АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8529/2014
Головуючий у І інстанції - Гончарук В.П.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого судді Андрієнко
А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Редька О.А.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 07 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про вселення
та усунення перешкод у користуванні
власністю,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачі звернулися до суду з позовом
до відповідача, в якому просили суд
зобов'язати відповідача усунути
перешкоди в користуванні житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та
забезпечити доступ позивачів до
вказаної квартири, мотивуючи вимоги
тим, що ј частина зазначеної квартири
на праві приватної власності належить
позивачу ОСОБА_2, ще ј частина - позивачу
ОСОБА_3 (ОСОБА_3), що підтверджується
довідкою з БТІ, інша Ѕ частина вказаної
квартири належить відповідачу ОСОБА_5
на підставі договору дарування від
10.08.2000 року. Відповідач поміняла замки
на вхідних дверях і не дає позивачам
ключі від квартири, чим чинить
перешкоди в проживанні. У зв'язку з цим
позивачі, перебуваючи у м. Києві,
змушені проживати у квартирі знайомих,
знімати житло, так як відповідач чинить
їм перешкоди у вселенні та
користуванні належною їм частиною
квартири.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 07 травня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі
представник позивачів просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про задоволення позову ,
посилаючись на те, що суд неповно
з'ясував обставини справи, зібраним
доказам не дав належної оцінки та
допустив порушення норм матеріального
і процесуального закону .

Апелянти та їх представник в
судове засідання не з'явилися, про час
та місце розгляду справи повідомлялися
належним чином, причини неявки суду не
повідомили.

На підставі ст.. 305 ч.2 ЦПК України
колегія суддів прийшла до висновку про
можливість розгляду справи за
відсутності позивачів та їх
представника, який належним чином
повідомлений про місце та час розгляду
справи.

Відповідач просила апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обгрунтованість постановленого
рішення в цій частині, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає із
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ј частина квартири АДРЕСА_1 на праві
приватної власності належить ОСОБА_2,
ще ј частина -ОСОБА_3 (ОСОБА_3), що
підтверджується довідкою з БТІ, інша Ѕ
частина вказаної квартири належить
ОСОБА_5 на підставі договору дарування
від 10.08.2000 року.

Як зазначають позивачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 вони постійно мешкають в
Ізраїлі.

Відповідно до ст.. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про те,
що позивачі, як співвласники квартири
АДРЕСА_1 мають право володіти,
користуватися та розпоряджатися своєю
власністю.

В силу ст.. 60 ч.1 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи в задоволенні вимог
про усунення перешкод в користуванні
власністю, суд прийшов до правильного
висновку про те, що позивачі не надали
доказів того, що відповідачкою їм
створюються перешкоди в користуванні
квартирою.

Відповідач пояснила, що позивачі
більше десяти років до квартири не
приходили, не цікавилися нею, не
сплачували житлово-комунальні послуги.
Всі витрати за квартиру несе вона
особисто. Однак, вона визнає за ними
право власності, як і право
користування житловим приміщенням, але
в даний час позивачі в Україні
відсутні, тому для вселення їх немає
підстав і вимоги про вселення є
передчасними, так як їм не створено
жодних перешкод для користування
квартирою.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно

з 'ясував обставини справи, зібраним
доказам дав належну оцінку та прийшов
до правильного висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують.

Постановлене судом рішення
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України
, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити .

Рішення Дніпровського
районного суду м.Києва від 7 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: