не
надав належної правової оцінки
встановленим обставинам, має місце
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК
України апеляційний суд розглянув
справу за відсутності третьої особи
ОСОБА_4, який про день та час розгляду
справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_3, представника третьої
особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5, який підтримав
доводи апеляційної скарги, заперечення
представника відповідача ОСОБА_6,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 05 червня 2008 року
між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір № 232139-cred на
підставі якого останній отримав кредит
в сумі 40 000 гривень строком до 05 лютого
2010 року зі сплатою за його користування
30 % річних, а у випадку порушення
строків повернення кредиту зі сплатою
60% річних.

В той же день, 05 червня 2008 року, між ПАТ
«КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був
укладений договір поруки № 232139-cred/1,
згідно якого поручитель відповідає
перед кредитором за виконання ОСОБА_4
зобов'язань за кредитним договором №
232139-cred.

Рішенням (заочним) Жовтневого
районного суду м. Маріуполя від 28
грудня 2009 року з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в
солідарному порядку на користь ПАТ «КБ
«ПриватБанк» була стягнута
заборгованість за кредитним договором
№ 232139-cred від 05 червня 2008 року в розмірі
38 388,46 грн. (31 326,16 грн. заборгованість за
кредитом, 4996,18 грн. заборгованість по
процентам за користування кредитом, 250
грн. сума фіксованого штрафу за
прострочення зобов'язань, 1816,12 грн.
відсотковий штраф) та судові витрати в
сумах 120 грн. та 383,88 грн.

Постановою державного виконавця
Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ
від 06 липня 2011 року, на підставі
звернення ОСОБА_4 від 04 липня 2011 року
щодо несвоєчасного отриманням
постанови про відкриття виконавчого
провадження, останньому надано строк
до 14 липня 2011 року для добровільного
виконання рішення суду.

Згідно квитанцій від 07 липня 2011 року
ОСОБА_4 оплатив ПАТ «КБ «ПриватБанк»
стягнуті за рішенням суду 38 388,46 грн. та
судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя від 12 червня 2012 року,
зміненим рішенням Апеляційного суду
Донецької області від 12 вересня 2012 року
в частині стягнення суми фіксованого
штрафу, з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в
солідарному порядку на користь ПАТ «КБ
«ПриватБанк» стягнута заборгованість
за кредитним договором № 232139-cred від 05
червня 2008 року, а саме: заборгованість
за кредитом у сумі 12 131,93 грн.,
заборгованість за процентами у сумі 25
137,65 грн., штраф у сумі 1863,48 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
рішеннями судів від 12 червня 2012 року та
від 12 вересня 2012 року встановлено
продовження дії кредитного договору і
договору поруки після винесення
рішення суду від 28 грудня 2009 року, а
відповідно і обов'язок поручителя
нести солідарну відповідальність
разом із боржником за виконання
зобов'язання. Звернення банку до суду з
позовом про стягнення заборгованості
до сплину терміну дії кредитного
договору є не збільшенням основного
зобов'язання, забезпеченого порукою, а
є пред'явленням вимоги до позичальника
та поручителя.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів не може не
погодитися, оскільки він відповідає
обставинам справи, наданим доказам і
нормам матеріального та
процесуального права.

Суд першої інстанції правильно
встановив, що правовідносини, які
виникли між сторонами, регулюються ст.
ст. 553, 554, 559 ЦК України.

За положеннями ст.ст. 553, 554 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Порукою може забезпечуватися
виконання зобов'язання частково або у
повному обсязі. У разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором, як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, неустойки, відшкодування
збитків, процентів, якщо інше не
встановлено договором.

Відповідно до ст. 559 ЦК України
припинення поруки пов'язується із
зміною основного зобов'язання за
відсутності згоди поручителя на таку
зміну та за умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя. При цьому
обсяг зобов'язань поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами кредитного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель.
Збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання виникає, зокрема, у разі
встановлення нових умов щодо порядку
зміни процентної ставки в бік
збільшення, розширення змісту
основного зобов'язання щодо
дострокового повернення кредиту та
плати за користування ним.

За положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Згідно роз'яснень, які викладені в п. 24
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору. Отже, якщо кредитним
договором не визначено інші умови
виконання основного зобов'язання, то у
разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу.

Пред'явлення вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову.

З матеріалів справи вбачається, що банк
надавав позичальнику кредит на строк
до 05 лютого 2010 року. У зв'язку з
невиконанням зобов'язань позичальника
за кредитним договором банк звернувся
до суду до боржника та поручителя із
позовом про повернення кредиту у 2009
році, тим самим банк скористався своїм
правом вимоги про повернення кредитних
коштів.

З урахуванням наведеного, доводи
апеляційної скарги щодо
одностороннього збільшення банком
основного зобов'язання, забезпеченого
порукою, є безпідставними.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що грошові
кошти в сумі 38 388,46 грн., які надійшли 07
липня 2011 року на виконання рішення суду
від 28 грудня 2009 року були правомірно
направлені банком на погашення
заборгованості по відсоткам у сумі 19
194,20 грн. та на погашення простроченої
заборгованості за кредитом у сумі 19 204,23
грн., що витікає з умов договору і
узгоджується з положеннями ст. 534 ЦК
України.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом (ч.1
ст. 598 ЦК). Такі підстави, зокрема,
зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення від 28
грудня 2009 року про задоволення вимог
кредитора, виконання якого не
проведено своєчасно (лише 07 липня 2011
року), не припинило правовідносин
сторін кредитного договору, не
звільнило боржника та поручителя від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання. Оскільки сума
внесена 07 липня 2011 року була
недостатньою для погашення грошового
зобов'язання у повному обсязі, кредитор
відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК
України не був позбавлений права на
отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК
України.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя від 12 червня 2012 року, з
урахуванням змін внесених рішенням
апеляційного суду Донецької області
від 12 вересня 2012 року, встановлена
правомірність вимог відповідача про
стягнення заборгованості за договором
поруки № 232139-cred/1 від 05 червня 2008 року.

З огляду на наведене, доводи
апеляційної скарги про припинення
договору поруки з 28 грудня 2009 року є
необґрунтованими.

Що ж стосується визнання факту
виконання 07 липня 2011 року в повному
обсязі рішення суду від 28 грудня 2009
року, то ці обставини сторонами не
заперечувалися, тому суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про відмову в задоволенні
позову і в цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач сам факт виконання рішення
суду не оспорював, а заперечував проти
визнання цього факту в судовому
порядку.

Порушення процесуального
законодавства, з яким апелянт пов'язує
долучення до матеріалів справи рішення
апеляційного суду Донецької області
від 12 вересня 2012 року, не є підставою
для скасування чи зміни рішення суду в
розумінні ст. 309 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги та зміст
оскаржуваного судового рішення, не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, тому колегія
суддів вважає за необхідне апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 13
березня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.Г.
Ігнатоля

Судді
С.А.
Попова

І.П.
Мироненко