Номер провадження: 22-ц/785/4072/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого-Гірняк Л.А.

Суддів- Процик М.В., Доценко Л.І.

При секретарі -Булгак Х.

Розглянула у відкритому судовому
засіданні м. Одесі апеляційну скаргу
ОСОБА_5 на заочне рішення Київського
районного суду м. Одеси від 20 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_5

-про визнання свідоцтва про право на
спадщину за законом та договору
купівлі-продажу недійсними, скасування
реєстрації права власності, визнання
права власності та витребування
майна , виселення та вселення,

В С Т А Н О В И
Л А:

29.10.2013 року позивач звернувся до
суду з вищазазначеним позовом в
котрому зазначав, що у ІНФОРМАЦІЯ_8
помер її троюрідний брат, ОСОБА_8, що
проживав за адресою АДРЕСА_1. Після його
смерті відкрилася спадщина у вигляді
квартири АДРЕСА_1. Позивач стверджує, що
при її зверненні до нотаріальної
контори, як спадкоємиці за законом
п'ятої черги, було виявлено, що 29 січня
2013 року приватним нотаріусом ОСОБА_9
заведено спадкову справу за №1/2013 щодо
майна померлого ОСОБА_10 та 26 квітня 2013
року видано свідоцтво про право на
спадщину за законом /номер у спадковому
реєстрі 54438482/ спадкоємцю померлого
ОСОБА_7. Позивач вказує про те, що
свідоцтво про народження, котре стало
підставою для видачі свідоцтва про
право на спадкування за законом на ім'я
ОСОБА_7, є сфальсифікованим, у зв'язку з
чим просив задовольнити позовні
вимоги.

Заочним рішенням Київського
районного суду м. Одеси від 20 грудня 2013
року позовні вимоги задоволено.
Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом від 26.04.2013 року
щодо майна ОСОБА_10. ІНФОРМАЦІЯ_2, який
помер у ІНФОРМАЦІЯ_8, видане приватним
нотаріусом Одеського нотаріального
округу ОСОБА_9, зареєстроване в реєстрі
за № 945 по спадковій справі № 1/2013 на
ім'я ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний
номер облікової картки податків 2,
який проживає за адресою: АДРЕСА_2, яке
складається з квартири № 40 (сорок), в
будинку № 51 (п'ятдесят один) по
проспекту Маршала Жукова в місті Одесі,
яка належала померлому на підставі
Свідоцтва про право власності на житло,
виданого Управлінням
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської Ради
народних депутатів 03 червня 1993 року за
№ 15-250, та зареєстрованого Одеським
міжміським бюро технічної
інвентаризації 23 травня 1994 року у книзі
76 пр, на стор.144. під № 339, та на підставі
Свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого Тюменцевою Л.І.,
державним нотаріусом Третьої Одеської
державної нотаріальної контори 23
вересня 2002 року за реєстровим № 2-3168 та
зареєстрованого Одеським міським бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості 24
вересня 2002 року у книзі 454 пр на
сторінці 117. за № 339, та складається в
цілому з трьох кімнат загальною площею
61,7 (шістдесят одна ціла та сім десятих),
житловою площею 44,3 (сорок чотири цілих
та три десятих) кв.м. Визнано недійсним
договір купівлі-продажу квартири за
серією та номером 1374, виданий приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_12 та
зареєстрований рішенням про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
індексний номер 3756940 від 08.07.2013. що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Скасовано державну реєстрацію рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень індексний номер 3756940 від 08.07.2013
р. номер запису про право власності
1563050. Зобов'язано ОСОБА_5 повернути
ОСОБА_6 квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1. Суд виселив ОСОБА_5 з
квартири, що розташована за адресою
АДРЕСА_1 як особу,- що не має правових
підстав для проживання в зазначеній
квартирі.

Визнав за ОСОБА_6 право власності на
спадщину у вигляді нерухомого майна в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлого
у лині 2012 року, а саме: квартири № 40
(сорок), в будинку № 51 (п'ятдесят один) по
проспекту Маршала Жукова в місті Одесі,
яка належала померлому на підставі
Свідоцтва про право власності на житло,
виданого Управлінням
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської Ради
народних депутатів 03 червня 1993 року за
№ 15-250, та зареєстрованого Одеським
міжміським бюро технічної
інвентаризації 23 травня 1994 року у книзі
76 пр, на стор.144, під № 339, та на підставі
Свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого Тюменцевою Л.І.,
державним нотаріусом Третьої одеської
державної нотаріальної контори 23
вересня 2002 року за реєстровим № 2-3168, та
зареєстрованого Одеським міським бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості 24
вересня 2002 року у книзі 454 пр на
сторінці 117, за № 339, та складається в
цілому з трьох кімнат загальною площею
61,7 (шістдесят одна ціла та сім десятих),
житловою площею 44,3 (сорок чотири цілих
та гри десятих) кв.м.

Вселив ОСОБА_6 в квартиру, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Київського районного
суду м. Одеси від 27.02.2014 року заяву
ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду з
ухваленням нового, яким відмовити в
заявлених вимога, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права та неповно
з'ясованими обставинами по справі.

Зокрема посилається на те, що
позивач пропустила строк для прийняття
спадщини, не подала заяву до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини, відсутня відмова нотаріуса у
видачі свідоцтва про право на
спадкування; про те, що в спірній
квартирі нею зроблений ремонт та на
порушення кримінальної справи
стосовно навмисного заволодіння її
грішми.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді доповідача, вислухавши пояснення
сторін, що з'явились, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
матеріали справи дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвали
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи заявлені вимоги та
скасовуючи свідоцтво про право
власності за законом виданого на ім'я
ОСОБА_7 від 26.04.2013 року, районний суд
виходив з тих підстав , що ОСОБА_7 не є
спадкоємцем після смерті ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2 так як використав паспорт
особи, котра померла 10.12.2003 року та
відсутності актового запису свідоцтва
про народження № 521 складеного 12.04.1971
року Першим Приморським відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Одеського міського управління
юстиції, що була підставою для його
видачі. Визнаючи право власності на
спірну квартиру за ОСОБА_5, районний суд
виходив з того, що послідня являється
спадкоємцем п'ятої черги, та у
визначений судом строк прийняла
спадщину. Витребуючи у ОСОБА_5 АДРЕСА_1
районний суд виходив з того, що власник
має право витребувати майно з чужого
незаконного володіння. Виселяючи
ОСОБА_5 зі спірного помешкання суд
виходив з відсутності згоди власника
на її проживання та шляхом усунення
перешкод в користування власністю
вселив позивачку в це житлове
приміщення.

Судова колегія погоджується з
таким судженням суду першої інстанції
з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 215,216 ЦПК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього
Кодексу. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).
Недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

За положеннями ч. 1 ст.203 ЦК України (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

У п. 2 постанови пленуму Верховного
суду україни від 06 листопада 2009 року № 9
"Про практику розгляду цивільних справ
про визнання правочину недійсним"
роз'яснено, що судам необхідно
враховувати, що згідно зі ст. ст. 4, 10 та
203 ЦК України зміст правочину не може
суперечити ЦК України,іншим законам
України, які приймаються відповідно до
Контитуції України, ЦК України,
міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актами Президента
України, постановами Кабінету
Міністрів України, актам інших органів
державної влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства.

Матеріалами справи встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_10, про що
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану у місті Одесі
Одеського міського управління юстиції
в Книзі реєстрації смертей зроблено
актовий запис за № 7133, що
підтверджується витягом з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян про смерть (а.с. 17).

Після смерті ОСОБА_10 відкрилась
спадщина на квартиру № 40. що
знаходиться за адресою м. Одеса,
проспект Маршата Жукова буд. №51, котра
належала йому на підставі Свідоцтва
про право власності на житло, виданого
Управлінням житлово-комунального
господарства виконкому Одеської
міської Ради народних депутатів 03
червня 1993 року за № 15-250 (а.с. 36). та на
підставі Свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого
Тюменцевою Л.І.. державним нотаріусом
Третьої Одеської державної
нотаріальної контори 23 вересня 2002 року
за реєстровим №2-3168 (а.с. 38).

У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі
відсутності заповіту право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
Кодексу.

25 лютого 2013 року ОСОБА_15, діючий від
імені ОСОБА_7 на підставі довіреності,
звернувся до приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 з заявою про прийняття
спадщини, в якій зазначив, що крім його
довірителя інших спадкоємців після
смерті ОСОБА_10 немає (а.с. 18).

26 квітня 2013 року приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 було видано Свідоцтво
про право на спадщину за законом,
згідно якого вбачається, що ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_3 є племінником померлого
ОСОБА_10, та отримав в порядку
спадкування за законом право власності
на квартиру № 40, що знаходиться за
адресою м. Одеса, проспект Маршала
Жукова буд. № 51 (а.с. 22).

Судова колегія погоджується з
судженням суду першої інстанції, що
видане свідоцтво про право власності
за законом є незаконним, так як
відповідно до відповідей компетентних
органів зокрема Головного управління
юстиції в Одеській області від 09.07.2013
року вбачається, що відомостей про
видачу свідоцтва про народження
ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис №521
складений 21.04.1971 року Першим
Приморським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Одеського міського управління
юстиції- відсутні. Відсутній і актовий
запис про народження відносно ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_3.(а.с. 14)

Крім того, з інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно власником спірного
помешкання зареєстрований
ОСОБА_7,12.04.1971 року, реєстраційний номер
облікової картки-, паспорт
громадянина України, серія та номер КК
402638, виданий 20.01.2000 року Ленінським РА
УМВС України в одеській області(а.с.16)

Проте, як вбачається з листа
Державної міграційної служби України
вищезазначений паспорт був виданий
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7, котрий помер
(а/з11272) 10.12.2003 року та був знятий з
реєстраційного обліку. Паспорт при
оформлені акта про смерть зданий не
був так як втрачений( а.с. 67).

Виходячи з того, що свідоцтво про право
на спадщину видане на підставі
сфальсифікованих документів,
районний суд прийшов до правильного
висновку, що воно є недійсним з підстав
невідповідності Закону.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 20 червня 2013 року було
задоволено заяву ОСОБА_6 га встановлено
факт, який має юридичне значення, а
саме: що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, який
помер, є троюрідним братом ОСОБА_6 (а.с.
46).

На підставі рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2013
року щодо визначення додаткового
строку для прийняття спадщини, ОСОБА_6
звернулась до нотаріальної контори для
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_10.

Приватний нотаріус ОСОБА_9 відповідно
до повідомлення від 140/01-16 від 27.05.2013
року відмовила позивачу у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, в зв'язку з тим, що 26 квітня 2013
року нею видано свідоцтво про право на
спадщину на спірне майно спадкоємцю
померлого.

Виходячи з вищезазначеного, районний
суд прийшов до правильного висновку, що
ОСОБА_6 прийняла спадщину, шляхом
подачі заяви до нотаріальної контори, у
визначений судом додатковий строк, а
тому набула право власності на
спадкове майно у відповідності до
вимог ст.1265 ЦК України.

Відповідно до ст. 387 ЦК України
особа має право витребувати майно із
чужого незаконного володіння.
Добросовісне набуття в розумінні ст. 388
ЦК України можливе лише у разі, коли
майно придбано не безпосередньо у
власника, а в особи, яка не мала права
відчужувати це майно, наслідком
договору, укладеного з таким
порушенням, є не двостороння
реституція, а повернення майна з чужого
незаконного володіння.

За змістом ч. 1 ст. 388 ЦК України
передбачено необхідність встановлення
обставин вибуття майна із володіння
власника, який вважає своє право
власності порушеним та вимагає
повернення майна, а не особи, яка в
подальшому здійснила продаж цього
майна відповідачу (постанова
Верховного Суду України від 21
листопада 2012 р. у справі 6-136цс12

Виходячи з того, що майно було
відчужено особою котра не мала на це
права на підставі договору
купівлі-продажу, судова колегія
приходить до висновку, що районний суд
прийшов до правильного висновку та
повернув майно з чужого незаконного
володіння у власність позивачки.

Стаття 391 ЦК України передбачає,
що власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Виходячи з того, що ОСОБА_5 не
являється членом родини позивачки,
районний суд прийшов до правильного
висновку щодо виселення її зі спірного
приміщення та вселення позивачку , як
власника, в АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги про
те, що позивачка не прийняла спадщину
спростовується рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2013
року щодо встановлення їй додаткового
строку для прийняття спадщини та
зверненням до нотаріальної контори з
заявою щодо прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_10.

Посилання ОСОБА_5 на те обставину,
що вона провела ремонтні роботи в
квартирі не можуть бути підставою для
відмови в заявлених вимогах та не
позбавляють останню звернутись до суду
з вимогами щодо відшкодування шкоди з
підстав незаконного набуття за
рахунок іншої особи.

Та обставина, що позивачка
пропустила строк для прийняття
спадщини не засвідчує її навмисні дії
щодо придбання ОСОБА_5 спірної
квартири у особи, котра не мала права на
її відчуження.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги суттєвими не являються та не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України
судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
відхилити.

Заочне рішення Київського
районного суду м. Одеси від 20 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена на протязі 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя -
Л.А.Гірняк

Судді- Л.І.Доценко

М.В.Процик