У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Альфа Банк»,
треті особи: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, відділ державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції в
м. Києві, ОСОБА_5, про визнання
виконавчого напису нотаріуса таким, що
не підлягає виконанню, за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Альфа Банк» на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 4 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 11
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 21 лютого 2013 року приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 вчинив
виконавчий напис, яким запропоновано
звернути стягнення на квартиру
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
йому та ОСОБА_5 Зазначена квартира на
підставі іпотечного договору була
передана в іпотеку публічному
акціонерному товариству «Альфа Банк»
(далі - ПАТ «Альфа-Банк»), яке є
правонаступником закритого
акціонерного товариства «Альфа-Банк».
Виконавчим написом запропоновано за
рахунок коштів, отриманих від
реалізації квартири задовольнити
вимоги ПАТ «Альфа Банк» у розмірі
заборгованості, що виникла внаслідок
неналежного виконання ним умов
кредитного договору.

Позивач вважав, що виконавчий напис не
підлягає виконанню, оскільки він у
порушення вимог ст. 35 Закону України
«Про нотаріат» не отримував письмової
вимоги про усунення порушень, залишок
заборгованості за кредитним договором
та штрафні санкції у виконавчому
написі завищені, нотаріус при вчиненні
виконавчого напису не отримував від
банку первинні бухгалтерські
документи щодо видачі кредиту та не
переконався у безспірності розміру
сум, що підлягають стягненню.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 4 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 11 березня 2014 року, позов
ОСОБА_3 задоволено. Визнано виконавчий
напис, вчинений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 21 лютого 2013 року щодо
звернення стягнення на квартиру
АДРЕСА_1, таким, що не підлягає
виконанню. Вирішено питання судових
витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Альфа Банк»
просить оскаржувані судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального й
процесуального права, та ухвалити
рішення про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_3

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що оспорюваний виконавчий напис
вчинено з порушенням вимог закону,
оскільки сума заборгованості позивача
перед банком згідно з досудовою
вимогою та сума, зазначена у
виконавчому написі нотаріуса, є
різними й відповідачем на надано
належних та допустимих доказів того, що
позивач отримав досудову вимогу від
7 грудня 2012 року та мав
можливість її оспорити.

Проте погодитись із таким висновком
суду не можна, оскільки суд дійшов його
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають; суди не встановили
фактичні обставини, що мають значення
для правильного вирішення справи, при
цьому порушили норми як
процесуального, так і матеріального
права.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що 1 листопада 2007 року між
закритим акціонерним товариством
«Альфа-Банк», правонаступником якого є
ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір у розмірі
39 тис. доларів США зі сплатою 11,5%
річних на строк до 1 листопада 2017 року.
У забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором,
того ж дня, між ОСОБА_3, ОСОБА_5 та банком
укладено іпотечний договір на квартиру
АДРЕСА_1. 18 січня 2013 року банк звернувся
до приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про вчинення виконавчого напису. 21
лютого 2013 року нотаріус вчинив
виконавчий напис, яким запропонував
звернути стягнення на нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Постановами
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції в м. Києві Мазура Ю.С. від 7
березня 2013 року відкрито виконавче
провадження за вказаним виконавчим
написом та накладено арешт на все майно
ОСОБА_3

Згідно з чч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки; звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 35 Закону
України «Про іпотеку» у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

З матеріалів справи вбачається, що 11
грудня 2012 року на адресу іпотекодавців
банк направив вимоги про дострокове
повернення кредиту, сплату процентів
за користування кредитом та пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань зі
строком погашення зазначеної
заборгованості протягом 30 днів з дати
направлення вимоги.

Проте вимога банку виконана не була й
заборгованість за кредитним договором
не погашена.

Крім того, у зв'язку з тим, що дія
кредитного договору не припинилася, за
користування кредитом нараховуються
проценти та пеня за неналежне
виконання зобов'язання.

Статтею 87 Закону України «Про
нотаріат» передбачено, що для
стягнення грошових сум або
витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про
нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі
написи, якщо подані документи
підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.
Якщо для вимоги, за якою видається
виконавчий напис, законом встановлено
інший строк давності, виконавчий напис
видається у межах цього строку.

Таким чином, нотаріус здійснює захист
цивільних прав шляхом вчинення
виконавчого напису на борговому
документі у випадках і в порядку,
встановлених законом, перелік
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів, встановлюється
Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК
України, ст. 87 Закону України «Про
нотаріат»).

Пунктом 1 Переліку документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29 червня 1999 року
№ 1172, передбачено, що для
одержання виконавчого напису
нотаріуса про стягнення
заборгованості за нотаріально
посвідченою угодою, що передбачає
сплату грошових сум, передачу або
повернення майна, а також право
звернення стягнення на заставлене
майно, подаються, зокрема, документи, що
підтверджують безспірність
заборгованості боржника та
встановлюють прострочення виконання
зобов'язання.

Згідно із п. 284 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України (з відповідними змінами),
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 3 березня 2004 року №
20/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи,
якщо подані документи підтверджують
безспірність заборгованості боржника
перед стягувачем. При цьому
заборгованість боржника визнається
безспірною і не потребує додаткового
доказування у випадках, якщо подані для
вчинення виконавчого напису документи
передбачені вищезазначеним Переліком
документів.

При вчиненні виконавчого напису
нотаріус повинен перевірити чи подано
на обґрунтування стягнення документи,
зазначені у загальному Переліку
документів (п. 286).

З матеріалів справи вбачається, що для
вчинення виконавчого напису
ПАТ «Альфа-Банк» надало нотаріусу
виписки з особового рахунку ОСОБА_3, які
є первинними документами банку та
підтверджують достовірну
заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинним
документом є - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Отже, суди в порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України на зазначені вище положення
закону уваги не звернули, не встановили
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи та не
врахували, що різниця в сумі на час
пред'явлення вимоги банком та на час
вчинення виконавчого напису є різницею
в часі, за період якого нараховані суми,
передбачені кредитним договором, про
що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були попереджені у
письмовій вимозі (а.с. 72, 73) та дійшов
передчасного висновку про задоволення
позову. Отже, суди не визначились із
тим, чи є зазначена сума спірною.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Альфа Банк»
задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 4 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 11
березня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:

Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська