АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М. В.

суддів: Бреславського О.Г.,
Половінкіної Н.Ю.

секретар Кусяк М.Д.

за участю : позивачки ОСОБА_1 та її
представника, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від
права на спадкування та визнання
права на спадкове майно, за
апеляційної скаргою ОСОБА_1 на рішення
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 28 квітня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

В грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з вказаним позовом.

Просила усунути від права на
спадкування за законом ОСОБА_2, який має
право на обов'язкову частку у спадщині
від померлого ОСОБА_3 та визнати за нею
право на спадкове майно за заповітом
після смерті ОСОБА_3, а саме на вклади в
відділенні Ощадбанку №15/020 по рахунку
НОМЕР_1 в сумі 11274,25 грн., по рахунку
№91551-2703 в сумі 8431,50 грн. і на квартиру
АДРЕСА_1, яка належала покійному ОСОБА_3
на підставі свідоцтва про право
власності на житло №9929 від 04.07.1994 року
та зареєстрованого в реєстрі за №9710.

Посилалась на те, що відповідач по
справі ухилявся від виконання
обов'язку щодо утримання спадкодавця
ОСОБА_3, у зв'язку з чим повинен бути
усунутий від права на спадкування
обов'язкової частки у спадщині у
зв'язку з невиконанням свого
обов'язку встановленого ст.ст. 202,203 СК
України.

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 28 квітня 2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду

22ц-/794/888/14
Головуючий в І інстанції Федіна
А.В.

категорія 39
Доповідач Савчук М.В.

першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким її позов задовольнити.
Посилається на незаконність та
необґрунтованість рішення суду,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не було надано належних та допустимих
доказів, які б свідчили про те, що
спадкодавець потребував допомоги саме
від відповідача, останній мав
можливість її надавати, проте ухилявся
від обов'язку щодо її надання.

Такі висновки суду першої
інстанції є правильними.

Так, частиною 5 статті 1224 ЦК України
за рішенням суду особа може бути
усунена від права на спадкування за
законом, якщо буде встановлено, що
вона ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Положення цієї статті поширюються
на всіх спадкоємців, у тому числі й на
тих, хто має право на обов'язкову частку
у спадщині, а також на осіб, на користь
яких зроблено заповідальний відказ.

Згідно пункту 6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008 року, N 7 правило частини
п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх
спадкоємців за законом, зокрема й тих,
які відповідно до СК не були
зобов'язані утримувати спадкодавця.
Факт ухилення особи від виконання
обов'язку щодо утримання спадкодавця
встановлюється судом за заявою
заінтересованої особи (інших
спадкоємців або територіальної
громади). При цьому слід враховувати
поведінку особи, розуміння нею свого
обов'язку щодо надання допомоги, її
необхідність для існування
спадкодавця, наявність можливості для
цього, та свідомого невиконання такою
особою встановленого законом
обов'язку.

Безпорадним слід розуміти стан
особи, зумовлений похилим віком,
тяжкою хворобою або каліцтвом, коли
вона не може самостійно забезпечити
умови свого життя, потребує
стороннього догляду, допомоги та
піклування.

Таким чином, для задоволення
позовних вимог у справах про усунення
від права на спадкування відповідно до
ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення
сукупність таких обставин: ухилення
особи від надання спадкодавцеві
допомоги при можливості її надання;
перебування спадкодавця в
безпорадному стані; потреба
спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим, а за змістом
має містити встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини. При
встановленні фактів суд оцінює
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд
ухвалюючи рішення повинен вирішити
такі питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

- які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась
спадщина на належне йому майно.

Відповідно до заповіту від 03.01.2008 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Чернівецького міського нотаріального
округу ОСОБА_4, усе своє майно, де б воно
не було та з чого б не складалось і
взагалі все те, що буде йому належати
на день смерті покійному ОСОБА_3
заповів своїй внучці ОСОБА_1

Із заявою про прийняття спадщини до
Першої Чернівецької державної
нотаріальної контори звернулись
позивач та відповідач - син померлого.

Відповідач з 01.04.2008 року перебуває
на обліку в Управлінні пенсійного
фонду України в м.Ілічівськ Одеської
області та з 01.04.2008 року по 30.04.2012 року
отримував пенсію по інвалідності 3
групи, а 29.05.2012 року встановлено 2 група
інвалідності.

Згідно положень ст. 1241 ЦК України
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

На підставі аналізу положень
Конституції України, Кодексу,
Сімейного кодексу, Закону № 966, Закону
№ 1058 Конституційний Суд України дійшов
висновку, що незалежно від змісту
заповіту право на обов'язкову частку у
спадщині мають повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця, які в
установленому законодавством порядку
визнані інвалідами I, II чи III групи.

Відповідно відповідач ОСОБА_2 має
право на обов'язкову частку у спадщині
після смерті свого батька - ОСОБА_3

Судом встановлено, що спадкодавець
ОСОБА_3 був особою похилого віку,
відповідно до довідки відділу
соціального захисту Першотравневого
райвиконкому від 06.05.1999 року був
інвалідом 2-ї групи та довічно
отримував пенсію по інвалідності,
відповідно до довідки КМУ «Міська
поліклініка №1» від 23.12.2010 року,
перебував під наглядом лікаря з
діагнозом Подагра, Подагричний
поліартрит. ПФС ІІІ R ІІІ. ІХС.
Постінфарктний кардіосклероз,
стабільна стенокардія напруги,
вторинна артеріальна гіпертензія. СН
ІІ А фк. ІІІ.

Суд, при ухваленні рішення
врахував той факт, що відповідач
проживає в м.Іллічівськ, Одеської
області, що знаходиться на великій
відстані від місця проживання
спадкодавця, з 01.04.2008 року отримував
пенсію як інвалід 3 групи, а згодом з
29.05.2012 року як інвалід 2-ї групи, хворіє
на різного роду хронічні захворювання,
що вказує на відсутність можливості
надавати допомоги та ухилення
відповідача від виконання своїх
обов'язків по утриманню спадкодавця.

Крім того, під час розгляду справи
апеляційним судом позивачка
підтвердила той факт, що після
складання ОСОБА_3 заповіту на неї він
не звертався до відповідача за
якою-небудь допомогою.

Колегія суддів вважає вірним
висновок суду першої інстанції про те,
що позивачкою не було надано належних
та допустимих доказів, які би
підтверджували ті обставини, що
спадкодавець потребував допомоги саме
від відповідача, останній мав
можливість її надати, проте ухилився
від обов'язку щодо її надання.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги про те, що суд першої інстанції
не врахував покази свідків по справі,
оскільки судом першої інстанції було
повно і всебічно з'ясовані обставини
справи, дана вірна оцінка зібраним по
справі доказам та правильно
застосовані до даних правовідносин
норми матеріального права.

Враховуючи зазначені обставини,
колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги є безпідставними,
висновків суду першої інстанції не
спростовують, рішення є законним та
обґрунтованим, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для його зміни чи скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 28
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді :