Справа № 755/5388/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" червня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарі -
Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в приміщенні
Дніпровського районного суду м. Києва,
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу, про
визнання права власності на частину
квартири в порядку спадкування за
законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до
Дніпровського районного суду м. Києва з
позовом, в якому просить суд: визнати за
нею право власності на майно - частину
квартири за адресою: АДРЕСА_1, що
загалом становить 64/100, в т.ч. 27/100 в
порядку спадкування за законом після
смерті її батька ОСОБА_4

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
ОСОБА_4 Після його смерті відкрилася
спадщина на належне йому
домоволодіння, а саме 27/100 частини
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Вона є дочкою померлого ОСОБА_4
Так, в силу ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу
України, після смерті батька - ОСОБА_4,
вона прийняла спадщину як спадкоємець,
який постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини. ОСОБА_5, яка теж проживала з
померлим ОСОБА_4 однією сім'єю,
скориставшись правом прописаним в ч. 1
ст. 1274 ЦК України усно відмовилась від
спадкування належної їй по закону
частки на її користь. В нотаріальну
контору з заявою про прийняття
спадщини не зверталась. Інших осіб, які
б претендували на майно немає, а тому
вона є єдиним спадкоємцем відкритої
спадщини.15 травня 2013 року вона
звернулася до приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_3 із заявою про
прийняття спадщини. Проте у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на частину квартири, їй було
відмовлено, та листом вих. № 13/02-31/2013 від
16 травня 2013 року надане роз'яснення
стосовно неможливості вчинення даної
нотаріальної дії у зв'язку з тим, що
дублікат на частину квартири не був
зареєстрований в електронному реєстрі
прав власності на нерухоме майно до 01
січня 2013 року в Комунальному
підприємстві Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна та на теперішній час
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно а їх обтяжень» від 01
липня 2004 року № 1952-IV (зі змінами) та
Постанови Кабінету Міністрів «Про
затвердження порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно» від 22 червня 2011 року №
703 (зі змінами) не може бути
зареєстрований в реєстрі прав за
померлим. А оскільки при відсутності
реєстрації права власності вчинення
нотаріальної дії неможливе, то
нотаріус ОСОБА_3 рекомендувала
звернутися за вирішенням цього питання
до суду. Таким чином, виникла ситуація
при якій, через бездіяльність
спадкодавця щодо реєстрації
нерухомого майна, у зв'язку з
відсутністю обов'язку щодо його
реєстрації на час володіння
спадкодавцем цим майном, спадкоємець
не може набути право власності на це
майно в порядку спадкування через
нотаріальну контору.

16 квітня 2014 року представником
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 в судовому
засіданні було подано позовну заяву
(уточнену в порядку ст. 31 ЦПК України)
про визнання права власності в порядку
спадкування за законом, яка ухвалою
Дніпровського районного суду м. Києва
від 16 квітня 2014 року, постановленою без
виходу до нарадчої кімнати із
занесенням до журналу судових
засідань, прийнята до розгляду у
відповідності до вимог ст. 31 ЦПК
України, як заява про зменшення
позовних вимог (а.с. 83-86).

Відповідно до заявлених уточнених
позовних вимог, позивач просить суд:
визнати за нею право власності на майно
- частину квартири за адресою: АДРЕСА_1,
що становить 27/100 в порядку спадкування
за законом після смерті її батька
ОСОБА_4

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала в повному обсязі,
просила позов задовольнити. Пояснила
суду, що вона є єдиною спадкоємицею
після смерті батька - ОСОБА_4 Відповідач
являється її матір'ю, з батьком вони
були розлучені. Зазначила також, що у
зв'язку з відсутністю оригіналу
правовстановлюючого документу на
квартиру, їй довелося отримувати
дублікат свідоцтва.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, просила позов
задовольнити. Додатково пояснила суду,
що відповідач являється спадкоємицею
четвертої черги після смерті батька
позивача - ОСОБА_4, так як відповідач є
співвласником квартири та
зареєстрована у ній. Зазначив, що
рішення суду щодо встановлення факту
спільного проживання відповідача зі
спадкодавцем однією сім'єю, не має.

Відповідач в судовому засіданні позов
визнала, додатково зазначила, що ОСОБА_4
є її колишнім чоловіком, з яким вона
розірвала шлюб 29 червня 1994 року.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов визнав, пояснив суду,
що відповідач із заявами про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_4 до
нотаріальної контори не зверталася та
у зв'язку із розірванням шлюбу з
померлим права на спадщину за законом
не має.

Третя особа - приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явилася, подала до суду заяву, з
проханням розглядати справу за її
відсутності (а.с.56).

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
наявні в матеріалах справи докази,
приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася ОСОБА_7,
батьками якої записані - ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 (а.с.12).

10 листопада 2007 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8
зареєстрували шлюб. Прізвище дружини
після укладання шлюбу - ОСОБА_7 (а.с.13).

Згідно свідоцтва про право власності
на житло від 21 липня 1999 року, виданого
Відділом приватизації державного
житлового фонду Харківської районної
державної адміністрації м. Києва, 27/100
частини квартири за адресою: АДРЕСА_1
належить на праві власності ОСОБА_4
(а.с.14).

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 17 січня 2007 року,
виданого Дніпровською районною у м.
Києві державною адміністрацією, 74/100
частини квартири за адресою: АДРЕСА_1
належить на праві приватної, спільної
сумісної власності ОСОБА_5 та членам її
сім'ї - ОСОБА_7 в рівних долях (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с.11).

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу
України, спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу
України, до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Як встановлено судом, після смерті
ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належну
йому 27/100 частину квартири за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно довідки форми № 3, виданої 26
червня 2013 року № 507 Житловою
ремонтно-експлуатаційною організацією
№ 418, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.19).

За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу
України право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

За вимог ст. 1268 Цивільного кодексу
України спадкоємець за заповітом чи за
законом має право прийняти спадщину
або не прийняти її. Спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

25 липня 2011 року позивач звернулася до
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
із заявою про прийняття спадщини після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 (а.с.68).

Постановою приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 від 16 травня 2013 року,
ОСОБА_1 було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на частину квартири, оскільки
дублікат на частину квартири не був
зареєстрований в електронному реєстрі
прав власності на нерухоме майно від 01
січня 2013 року в Комунальному
підприємстві Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації прав власності на об'єкти
нерухомого майна та на теперішній час
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від 01
липня 2004 року № 1952-IV (зі змінами) та
Постанови Кабінету Міністрів «Про
затвердження Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно» від 22 червня 2011 року №
703 (зі змінами) не може бути
зареєстрований в реєстрі речових прав
за померлим (а.с. 18).

Як було встановлено в судовому
засіданні, єдиною спадкоємицею після
смерті ОСОБА_4 є його донька - ОСОБА_1

Пред'являючи позов до ОСОБА_5, сторона
позивача обґрунтовуючи позовні вимоги
посилалася на те, що ОСОБА_5 є
співвласником квартири АДРЕСА_1 та
зареєстрована в квартирі, у зв'язку з
чим позовні вимоги пред'явлені
позивачем саме до неї.

В той же час, як встановлено судом та
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу, 29 червня 1994 року шлюб
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було розірвано.
Будь-яких відомостей, що підтверджують
встановлення факту спільного
проживання однією сім'єю відповідача з
ОСОБА_4 до часу відкриття спадщини не
менше п'яти років, стороною позивача
подано не було.

З огляду на вищевикладене, стає
очевидним, що ОСОБА_5, як співвласник
квартири, що є предметом спадщини після
смерті ОСОБА_4, не може виступати як
особа, яка порушує, не визнає чи оспорює
права позивача, як спадкоємця.

Як роз'яснено в п. 24 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008 року № 7, суди
відкривають провадження в такій
справі у разі відсутності письмової
згоди спадкоємців, які прийняли
спадщину (частина друга статті 1272 ЦК, а
також за відсутності інших
спадкоємців, які могли б дати письмову
згоду на подання заяви до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини. Відповідачами у такій справі
є спадкоємці, які прийняли спадщину.
При відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх
від права на спадкування, неприйняття
ними спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

У разі пред'явлення позову до
неналежного відповідача суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача (ст. 33 ЦПК).

Якщо позивач не заявляє клопотання про
заміну неналежного відповідача, суд
повинен відмовляти у задоволенні
позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Цивільного
процесуального кодексу України, суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

Частиною першою статті 11 Цивільного
процесуального кодексу України
встановлено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Судом роз`яснено сторонам в судовому
засіданні положення вимог ч.1 ст. 11 та ч.
1 ст. 33 Цивільного процесуального
кодексу України. В той же час, ні
позивачем, ні представником позивача в
судовому засіданні не заявлялось
клопотання про заміну неналежного
відповідача.

На підставі вимог ст. 33 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, за
відсутності умов, передбачених
вказаною нормою, не вправі проводити
заміну неналежного відповідача на
належного.

Згідно статті 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу.

Відповідно до вимог статті 214
Цивільного процесуального кодексу
України під час ухвалення рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Аналізуючи вищевикладене, враховуючи
те, що позивачем пред'явлено позов до
неналежного відповідача, про
проведення заміни якого клопотань не
заявлялося, суд приходить до висновку
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу, про
визнання права власності на частину
квартири в порядку спадкування за
законом.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 1216, 1218, 1223, 1268 Цивільного
кодексу України, п. 24 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008 року № 7, ст. ст. 1, 3, 4, 10, 11,
33, 58, 60, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
ОСОБА_3 приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу, про
визнання права власності на частину
квартири в порядку спадкування за
законом - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: