Номер провадження: 22-ц/785/5523/14
Головуючий у першій інстанції Бондар
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Парапана В.Ф.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі:
Горновій А.О.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_3, ОСОБА_4, та

представника відповідача ОСОБА_5,
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 08 квітня 2014 року за позовом ОСОБА_7,
правонаступником якої є ОСОБА_3, до
ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, про
розірвання спадкового договору,

в с т а
н о в и л а:

21 серпня 2013 року ОСОБА_9 звернулася до
суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що їй на праві власності
належить однокімнатна квартира
АДРЕСА_1. Відповідачка ОСОБА_5 ввійшла
їй в довіру, обіцяла допомогти у
виплаті заборгованості за квартирну
плату, провести ремонт й вмовила 24
листопада 2013 року надати їй
довіреність і 22 травня 2013 року укласти
з нею спадковий договір. Після
підписання договору відповідачка
зовсім перестала заходити до неї. Вона
тривалий час хворіє на цукровий діабет
і на початку червня 2013 року у неї
загострилось ця хвороба, на пальцях
лівої стопи з'явились рани, до 24 червня
2013 року вона телефонувала відповідачці
й просила повернути ключ від квартири
та доставити її у лікарню, але остання
не приїхала. 26 червня 2013 року вона
звернулась за допомогою до племінника
ОСОБА_3, який приїхав з дружиною і
допоміг їй, її доставили у міську
клінічну лікарню, де 27 червня 2013 року
прооперували - відняли 1-й та 2-й пальці
лівої стопи, подружжя ОСОБА_3 придбали
їй ліки на 2000 грн. 03 липня 2013 року
відповідачка ОСОБА_5 з'явилася у лікарю
та вчинила сварку з її рідними і
вимагала від них щоб вони залишили її.
Тому вона прийняла рішення поїхати до
родичів, 04 липня 2013 року її виписали,
вона відмінила довіреність, видану
ОСОБА_5, й переїхала до м. Звенигородка
Черкаської області. 29 липня 2013 року її
знову прооперували - провели ампутацію
лівого стегна. Відповідачка ОСОБА_5 не
виконувала обов'язки за договором: не
прибирала у квартирі, їсти не готувала,
не прала білизни, не допомагала їй
митися, не виводила на прогулянку, не
робила ремонт у квартирі, не заплатила
заборгованість за квартиру, а навпаки,
не з'являючись тривалий час в період
прогресування її хвороби, спряла
погіршенню стану її здоров'я, що
закінчилося ампутацією третини її
ноги, тому вона бажає розірвати
спадковий договір.

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
1308 ЦК України, позивачка ОСОБА_9
просила суд позов задовольнити (а.с. 2-6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка ОСОБА_9 померла,
при житті, 04 липня 2014 року вона залишила
заповіт на ім'я ОСОБА_3, який 19 вересня
2013 року звернувся до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини та була заведена спадкова
справа (а.с. 44, 63).

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 17 вересня 2013 року провадження
у справі було зупинено до залучення до
участі правонаступників померлої (а.с.
40). 08 квітня 2014 року до участі у справі у
якості правонаступника позивачки
ОСОБА_9 був залучений її спадкоємець
ОСОБА_3 (а.с. 85).

Відповідачка ОСОБА_5 проти позову
заперечувала й в своїх поясненнях
зазначала, що спадковий договір може
бути розірваний на вимогу відчужувача
або набувача, інші особи, у тому числі
спадкоємці відчужувача, не можуть
пред'являти вимоги про розірвання
спадкового договору. Права та обов'язки
за договором носять особистий характер
і не можуть переходити до інших осіб у
порядку правонаступництва й
припиняються у зв'язку зі смертю
відчужувача. Тому провадження у справі
підлягає закриттю (а.с. 50).

Третя особа, приватний нотаріус ОСОБА_8,
в судове засідання не з'явилася.

Рішенням суду першої інстанції позов
задоволено. Суд розірвав спадковий
договір, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_5
22 травня 2013 року, зареєстрований
приватним нотаріусом ОСОБА_8 під
номером 789 (а.с. 91-93).

В апеляційній скарзі відповідачка
ОСОБА_5 просить рішення суду першої
інстанції скасувати й провадження у
справі закрити, мотивуючи тим, що суд
першої інстанції порушив норми
процесуального і матеріального права.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги відповідачки
ОСОБА_5, пояснення на апеляцію
представника позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,
та представника відповідача ОСОБА_5,
ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга позивачки
задоволенню не підлягає, оскільки
рішення постановлено з дотримання норм
матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 1302 ЦК України, за спадковим
договором одна сторона (набувач)

зобов'язується виконувати
розпорядження другої сторони
(відчужувача) і в разі його смерті
набуває право власності на майно
відчужувача.

У абзацах 1 та 2 п. 28 постанови Пленуму №
7 "Про судову практику у справах про
спадкування" від 30 травня 2008 року
Верховний Суд України роз'яснив, що
перехід майна від відчужувача до
набувача на підставі спадкового
договору не є окремим видом
спадкування, а тому на відносини сторін
не поширюються відповідні правила про
спадкування, в тому числі право на
обов'язкову частку.

Відчужувачем та набувачем за спадковим
договором може бути як повністю
дієздатна особа, так і особи, зазначені
у статтях 32, 36 ЦК. Набувач за спадковим
договором не відповідає за
зобов'язаннями відчужувача.

Судом першої інстанції встановлено, що
22 травня 2013 року між ОСОБА_9 та
відповідачкою ОСОБА_5 був укладений
спадковий договір, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрований у реєстрі за №789, за
яким набувач зобов'язався виконувати
передбачені в ньому розпорядження
відчужувача і в разі його смерті
набуває право власності на майно, що є
особистою приватною власністю
відчуживача, а саме - однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1 вартістю 251028 грн.
(п. 1 договору) - а.с. 58-59.

У п. 7 спадкового договору зазначено, що
на набувача майна (відповідачку
ОСОБА_5) покладаються такі обов'язки:
забезпечення відчуживача житлом
шляхом збереження права безоплатного
пожиттєвого проживання у квартирі,
забезпечити догляд та надання
матеріальної допомоги для придбання
ліків та сплати медичних послуг і
процедур у випадку хвороби та
перебування відчуживача у лікарні,
забезпечити триразовим калорійним
харчуванням (сніданок, обід, вечеря),
забезпечити придатним для носіння
одягом та взуттям, здійснити догляд та
необхідну допомогу, надати побутові
послуги (прання постільної білизни),
забезпечити проведення поточного
ремонту, забезпечити радіо,
телевізійним та телефонним зв'язком.

Згідно п. 12 договору у разі невиконання
набувачем своїх зобов'язань, договір
може бути розірвано судом на вимогу
відчужувача, а також на вимогу набувача
у разі неможливості виконання ним
розпоряджень відчужувача (а.с. 59).

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
розірвання договору.

Статтею 1308 ЦК України передбачено, що
спадковий договір може бути розірвано
судом на вимогу відчужувача у разі
невиконання набувачем його
розпоряджень.

Спадковий договір може бути розірвано
судом на вимогу набувача у разі
неможливості виконання ним
розпоряджень відчужувача.

Відповідачка ОСОБА_5 не виконала
зобов'язання за спадковим договором,
зокрема, не сплатила заборгованість за
платою за квартиру в розмірі 15076 грн., не
забезпечила належний догляд та
матеріальну допомогу під час
перебування позивачки ОСОБА_9 на
стаціонарному лікуванні з 26 червня 2013
року по 04 липня 2013 року, не забезпечила
харчуванням.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що відповідачка ОСОБА_5 не
виконала належним чином умов
спадкового договору, чим порушила
права відчужувача ОСОБА_9 й у
відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України
її вимоги, правонаступником якої є
ОСОБА_3, підлягають захисту судом.

Таким чином, перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно із законом.

Доводи відповідачки ОСОБА_5 в
апеляційній скарзі про те, що рішення
суду першої інстанції є незаконним,
оскільки суд не врахував, що спадковий
договір може бути розірваний на вимогу
відчужувача або набувача, інші особи, у
тому числі спадкоємці відчужувача, не
можуть пред'являти вимоги про
розірвання спадкового договору. Права
та обов'язки за договором носять
особистий характер і не можуть
переходити до інших осіб у порядку
правонаступництва й припиняються у
зв'язку зі смертю відчужувача, не
приймаються до уваги за таких підстав.

Після смерті позивачки ОСОБА_9,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 19 вересня
2013 року звернувся до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини та була заведена спадкова
справа (а.с. 44, 63).

Згідно із ч. 1 ст. 37 ЦПК України у разі
смерті фізичної особи, припинення
юридичної особи, заміни кредитора чи
боржника у зобов'язанні, а також в інших
випадках заміни особи у відносинах,
щодо яких виник спір, суд залучає до
участі у справі правонаступника
відповідної сторони або третьої особи
на будь-якій стадії цивільного процесу.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

У статті 1219 ЦК України зазначено, що не
входять до складу спадщини права та
обов'язки, що нерозривно пов'язані з
особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті
немайнові права; 2) право на участь у
товариствах та право членства в
об'єднаннях громадян, якщо інше не
встановлено законом або їх установчими
документами; 3) право на відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 4) права на
аліменти, пенсію, допомогу або інші
виплати, встановлені законом; 5) права
та обов'язки особи як кредитора або
боржника, передбачені статтею 608 цього
Кодексу.

Згідно із ст. 608 ЦК України зобов'язання
припиняється смертю боржника, якщо
воно є нерозривно пов'язаним з його
особою і у зв'язку з цим не може бути
виконане іншою особою. Зобов'язання
припиняється смертю кредитора, якщо
воно є нерозривно пов'язаним з особою
кредитора.

Права та обов'язки, передбачені
спадковим договором, не пов'язані
нерозривно з особою спадкодавця, тому
зобов'язання не припиняються смертю
відчужувача, якщо є його
правонаступники. У даному випадку
правонаступником померлої позивачки
ОСОБА_9 є її спадкоємець - ОСОБА_3

Дійсно у абзацах 3, 4, 5 п. 28 постанови
Пленуму № 7 "Про судову практику у
справах про спадкування" від 30 травня
2008 року Верховний Суд України зазначив,
що спадковий договір може бути визнано
недійсним із підстав, визначених
нормами глави 16 ЦК.

Вимогу про визнання недійсним
спадкового договору може бути заявлено
як відчужувачем та набувачем, так і
іншою заінтересованою особою. У разі
пред'явлення позову особою, яка не є
стороною спадкового договору,
необхідно перевіряти, які права та
охоронювані законом інтереси цієї
особи порушено (стаття 3 ЦПК).

Згідно зі статтею 1308 ЦК спадковий
договір може бути розірвано на вимогу
відчужувача або набувача. За змістом
цього правила інші особи, у тому числі
спадкоємці відчужувача, не можуть
пред'являти вимоги про розірвання
спадкового договору.

Однак, оскільки позов про розірвання
спадкового договору пред'явлено за
життя відчужувача, позивачки ОСОБА_9,
факт її смерті до вирішення справи
судом допускає правонаступництво у
спірних правовідносинах, то судом
обґрунтовано, відповідно до статті 37
ЦПК України, залучено до участі у
справі правонаступника відчужувача -
ОСОБА_3, до якого унаслідок розірвання
договору довічного утримання згідно зі
статтею 1218 ЦК України перейшли всі
права та обов'язки спадкодавця ОСОБА_9

Доводи представника відповідачки
ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судовому засіданні про
те, що судом першої інстанції не
враховано, що набувач ОСОБА_5
виконувала обов'язки за спадковим
договором, не приймаються до уваги,
оскільки вони не відповідають дійсним
обставинам справи і спростовуються
матеріалами справи.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до принципів змагальності
та диспозитивності цивільного процесу
відповідачка була зобов'язана довести
в судовому засіданні ті обставини, на
які вона посилається як на заперечення
проти позову.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення. Для встановлення у судовому
засіданні фактів, зазначених у частині
першій цієї статті, досліджуються
показання свідків, письмові та речові
докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

При розгляді справи в суді першої
інстанції відповідачка ОСОБА_5 не
надала будь-яких належних та
допустимих доказів у підтвердження
того, що вона добросовісно виконувала
обов'язки за спадковим договором.

При розгляді апеляційної скарги
представник відповідачки ОСОБА_5 на
підтвердження виконання обов'язків за
договором надав суду апеляційної
інстанції розшифровку квартирних
платежів від 10 червня 2014 року, надану
бухгалтером ЖБК "Економіка", та виписку
№7918 із медичної карти стаціонарного
хворого ОСОБА_9 з копіями чеків із
аптек.

Однак із довідки ЖБК "Економіка" від 30
липня 2013 року вбачається, що станом на 01
липня 2013 року (тобто на час, коли
позивачка збирала докази для звернення
до суду з позовом) борг по квартирі
НОМЕР_1 становив 15076,00 грн. (а.с. 17).

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність зазначених документів
кожний окремо, а також у їх сукупності
із наявними у справі доказами, колегія
суддів вважає, що надані документи не
доводять, що відповідачка виконувала
обов'язки за договором належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна
скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції й
постановлення ухвали про закриття
провадження у справі немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити,
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 08 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

В.Ф. Парапан

М.М. Драгомерецький