Номер справи 623/1384/14-ц
Номер провадження 2/623/558/2014
Ізюмський міськрайонний суд
у складі: головуючого судді - Бутенка
при секретарі судового засідання -
судового розпорядника - Максименка Р.С.
розглянувши| в відкритому судовому
засіданні в м. Ізюм цивільну| справу| за
позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -
22 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
будинку АДРЕСА_1 (а.с. 2-3).
Позивачка в судове засідання не
прибула, надала суду письмову заяву про
розгляд справи за її відсутності,
підтримує свої вимоги і просить |||суд
позов задовольнити, на заочне рішення
Відповідач в судове засідання повторно
не з'явився, про час і місце судового
засідання повідомлений належним чином,
заяв про розгляд справи за його
відсутності не надходило.
Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням статей 169, 224 ЦПК
Виходячи з наведеного, суд вважає, що
рішення у справі можливо постановити
при проведенні судового засідання за
відсутності сторін у заочному порядку
та без здійснення фіксації судового
засідання технічними засобами, що
відповідає положенням ст. 197 ЦПК
України.

Перевіривши і дослідивши матеріали
справи, суд прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав.

Судом встановлені факти і відповідні
їм правовідносини.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись
до суду, позивач за власним розсудом
обирає спосіб захисту. Обравши
способом захисту права на вчинення
певних дій (на підставі вказаних статей
ЖК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України
зобов'язаний довести правову та
фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

У відповідності з ч.1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, у межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 9 Житлового Кодексу
Української РСР від 30 червня 1983р. №5464-X,
із наступними змінами (далі - ЖК УРСР),
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом. Житлові
права охороняються законом, за
винятком випадків, коли вони
здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування своїм майном.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають, що
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом. |правостосун

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що згідно договору
купівлі-продажу від 08.07.2008 року ОСОБА_2
належить на праві власності житловий
будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1
(а.с. 4-6).

У житловому будинку № АДРЕСА_1 з 04.08.2009
року був зареєстрований ОСОБА_3 як
племінник власника житла (а.с. 8-9).

Довідкою з місця проживання від 14.04.2014
року вбачається, що відповідач ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01 вересня 2010 року вибув з
житлового будинку № АДРЕСА_1, особистих
речей в будинку не має, виїхав до Росії
на заробітки, будинком не користується.
(а.с. 7).

Згідно ч.3 ст. 9 Житлового Кодексу
Української РСР від 30 червня 1983 р. №5464-X,
із наступними змінами (далі - ЖК УРСР),
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування своїм майном.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають, що
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Частинами 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР визначено, що
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно. До членів сім'ї власника
будинку (квартири) належать особи,
зазначені в частині другій статті 64
цього Кодексу. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК УРСР до членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Відповідно до ст. 405 ЦК України
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Згідно зі змістом вказаних норм право
члена сім'ї власника будинку (квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно.

Пленум Верховного Суду України в п. 10
постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» роз'яснив судам, що у справах
цієї категорії необхідно з'ясовувати
причини відсутності відповідача понад
встановлені строки. У разі їх
поважності суд може продовжити
пропущений строк.

Таким чином, судом установлено, що
відповідач ОСОБА_3 втратив в
установленому порядку право на
користування цим житлом у разі
відсутності його як члена сім'ї без
поважних причин встановленою
домовленістю між ним і власником житла
(позивачкою) понад один рік|частку|, так
як з 01 вересня 2010 року вибув з|із| цього
житла та знаходиться на заробітках в
Росії, коли повертається проживає за
іншою адресою по АДРЕСА_2

Частиною 1 ст. 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні» від
11.12.2003р. № 1382-IV, зняття з реєстрації
місця проживання здійснюється
протягом семи днів на підставі заяви
особи, запиту органу реєстрації за
новим місцем проживання особи,
остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на
житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть.

Згідно ст. 88 ЦПК України, судові
витрати, які документально
підтверджуються, залишити за
попозивачкою (а.с. 1).

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 197, 209, 212-215,
218, 224-226 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Визнати гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
втративши право користування жилим
приміщенням, розташованим|схильним| в
житловому будинку АДРЕСА_1, з дня
вибуття.

Рішення|розв'язання,вирішення,розв'язу
вання| може| бути| оскаржене| позивачем
в апеляційному| порядку|ладу|| в строк 10
днів| з дня | проголошення
рішення|розв'язання,вирішення,розв'язу
вання| шляхом подачі апеляційної
скарги| до Апеляційного суду
Харківської області через Ізюмський
міськрайонний суд Харківської області.

Заочне рішення може бути переглянуте
Ізюмським міськрайонний судом
Харківської області, що його ухвалив,
за письмовою заявою відповідача,
поданою протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

У разі залишення заяви відповідача про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку в строк 10 днів з дня
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення шляхом подачі
апеляційної скарги до Апеляційного
суду Харківської області через
Ізюмський міськрайонний суд
Харківської області.

Головуючий: суддя -