Справа № 734/4337/13-ц Провадження №
22-ц/795/1428/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Бузунко О.А. Доповідач - Страшний М. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2014 року м. ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСтрашного
М.М.суддів:Євстафіїва О.К., Шарапової
О.Л., при секретарі:Герасименко Ю.О.за
участю:позивача ОСОБА_5,відповідача
ОСОБА_6, його представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу пеляційної скарги ОСОБА_6 на
рішення Козелецького районного суду
від 29 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про зобов'язання
знести самочинно збудований гараж,

в с т а н о в и в:

В грудні 2013 року ОСОБА_5 звернулась з
позовом до ОСОБА_6, в якому просила
усунути перешкоди у користуванні
двором загального користування
будинку АДРЕСА_1, зобов'язавши
відповідача знести самочинно
збудований гараж та відновити тстан
земельної ділянки, який існував до
початку будівництва.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказувала, що гараж відповідачем
побудований без відповідних погоджень
та дозволів, не був прийнятий в
експлуатацію у встановленому законом
порядку, а тому є об'єктом самочинного
будівництва, який перешкоджає їй
користуватися земельною ділянкою, яка
є двором загального користування.

Рішенням Козелецького районного суду
від 29 травня 2014 року позов ОСОБА_5
задоволено, зобов'язано ОСОБА_6 знести
за власний рахунок зведений без
дозвільних документів гараж в дворі
загального користування будинку
АДРЕСА_1 та відновити стан земельної
ділянки, тим самим усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
ОСОБА_5. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
дане рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
позові, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права. Апелянт
зазначає, що судом не було з'ясовано, чи
знаходиться гараж на прибудинковій
території чи за її межами, чи існує
можливість його перебудови. На думку
апелянта, ОСОБА_5 не довела, що вона є
користувачем чи власником земельної
ділянки, на якій розташований гараж, а
тому вона є неналежним позивачем в
справі. Апелянт зазначає, що в дворі
будинку знаходять вісім гаражів, проте
позивачем не було доведено, чому саме
один гараж створює їй перешкоди. Крім
того, апелянт наполягає на тому, що він
не є власником спірного гаражу, орендує
його в іншої особи, а тому не може
зносити те, що йому не належить.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до
наступного висновку.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
доведено факт того, що саме відповідач
користується гаражем, який є об'єктом
самочинного будівництва та
розташований в дворі загального
користування, чим перешкоджає позивачу
користуватися прибудинковою
територією.

Апеляційний суд не може погодитись із
даними висновками суду, оскільки вони
не відповідають встановленим по справі
обставинам та не грунтуються на нормах
закону, що регулює спірні
правовідносини.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Згідно із ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Знесення самочинного будівництва є
крайньою мірою і можливе лише тоді,
коли використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної
особи до відповідальності.

Відхилення від проекту забудови
об'єкту нерухомості або від вимог
будівельних норм і правил, які не є
істотними, не порушують прав інших осіб
та інтересів суспільства, не
суперечать санітарно-технічним
вимогам і правилам експлуатації, не
впливають на міцність і безпечність
цього об'єкта (зокрема, відхилення у
житловому будинку від внутрішнього
планування зі збереженням чи незначним
відхиленням від установленого
проектом розміру житлової площі,
незначна зміна його зовнішніх
габаритів, місця розташування тощо), не
можуть бути підставою для задоволення
вимог про перебудову чи знесення
об'єкта нерухомості.

У випадках порушення прав інших осіб
право на звернення до суду з позовом
про знесення або перебудову самочинно
збудованого об'єкта нерухомості
належить і таким особам за умови, що
вони доведуть наявність порушеного
права (ст. 391 ЦК України).

Наявність порушеного права має довести
особа, яка пред'явила позов про
знесення самочинного будівництва
(частина сьома статті 376 ЦК України,
частина перша статті 60 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5
посилалась на те, що гараж розташований
на земельній ділянці - прибудинковій
території, чим створено їй перешкоди у
користуванні двором загального
користування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
особа повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Проте, матеріали цивільної справи не
містять належних та допустимих доказів
на підтвердження порушень прав ОСОБА_5,
а відсутність її згоди на будівництво
гаражу та його встановлення без
погодженої в установленому порядку
документації, не можуть бути підставою
для задоволення позову та знесення
самовільної споруди.

Так, в матеріалах справи мається лист
Відділу Держземагентства у
Козелецькому районі Чернігівської
області від 20.05.2014 року за № 01-16/961, з
якого встановлено, що згідно
земельно-облікових документів
документи щодо визначення прилеглої
прибудинкової території до будинку, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1
відсутні (а.с.127).

Апелянтом також було надано копію
листа Козелецької селищної ради від
24.06.2014 року за № 3-12/209. з якого
встановлено, в земельно-облікових
документах, немає даних про
закріплення за будинком АДРЕСА_1
земельної ділянки, проект землеустрою
на земельну ділянку біля будинку № 54 по
вул. Комсомольській ніколи і ніким не
розроблявся, земельна ділянка за
будинком не закріплювалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Земельного
кодексу України земельні ділянки, на
яких розташовані багатоквартирні
будинки, а також належні до них
будівлі, споруди та прибудинкові
території державної або комунальної
власності, надаються в постійне
користування підприємствам, установам
і організаціям, які здійснюють
управління цими будинками.

Згідно ч. 2 цієї ж статті у разі
приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатного у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази того, що земельна ділянка, на
якій розташований будинок АДРЕСА_1,
передана підприємству, установу чи
організації, які здійснюють управління
цим будинком.

Не містять матеріали справи і докази
того, що всі квартири в будинку
приватизовані та що земельна ділянка
передана безоплатного у власність або
надана у користування об'єднанню
власників.

Отже, позивачем в порушення приписів
ст.60 ЦПК України не надано належних
доказів того, що спірний гараж
розташований саме на земельній
ділянці, яка є прибудинковою
територією будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Позивач ОСОБА_5 не довела належними
доказами, що її права, свободи чи
законні інтереси порушені
відповідачем ОСОБА_6

В матеріалах справи мається висновок №
С-78 судової будівельно-технічної
експертизи від 20 березня 2014 року,
додатком № 1 до якого є фото таблиця, з
якої встановлено, що спірний гараж
розташований між двома іншими гаражами
(а.с.67), проте позивачем не доведено,
чому саме спірний гараж порушує її
право на користування двором
загального користування.

За викладених обставин, відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог ОСОБА_5 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_6
знести самочинно збудований гараж та
відносити стан земельної ділянки, який
існував до початку будівництва.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
позивача на користь відповідача
необхідно стягнути 121 грн. 80 коп.
судового збору, сплаченого за подання
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 376 ЦК України, ст.ст. 88,
303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України,
апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Козелецького районного суду
від 29 травня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6
про зобов'язання знести самочинно
збудований гараж відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 121
грн. 80 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: