Дата документу 25.04.2014
Справа № 334/355/13- ц
Провадження № 2/334/27/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2014 року Ленінський районний
суд м.Запоріжжя у складі: головуючого
судді Дубини Л.А., при секретарі
Філіпповій О.В., розглянув у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку «Надра»
в особі відділення ПАТ КБ «Надра»
Запорізьке регіональне управління до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, -

у с т а н о в и в:

ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором, у якому вказує,
що 23.07.2007 року ОСОБА_1 на придбання
автотранспорту отримала кредит у
розмірі 186 915,0 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 19 % на рік з кінцевим терміном
повернення до 19.07.2012 року.

Згідно з п. 2.2.1 та п. 2.2.2 Договору
позичальник зобов'язується щомісячно
сплачувати мінімально необхідний
платіж згідно з графіком, який є
невід'ємною частиною Договору.

У випадку порушення позичальником
умов договору щодо строків виконання
зобов'язання у Банку виникає право на
задоволення вимог, забезпечених
заставою, за рахунок предмета застави
( п.3.1.4 Договору).

У випадку порушення виконання
зобов'язань, позичальник зобов'язаний
сплатити Банку штрафні санкції,
визначені у Договорі ( п. 4.3.4 Договору).

У разі порушення позичальником
строку сплати мінімально необхідних
платежів по кредиту, позичальник
сплачує банку пеню у розмірі 0,5% від
суми прострочених зобов'язань за кожен
день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки
Національного Банку України, що діяла
у період, за який сплачується пеня ( п.5.1
Договору).

У випадку невиконання чи неналежного
виконання зобов'язань, передбачених
Догвором, винна сторона відшкодовує
іншій стороні всі завдані у зв'язку з
цим збитки ( п.5.4 Договору).

Відповідно до умов Договору
позичальник передає банку у заставу
автомобіль марки RENAULT REGEAUT, 1999 року
випуску, № кузова НОМЕР_3,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Для забезпечення повернення
кредитних коштів позичальника на
користь банку Діденко С.М. поручилася
перед Банком за належне виконання
позичальником взятих на себе
зобов'язань за Договором, і
зобов'язался відповідати перед
банком в тому ж об'ємі, що і
позичальник, солідарно, всім належним
на праві власності майном та грошовими
коштами ( п.п. 1.2 , 1.4 Договору поруки).

Але позичальник ОСОБА_1 припустилася
порушень умов кредитного договору у
зв'язку з чим станом на 08.06.2012 року
утворилася заборгованість на
загальну суму 156 720,0 грн., які позивач
просить стягнути з ОСОБА_1 та Діденко
С.М. солідарно.

В ході судового розгляду, а саме 19.03.
2014 року ( а.с 138-139) позивач уточнив
позовні вимоги, які пред'явив тільки
до ОСОБА_1, т.я. Договір поруки
№16/2007/980/0229/ЮМК від 23.07.2007 року,
укладений між Діденко С.М. і ВАТ «
Надра» згідно рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від22.10.2013 року визнаний
недійсним.

Позивач уточнив позовні вимоги в
частині суми заборгованості, а саме
вказує, що Позичальник зобов'язався
щомісячно сплачувати необхідний
платіж згідно з графіком до Додаткової
угоди №1 від 29.12.2009 року до Кредитного
договору №16/2007/980/0229/ЮМК від 23.07.2007 року.

Незважаючи на умови Додаткової угоди
№1 від 29.12.2009 року, позичальник не
здійснювала виконання своїх
зобов'язань, у зв'язку з чим станом на
13.03.2014 року утворилася заборгованість
на загальну суму 222201,80 грн., яка
складається з заборгованості за
кредитом 135 143,99 грн., заборгованості по
відсоткам - 56823,16 грн., заборгованості
по пені - 24728,18 грн., штрафу згідно п. 4.3.4
( п.3.3.13 додаткової угоди 31 ) - 1682,28 грн.,
штрафу п. 4.3.4 ( п.3.3.13 додаткової угоди №
1) - 373,84 грн., інфляційної складової -
3450,35 грн.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги і просив стягнути з ОСОБА_1 на
користь ПАТ КБ « Надра» заборгованість
на загальну суму 222201,80 грн., а також
понесені судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_1
заявлені позовні вимоги визнав
частково та надав суду свій
розрахунок заборгованості, яка
складається з заборгованості по
кредиту 135143,99 грн. та заборгованості
по відсоткам 18951,23 грн., а всього -154095,22
грн. При цьому суму заборгованості
необхідно зменшити на суму внесених
платежів вже після закінчення дії
договору у розмірі 4995 грн., внесених
01.10.2012 року і 30.11.2012 року.

Представник відповідача вважає, що
нарахування банком відсотків у
розмірі 19% на рік є безпідставними,
оскільки на його думку, після
закінчення дії Кредитного договору у
банку виникає право на пред'явлення
вимоги про сплату 3% річних, згідно ст..
625 ЦК України.

Щодо нарахування пені, то представник
відповідача вважає, що після
припинення строку дії Договору
законодавчо необгрунтованими є
вимоги позивача про нарахування пені.

Представник відповідача просить
застосувати строки позовної давності
щодо стягнення сум штрафу за
порушення позичальником своїх
зобов'язань,і вважає, що задоволенню
підлягає лише вимога простягання
штрафу за 1 квартал 2012 року сумі 186,92
грн.

Крім того, представник відповідача
просить відмовити у задоволенні вимог
про стягнення суми інфляційної
складової, т.я. позивачем не надано
обґрунтованого її нарахування.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та надані докази, оцінивши їх у
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа зобов'язується надати грошові
кошти (кредит) позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки.

Судом установлено, що 23.07.2007 року ОСОБА_1
на придбання автотранспорту отримала
кредит у розмірі 186 915,0 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 19 % на рік з кінцевим терміном
повернення до 19.07.2012 року.

29.12.2009 року між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «Надра»
укладено Додаткову угоду №1 до
кредитного договору №16/2007/980/0229/ЮМК від
23.07.2007 року, і фактично виклали
кредитний договір у новій редакції. .

Банк у повному обсязі виконав прийняті
на себе зобов'язання за договором і
надав відповідачці суму кредиту, а та у
свою чергу прийняті зобов'язання не
виконала у повному обсязі, у зв'язку з
чим, станом на 13.03.2014 року 222201,80 грн., яка
складає станом на 13.03.2014 року
утворилася заборгованість на
загальну суму 222201,80 грн., яка
складається з заборгованості за
кредитом 135 143,99 грн., заборгованості по
відсоткам - 56823,16 грн., заборгованості
по пені - 24728,18 грн., штрафу згідно п. 4.3.4
( п.3.3.13 додаткової угоди 31 ) - 1682,28 грн.,
штрафу п. 4.3.4 ( п.3.3.13 додаткової угоди №
1) - 373,84 грн., інфляційної складової -
3450,35 грн.

Разом з тим суд не може погодитися з
дворами позивача у повному обсязі ,
виходячи з такого.

Згідно ст.. 631 ЦК України строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Згідно ч .4 вказаної норми закінчення
строку договору не звільняє сторони
від відповідальності за його
порушення , яке мало м місце під час
дії договору.

З наведено випливає, що закінчення
строку дії договору припиняє права та
обов'язки його сторін, але не
звільняє сторони від
відповідальності за порушення
договору, яке мало місце під час його
дії. Закінчення строку дії договору
означає, що між його сторонами у
майбутньому не будуть виникати
взаємні права та обов'язки, що
випливати із цього договору, але ті
обов'язки, які вже існують на момент
закінчення строку дії договору, будуть
існувати і після його закінчення доти,
доки вони не будуть припинені на
підставах, встановлених договором або
законом.

Так, згідно п. 1.1.2 Додаткової угоди №1
від 29.12.2009 року до Кредитного договору
від 23.07.2007, строк користування
кредитом встановлюється з 23.07.2007 року
і до 19.07.2012 року.

Однак, позивач всупереч приписам ч.1
ст. 598, ч.1.4 ст. 631 ЦК України після
закінчення строку договору продовжив
нарахування відсотків за
користування кредитом, а також пеню.

У зв'язку з чим, суд приходить до
висновку про безпідставність
нарахування відсотків за
користування кредитом після
закінчення строку дії Кредитного
договору - 19.07.2012 року у розмірі
передбаченому договором, а також
нараховувати штрафні санкції,
визначені цим договором.

У даному випадку у банку виникло
право нараховувати суми, визначені ст.
625 ЦК України, відповідно до якої,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої уми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

З зазначеного випливає, що Банк вправі
заявити вимогу про стягнення суми
заборгованості та пені, яка існувала
на час закінчення дії договору та
інфляційної складової і 3% річних за
час з моменту закінчення дії договору
до моменту фактичного розрахунку,
але не ті відсотки та штрафні
санкції, які визначені договором, т.я
його дія вже скінчилася.

Враховуючи правову позицію
Верховного Суду України, викладену у
постанові від 06.11.2013 року, щодо
обґрунтування строк у дії договору, та
строку зобов'язання, приймаючи до
уваги положення ст.. 625 ЦПК України , 3%
річних не підлягають нарахуванню та
кредитор не має права пред'являти
вимоги про їх стягнення під час дії
кредитного договору, якщо зазначена
ставка є меншою ніж відсоткова ставка,
визначена договором.

Відповідно до приписів ст.. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за
весь час прострочення, а також три
проценти річних від простроченої уми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Кредитним договором від 23.07.2007 року , у
редакції від 29.12.2009 року процентна
ставка визначена у розмір 19% річних.

З наведеного вбачається, що банк має
право на заявлення вимоги про
стягнення 3% річних лише після
закінчення строку договору, оскільки
саме після закінчення строку дії
останнього, він не має права
нараховувати відсотки, у розмірі , який
ним визначений.

Разом з тим, Банк вимоги про стягнення
3% річних не заявляє, а суд в силу ст..
11 ЦПК України не має права вийти за
межі заявлених позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене суд вважає,
що п.7.3 кредитного договору від 23.07.2007
року, у редакції від 29.12.2009 року, не може
бути застосовано, оскільки він
суперечить приписам чинного
законодавства.

Згідно п. 7.3 Кредитного договору, цей
договір набирає чинності з дати його
укладення та діє до остаточного
виконання сторонами прийнятих на себе
зобов'язань.

За змістом ч.1 ст.. 251 ЦК України
строком є певний період у часі , зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Згідно ч.1 ст. 252 ЦК України строк
визначається я роками, місяцями,
тижнями, днями та годинами.

У п.1.1.2 Кредитного договору
встановлено строк користування
кредитом з 23.07.2007 року до 19.07.2012 року.

У свою чергу положення « до
остаточного виконання сторонами
прийнятих на себе зобов'язань» є
терміном, а не строком.

Згідно ч.2 ст. 251 ЦК України терміном є
певний момент у часі, з настанням
якого пов'язана дія чи подія , яка має
юридичне значення.

Згідно ч.2 ст. 252 ЦК України термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

При цьому слід зауважити, що
законодавством України не
передбачено поняття « термін дії
договору», а ст.. 631 ЦК України
визначає поняття « строк договору».

З огляду на викладене, суд
погоджується з позицією представника
відповідача та його розрахунком
заборгованості по відсоткам за
користування кредитом, яка на момент
закінчення строку дії договору
складала 18951,23 грн.

Щодо вимог про стягнення суми пені і,
то суд виходить з такого.

Згідно п. 4.2 Кредитного договору, у разі
прострочення позичальником строків
сплати відсотків, визначених цим
договором та комісій, визначених
тарифами, а також прострочення строків
повернення кредиту, позичальник
сплачує банку пеню у розмір 1%, в
національній валюті України від
несвоєчасно виплаченої суми за кожен
день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період невиконання
зобов'язань за цим договором.

Позивачем сума пені до стягнення
розрахована за період з 13.03.2013 року до
13.03.2014 року, але суд дійшов висновку, що
договір припини свою дію 19.07.2012 року,
атому нарахування пені після
закінчення строку дії договору є
законодавчо необґрунтованим.

Щодо вимог про стягнення суми штрафів
та інфляційної складової, то суд
виходить з такого.

Так, за порушення позичальником своїх
зобов'язань, передбачених п.4.3.4 ( п. 3.3.13
Додаткової угоди №1) банк нараховує
штраф, зокрема, за порушення
щоквартально, не пізніше двадцять
п'ятого числа першого місяця кварталу
наступного за звітним надати банку
бухгалтерський баланс ( форма1); звіт
про фінансові результати (форма 2);
розшифровку дебіторської та
кредиторської заборгованості за
встановленою банком формою.

Згідно ст.. 256 ЦК України позовна
давність - це строк , у межах якого
особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Ст. 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок. Отже,строк давності про
стягнення штрафу за неподання
позичальником відповідних документів
банку, почав свій перебіг з наступного
дня після спливу граничної дати
подання цих документів.

А отже, вимоги про стягнення штрафу
за період з 1 кварталу 2010 року до 4
кварталу 2011 року заявлені поза межами
строків позовної давності, і лише,
вимоги про стягнення штрафу за 1
квартал 2012 року заявлені в межах
строків позовної давності.

Так само, за порушення позичальником
своїх зобов'язань, передбачених п.4.3.4 (
п. 3.3.14 Додаткової угоди №1) банк
нараховує штраф, зокрема, за порушення
щороку, не пізніше 20 числа другого
місяця року, наступного за звітним
надати банку належним чином
засвідчені: бухгалтерський баланс
(форма1); звіт про фінансові результати
(форма 2); звіт про рух грошових коштів (
форма №); звіт про власний капітал
(форма4).

За неподання вказаних документів у 2010
та 2011 роках позовна давність
скінчилася 21.01.2011року та 21.01.2012 року,
відповідно.

Відповідно до ч.3,4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у
позові.

Представник відповідача заявив суду
про застосування строків позовної
давності в частині заявлених вимог
про стягнення штрафів.

Що стосується вимог про стягнення
інфляційної складової, то суду не
надано обґрунтованого розрахунку
таких сум і суд позбавлений
можливості перевірити правильність їх
нарахування, а тому суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в цій
частині не доведені належними і
допустимими доказами.

Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, і
сторони у справі мають рівні права
щодо надання доказів, їх дослідження
та доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Таким чином, зважаючи на викладене, суд
дійшов висновку, що заявлені позовні
вимоги в частині стягнення
заборгованості по кредиту є
законними та обґрунтованими, в частині
стягнення заборгованості по відсоткам
та інфляційної складової не
доведені належними і допустимими
доказами, а вчастині стягнення
штрафів - позовні вимоги заявлені
поза межами строків позовної
давності, і на користь позивача
підлягають стягненню 149287,14 грн. з
яких-149100,22 грн. - заборгованість за
кредитом та відсотками за
користування ним та 186,92 грн - сума
штрафу згідно п. 4.3.4( п.3.3.13 Додаткової
угоди №1) за 1 квартал 2012 року, в іншій
частині позову - необхідно відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог,

Так, при подачі позову до суду
позивачем сплачено судовий збір у
сумі 2222,01 грн. з позовних вимог на
суму 222201,80 грн., 149287,14 грн. , які
підлягають стягненню становлять 67,18 %
від заявлених вимог, а отже, судові
витрати пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог становлять
1492,75 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213 ЦПК
України, ст. ст. 252.253,257,267, 509, 525, 526, 530, 631,
1054 ЦК України, суд, -

В и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційного банку «Надра»
в особі відділення ПАТ КБ «Надра»
Запорізьке регіональне управління
-задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) на
користь Публічного акціонерного
товариства комерційного банку «Надра»
в особі відділення ПАТ КБ «Надра»
Запорізьке регіональне управління (
69035, м. Запоріжжя, сул. Сталеварів, б.27
МФО 380764, , р/р 6013),
заборгованість за Кредитним
договором№16/2007/980/0229/ЮМК від 23.07.2007 року
у редакції від 29.12.2009 року у сумі 149287,14
грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) на
користь Публічного акціонерного
товариства комерційного банку «Надра»
в особі відділення ПАТ КБ «Надра»
Запорізьке регіональне управління (
69035, м. Запоріжжя, сул. Сталеварів, б.27
МФО 380764, , р/р 6013) судові
витрати у сумі 1492,75 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя:
Дубина Л. А.