Номер провадження: 22-ц/785/4867/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого: судді
Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова
В.О., Драгомерецького М.М.

При секретарі: Горновій А.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 11 жовтня 2013 року у справі за позовом
департаменту комунальної власності
Одеської міської ради до ОСОБА_2 про
стягнення неустойки,-

в с т а н о
в и л а

У квітні 2013р. департамент комунальної
власності Одеської міської ради
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення неустойки в розмірі 125
109,72 грн., посилаючись на те, що 23.03.2006р.
між ним та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 було укладено
договір оренди №73/4, згідно з яким
останній було надано у строкове платне
користування об'єкт комунальної
власності територіальної громади м
Одеси - нежитлове приміщення першого
поверху, загальною площею 26,8 кв.м., що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1

28.04.2011р. ФОП ОСОБА_2 за власним рішенням
припинила підприємницьку діяльність.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 26.03.2010р. за його позовом
відповідачку виселено з цього
приміщення, стягнута заборгованість з
орендної плати за період з квітня по
листопад 2009р. і заборгованість за
фактичне користування за період з
27.11.2009р. по 09.12.2009р. Проте акт приймання -
передачі майна було складено 25.05.2012р. і
за період з 10.12.2009р. по 25.05.2012р. позивач
почав нараховувати неустойку за час
затримки повернення майна у розмірі
подвійної орендної плати.

Справу розглянуто у відсутності
сторін.

Заочним рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 11.10.2013р.
позов задоволено повністю - на підставі
ч.2 ст. 785 ЦК України стягнуто з
відповідачки на користь позивача 125 109,72
грн. неустойки за прострочення
повернення орендованого майна,
нарахованої за період з 10.12.2009р. по
25.05.2012р. Ухвалою цього ж суду від 20.02.2014р.
заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного
рішення залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі представник
відповідачки ставить питання про
скасування заочного рішення суду з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову, посилаючись на
те, що у відповідності до умов договору
у випадку затримки повернення майна
вона, відповідачка, повинна сплачувати
не неустойку, а орендну плату, що суд не
застосував спеціальну позовну
давність, унаслідок чого порушив норми
матеріального і процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу
позивач, вважаючи рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим,
просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явилися у судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що
23.03.2006р. між сторонами було укладено
договір оренди нежитлового приміщення
№73/4, згідно з яким ФОП ОСОБА_2 одержала
у строкове платне користування об'єкт
комунальної власності територіальної
громади м. Одеси - нежитлове приміщення
першого поверху, загальною площею 26,8
кв.м., що розташоване за адресою:
АДРЕСА_1

Рішенням господарського суду Одеської
області від 26.03.2010р., яке набрало
законної сили, визнано, що цей договір
оренди розірвано з моменту отримання
орендарем повідомлення, тобто з
27.11.2009р., ухвалено рішення про виселення
відповідачки з орендного майна,
стягнуто суми з орендної плати, пеню та
суми заборгованості за фактичне
користування орендним майном.

Ці обставини судом встановлено
правильно і у апеляційній скарзі не
оскаржуються.

Вирішуючи даний спір по суті заявлених
вимог судом встановлено, що
відповідачка повернула нерухоме майно,
яке є предметом цього договору оренди,
лише 25.05.2012р. про що сторонами було
складено акт приймання-передачі.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстпанції про
наявність правових підстав для повного
задоволення вимог про стягнення з
відповідачки неустойки, яка має бути
нарахована за період прострочення
виконання зобов'язання щодо повернення
орендованого майна.

Так, п. 4.7 договору №73/4 встановлено, що
після закінчення строку дії договору
чи у випадку його дострокового
розірвання, орендар зобов'язаний у
15-денний термін передати орендодавцю
приміщення за актом у належному стані,
не гіршому ніж на момент передачі його
в оренду та відшкодувати орендодавцю
збитки у разі погіршення стану або
втрати (повної або часткової) об'єкта
оренди.

Відповідно до п. 4.10 вказаного договору
у випадку припинення дії цього
договору у зв'язку із закінченням
строку чи дострокового розірвання
договору, орендар сплачує орендну
плату по день підписання акта
приймання-передачі приміщення.

Згідно з ч.1 ст. 385 ЦК України, у разі
припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана з урахуванням
нормального зносу або у стані,
обумовленому у договорі.

Правові наслідки припинення договору
оренди встановлені ст. 27 спеціального
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна», якою
передбачено, що у разі закінчення
строку дії договору оренди та відмови
від його продовження орендар
зобов'язаний повернути орендодавцеві
об'єкт оренди на умовах, зазначених у
договорі оренди.

Ч. 2 ст. 785 ЦК України встановлено, якщо
наймач не виконує обов'язку щодо
повернення речі, наймодавець має право
вимагати від наймача сплати неустойки
у розмірі подвійної плати за
користування річчю за час
прострочення.

В силу ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Позивач просив стягнути з відповідачки
неустойку за період з 10.12.2009р. по
25.05.2012р.р.

Так, матеріалами справи доведено, що
після розірвання договору оренди від
23.03.2006р., орендоване за цим договором
майно відповідачка повернула лише
25.05.2012р., тобто прострочивши виконання
зобов'язання за договором щодо
повернення майна. Тому стягненню
підлягає неустойка, нарахована за
період 10.12.2009р. по 25.05.2012р. у розмірі 125
109,72 грн.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що у
разі, якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа,
яка порушила зобов'язання,
звільняється від відповідальності за
порушення зобов'язання, якщо вона
доведе, що це порушення сталося
внаслідок випадку або непереборної
сили. Не вважається випадком, зокрема,
недодержання своїх обов'язків
контрагентом боржника, відсутність на
ринку товарів, потрібних для виконання
зобов'язання, відсутність у боржника
необхідних коштів.

Як вже було зазначено, згідно зі ст. 785
ЦК України у разі припинення договору
найму наймач зобов'язаний негайно
повернути наймодавцеві річ у стані, в
якому вона була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі. Якщо наймач
не виконує обов'язку щодо повернення
речі, наймодавець має право вимагати
від наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення.

Таким чином, норма ст. 785 ЦК України не
ставить застосування до орендаря
відповідальності у вигляді неустойки у
залежність від сплати чи несплати
орендарем орендної плати чи плати за
фактичне користування майном після
припинення договору оренди.

Тому твердження відповідачки про те, що
за несвоєчасне повернення предмету
оренди вона повинна спчувати не
неустойку, а орендну плоту, колегія
суддів не примає до уваги, виходячи з
вищевикладеного.

Що ж до доводів відповідачки про
незастосування судом положення ст. 258
ЦК України, яка встановлює скорочену
позовну давність до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені), то
колегія суддів їх відхиляє з огляду на
те, що диспозитивне правило,
встановлене п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України не
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, оскільки інше
встановлено законом, а саме ч.2 ст. 785 ЦК
України за змістом якої, наймодавець
має право на стягнення неустойки у
зв'язку з неповерненням предмету найму
протягом всього часу прострочення.
Отже, неустойка, передбачена вказаною
нормою права, не є видом забезпечення
виконання зобов'язань у розумінні ст. 549
ЦК України (штраф, пеня), як помилково
вважає відповідачка, а є самостійною
майновою відповідальністю у сфері
орендних правовідносин, а тому до неї
не застосовується встановлена ст. 258 ЦК
України скорочена позовна давність.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що вирішуючи спір по суті
заявлених вимог, суд першої інстанцій
повно та всебічно дослідив обставини
справи, дав їм належну правову оцінку,
дійшов правильного висновку щодо прав
та обов'язків сторін, які ґрунтуються
на належних та допустимих доказах, й
ухвалив судове рішення з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстав для його зміни або
скасування немає.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 11 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської
області: В.Ф. Парапан

В.О.Панасенков

М.М.Драгомерецький