АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/2645/14ц
Провадження № 22-ц/774/1801/к/14
Доповідач - Братіщева Л.А.
У Х В А Л А

Іменем України

06 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.,

суддів: Грищенко Н.М., Турік
В.П.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу від 09 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про стягнення боргу за розпискою, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_3 20 травня 2014 року
звернувся з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за розпискою, в
обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 22.04.2014 року
позивачем було надано відповідачу в
борг грошові кошти в розмірі 98000 грн., а
відповідач написав йому розписку,
зобов'язавшись повернути гроші в строк
до 30.04.2014 року.

До теперішнього часу, незважаючи на
неодноразові вимоги, відповідач
позивачу гроші не повернув. Тому він
просив стягнути з ОСОБА_2 борг за
борговою розпискою в сумі 98000 грн. та
судові витрати в сумі 980 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 09 липня 2014 року
позовні вимоги позивача задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача
ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 98000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача
ОСОБА_3 судовий збір в сумі 980 грн.

В апеляційній скарзі відповідач
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового рішення про
відмову у задоволенні позову, оскільки
між ним та ОСОБА_3 договір позики як
такий не укладався, гроші ніколи не
передавались, а передавались фактично
іншій людині для придбання запчастин,
на що суд першої інстанції не звернув
уваги та у достатньому обсязі не
визначився з характером спірних
правовідносин.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Суд вірно встановив обставини справи,
дав їм належну оцінку і обґрунтовано,
відповідно до норм матеріального та
процесуального закону, задовольнив
позовні вимоги.

Так судом першої інстанції
встановлено, що 22.04.2014 року позивач
передав відповідачу грошові кошти у
розмірі 98000 грн., а відповідач написав
йому розписку, зобов'язавшись
повернути гроші до 30.04.2014 року (а.с. 4 ).

Однак відповідачем позика не була
повернута, таким чином взяте на себе
зобов'язання повернути грошові кошти
він не виконав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог позивача, суд першої
інстанції виходив з того, що між
позивачем і відповідачем був укладений
договір позики, який не виконаний
відповідачем належним чином.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно із ст. ст.1047 ЦК України Договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути
борговий документ або видати розписку
боржник має право затримати виконання
зобов'язання. У цьому разі настає
прострочення кредитора.

Частина 1 ст. 1049 ЦК України покладає на
позичальника обов'язок повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Як передбачено ч.3 ст. 1049 ЦК України,
позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок. Тобто зобов'язання
позичальника припиняються належним
виконанням і з цього часу боржник є
особою, яка повністю виконала свої
боргові зобов'язання, про що також
зазначено й в ст. 599 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції щодо
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором позики
відповідають встановленим обставинам
справи та підтверджується борговою
розпискою ОСОБА_2, яка знаходилась у
позивача і оригінал якої наданий
апеляційному суду (а.с.72).

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що відповідач не отримував гроші, а їх
отримала інша особа для придбання
запчастин - безпідставні та
спростовуються текстом самої розписки,
в якій ОСОБА_2 власноруч написав, що
саме він отримав від ОСОБА_3 грошові
кошти в сумі 98000 грн. та зобов'язується
їх повернути в строк до 30.04.2014 року.

Невиконання зобов'язання і на цей час
відповідач підтвердив і в апеляційному
суді.

Таким чином, колегія дійшла висновку
про те, що вирішуючи даний спір, суд
першої інстанції в достатньо повному
обсязі встановив права і обов'язки
сторін, обставини по справі, перевірив
доводи і дав їм належну правову оцінку,
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
висновки суду відповідають обставинам
справи, в той час як доводи апеляційної
скарги є необґрунтованими, тому
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції -
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 09 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: