АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

16 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Мазурик
О.Ф.,Росік Т.В.

при секретарі: Гура А.А.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Святошинського районного
суду м. Києва від 16 травня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
встановлення факту належності
громадянину на праві власності частини
будинку, встановлення факту прийняття
спадщини, зміну черговості одержання
права на спадкування за законом,
визнання права власності на майно в
порядку спадкування, усунення від
права на спадкування за законом; за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання права власності в порядку
спадкування за законом як спадкоємиці
третьої черги; за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4, як третіх осіб, що заявляють
самостійні вимоги щодо предмету спору
до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про встановлення
факту родинних відносин, визнання
права власності у порядку спадкування
за законом, визначення додаткового
строку для прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИЛА :

Ухвалою Святошинського районного суду
м.Києва від 16.05. 2014 року у задоволенні
клопотання ОСОБА_1 про забезпечення
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться
питання про скасування оскаржуваної
ухвали суду та постановлення нової про
заборону будь-якій особі
користуватися спадковим майном до
вирішення спору по суті та здійснення
заборони користуватися спадковим
майном шляхом опечатування квартири
АДРЕСА_1 та 49100 будинку АДРЕСА_2. Апелянт
посилається на те, що при вирішенні
клопотання судом не у повній мірі було
ураховано наявність кількох черг
спадкоємців, велику кількість
неоднорідних вимог, невизначеність
прав та обов'язків сторін стосовно
спадкового майна, необхідність його
утримання й що невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду. Зазначає, що існує імовірність
того, що ОСОБА_2 здійснюється
одноособове користування спадковим
майном та передача ним цього майна у
користування іншим особам.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримала з підстав
наведених в ній.

Представник ОСОБА_2 за договором про
надання правової допомоги - адвокат
ОСОБА_5 просила апеляційну скаргу
відхилити як безпідставну. Зазначала,
що рішенням суду, яке набрало законної
сили, встановлено факт проживання
ОСОБА_2 із спадкодавцями однією сім'є ю
з 1996 року по час їх смерті. Увесь
зазначений час він користується
майном, яке просить опечатати ОСОБА_1,
що вважає неприпустим.

ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу
відхилити.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася.
Зважаючи на вимоги ч. 5 ст.74,ч.5 ст. 76, ч. 2
ст. 305 ЦПК України, колегія суддів
визнала її повідомлення належним, а
неявку такою, що не перешкоджає
апеляційному розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленої ухвали в цих межах,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи між
сторонами існує спір щодо спадкового
майна,що залишилося після смерті
ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України,
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі може вжити заходи забезпечення
позову, якщо невжиття заходів може
утруднити або зробити неможливим
виконання рішення суду. В заяві про
забезпечення позову повинно бути
зазначено причини, у зв'язку з якими
необхідно забезпечити позов, вид
забезпечення позову, з обґрунтуванням
необхідності його застосування, та
інші відомості, необхідні для
забезпечення позову.

Однак, в порушення вищезазначених
вимог, подаючи клопотання про
забезпечення позову, ОСОБА_1 не
зазначила підстави обрання саме таких,
які викладені у клопотанні, видів
забезпечення позову, як і не вказала на
ті обставини, які свідчили б про те, що
неприйняття зазначених заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно роз'яснень п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р.
"Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову", розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір і
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову,
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулась з такою заявою,
позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й осіб, права яких
можуть бути порушені у зв'язку із
застосуванням відповідних заходів.

Керуючись наведеними нормами
процесуального законодавства та
враховуючи роз'яснення Верховного Суду
України, при вирішенні питання про
забезпечення позову суди мають
здійснити оцінку обґрунтованості
доводів позивача щодо необхідності
вжиття заходів забезпечення позову з
урахуванням розумності,
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу; наявності
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги, зокрема, чи спроможний
такий захід забезпечити фактичне
виконання судового рішення в разі
задоволення позову; імовірності
утруднення виконання або невиконання
рішення суду в разі невжиття таких
заходів; запобігання порушенню у
зв'язку із вжиттям таких заходів прав
та охоронюваних законом інтересів
осіб, що не є учасниками даного
судового процесу.

Колегія суддів вважає ,що при вирішенні
клопотання ОСОБА_1 суд першої інстанції
у повній мірі урахував зазначені
положення закону та роз'яснення суду
вищої інстанції та дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для його
задоволення.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують та на їх
правильність не впливають.

Ухвала суду відповідає вимогам
процесуального закону й не може бути
скасована з підстав зазначених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 312, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду
м. Києва від 16 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :

Справа № 759/14776/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8564
/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Морозов М.О.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.