Справа № 182/3431/13-ц
Провадження № 2/0182/559/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18.07.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого- судді
Кобеляцької-Шаховал І.О.

за участю
секретаря Скоробогатової А.О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Сагарьової
О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Нікополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Комітету по управлінню
комунальним майном Нікопольської
міської ради, ТОВ
„Комунальник-Нікополь" та Головне
управління державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області про встановлення факту
сумісного проживання, визнання права
користування житловим приміщенням та
реєстрацію, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду
з позовною заявою до відповідачів про
встановлення факту сумісного
проживання, визнання права
користування житловим приміщенням та
реєстрацію.

В обгрунтування своїх
вимог позивач посилається на наступні
обставини.

Він з 1981 року мешкав із своєю
родиною: дружиною ОСОБА_4 та сином
ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1, що
знаходиться у комунальній власності
Нікопольської територіальної громади.
Його дружина ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть
НОМЕР_1), син ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2
(свідоцтво про смерть НОМЕР_2). Увесь час
з моменту отримання вказаного житла (1981
року) вони мешкали разом із покійними у
вказаній квартирі однією сім'єю як і
належить сім'ї', вели спільне
господарство, підтримували її у
належному технічному стані, сплачували
комунальні послуги тощо. Дружина та син
останні роки тяжко хворіли, (що
підтверджується довідкою лікарні), не
працювали, знаходились на його
утриманні, тому вони не мали ніякої
можливості приватизувати вчасно
вказану квартиру. Після смерті дружини
та сина, він увесь час жив у вказаній
квартирі, однак не був у ній
зареєстрований, бо колись, через сварку
із дружиною, знявся з реєстрації, маючи
намір жити окремо, однак вони одразу
примирились й жили далі увесь час
разом. Також він сплатив усі витрати,
пов'язані із похованням дружини та
сина, зараз сплачує комунальні послуги.
Наразі він мешкає у вказаній квартирі
один, ніякого іншого житла не має, однак
ТОВ „Комунальник-Нікополь" відмовляє
йому у реєстрації. Все вищенаведене
можуть також підтвердити свідки. За
таких обставин звернувся до суду і
просить винести рішення про
встановлення факту сумісного мешкання
та ведення сумісного господарства ним
та покійними ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у
квартирі АДРЕСА_1 із визнанням права
користування вказаним житловим
приміщенням. А також зобов'язати
міграційну службу фізичних осіб при
Нікопольському МВ УМВС зареєструвати
його за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, наполягаючи на їх
задоволенні. Суду пояснив, що він
одружився зі своєю нині покійною
дружиною в 1977 році. До дня її смерті в 2000
році проживали з нею разом. Вони не
розлучались. Від шлюбу в них народився
син, який теж, нажаль, вже покійний. В 1981
році дружина отримала на їх сім"ю
двокімнатну квартиру, в якій вони всі й
проживали. Він проживав в спірній
квартирі постійно до 1998 року, а в 1998
році поїхав тимчасово до с.Велика
Знам"янка Запорізької області
доглядати свою хвору матір. З цієї ж
причини тимчасово знявся з реєстрації
в спірній квартирі. Оскільки,
доглядаючи матір, вимушений був
працювати, щоб мати гроші на утримання
себе та матері, а в колгоспі без
прописки в селі на роботу не брали. З 1998
року має реєстрацію в с.Велика
Знам"янка. В 1998 році його мати померла. А
він на зиму повернувся до Нікополя до
своєї сім"ї. Коли померла його дружина,
він вирішив не заважати своєму сину і
знову поїхав до с.Велика Знам"янка.
Однак, пізніше все ж повернувся додому.
Чому не приватизували квартиру
пояснити не зміг.

Представник відповідача
Сагарьова О.В. в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала. Суду
пояснила, що позивач втратив право на
квартиру, бо добровільно поїхав з
квартири і за власним бажанням знявся з
реєстрації. Тимчасове проживання в
квартирі - не є підставою для визнання
права на житло.

Відповідачі ТОВ
„Комунальник-Нікополь" та Головне
управління державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області в судове засідання не прибули.
Про розгляд справи були повідомлені
належним чином. ТОВ
„Комунальник-Нікополь" про причини
неявки до суду суд не повідомив,
заперечень на позов не надав.
Нікопольський райвідділ головного
управління державної міграційної
служби надіслав до суду заяву про
розгляд справи у їх відсутність. Справа
слухалась у відсутність відповідачів.

Вислухавши позивача,
представника відповідача, свідків,
вивчивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Згідно зі ст.9 Житлового
Кодексу України, ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Житлові права охороняються
законом, за винятком випадків, коли
вони здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

Як встановлено в судовому
засіданні, 18.06.1977 року між позивачем
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб,
після якого дружина отримала прізвище
ОСОБА_4 (а.с.6). В шлюбі у подружжя ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_5 (а.с.7).
Згідно ордеру на квартиру, виданого
виконавчим комітетом міської ради
народних депутатів м.Нікополя 22.04.1981
року, ОСОБА_4 було видано ордер на
2-кімнатну квартиру НОМЕР_3 на сім"ю з 3-х
чоловік (члени сім"ї - ОСОБА_1 та ОСОБА_5),
загальною площею 28,0 кв.м., в будинку
АДРЕСА_1 (а.с.8). Відповідно до рішення
Нікопольської міської ради народних
депутатів Дніпропетровської області №
208/2 від 15.04.1981 року, спірна квартира була
надана родині ОСОБА_4 як відселеним з
приватного будинку з площадки забудови
по АДРЕСА_2 громадянам (а.с.42-45). В 1998 році
позивач знявся з реєстрації в спірній
квартирі і тимчасово виїхав в с.Велика
Знам"янка для догляду за хворою матір"ю.
Після повернення в спірну квартиру,
проживав із своєю дружиною та сином без
реєстрації. Згідно Акту Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Комунальник-Нікополь" від 18.07.2014 року,
позивач проживав в спірній квартирі
разом із своєю сім"єю з 2000 року без
реєстрації, зараз проживає один (а.с.51).

Дані обставини в судовому
засіданні підтвердили також й свідки.

Так, свідок ОСОБА_9 суду
пояснив, що він - шурин позивача. Вони з
позивачем були одружені на рідних
сестрах. Їх дружини при допомозі своїх
батьків купили будинок на дві родини по
АДРЕСА_2 і вони всі гуртом там
проживали. Потім в 19981 році їх будинок
потрапив під знос. І в березні 1981 року
вони отримали по квартирі. Їх сім"я
отримала 4-кімнатну квартиру, а родина
позивача отримала 2-кімнатну квартиру.
Вони свою квартиру приватизували. А
сім"я позивача, як він зараз дізнався,
виявляється, не приватизовувала свою
квартиру. Позивач проживав в своїй
квартирі разом з сім"єю, однак, часто
їздив до своєї матері, потроху жив і в
неї.

Свідок ОСОБА_10 суду
пояснила, що вона добре знає позивача.
До 1980 року він проживав по-сусідству
від них по АДРЕСА_2. Вони проживали в
своїх будинках. Потім їх будинки знесли
і дали їм в обмін на знесені будинки
квартири. Вони продовжували
спілкуватись із сусідами ОСОБА_4 й
надалі. В родини ОСОБА_4 квартира була
АДРЕСА_1. Вони жили там в складі
позивача, його дружини та їх сина.
Позивач проживав в своїй квартирі
постійно і зараз теж там живе. Спочатку
вони проживали там всі разом. А коли в
позивача померла дружина, він
залишився проживати в квартирі із
своїм сином. Однак, і син позивача також
помер. І тепер позивач проживає в
квартирі сам. Дружина позивача хворіла
близько півроку, в неї боліли серце та
шлунок. Вона погано пересувалась і
позивач за нею постійно доглядав. Син
позивача теж хворів, але був лежачим
останні місяці перед своєю смертю.

Свідок ОСОБА_11 суду
пояснила, що вона - сусідка по площадці
позивача. Як в 1981 році отримала
квартиру під знос будинку, так з тих пір
там і проживає. Позивач постійно
проживав по-сусідству разом із своєю
дружиною та сином. Син в позивача помер
якось дуже швидко. Хоча нічого цьому не
передувало. Вони всі були в шоці.
Дружина позивача теж померла якось
дуже швидко - заснула й не прокинулась.
Позивач в своїй квартирі проживає все
своє життя і зараз там теж живе один.
Відносини між позивачем та його нині
покійною дружиною були дуже теплі та
добрі.

Свідок ОСОБА_12 суду
пояснила, що позивач - чоловік її
сестри. Вони з сім"ями проживали в
одному будинку по АДРЕСА_2. Цей будинок
вони купували разом з родиною позивача
за особисті кошти. Коли їх будинки
потрапили під знос, їм дали по квартирі.
На їх родину виділили 4-кімнатну
квартиру, а сім"ї позивача та її сестри
виділили 2-кімнатну квартиру. Сім"я її
сестри проживала втрьох: позивач, її
сестра та їх син - її племінник. Позивач
з квартири нікуди не виїздив. Він
постійно проживав із її сестрою та їх
сином. Їй про зняття позивача з
реєстрації в спірній квартирі нічого
невідомо. Позивач був прописаний в
спірній квартирі і там проживав
постійно. Сестра прохворіла місяці зо
два і померла, хоча її смерті нічого не
передвіщувало і для всіх це була
абсолютна несподіванка. Просто схопило
серце - і все. Племінник хворів на
туберкульоз. Її сестра та позивач
ніколи не розходились. Просто одного
разу поспорились, але проживати
продовжували разом. Коли в с.Велика
Знам"янка померли батьки позивача, він
туди поїхав, бо треба було доглядати
будинок, в права на спадщину якого
ніхто не вступив і необхідно було
зберегти його протягом як мінімум
півроку. Тому, щоб не пропав будинок,
позивач там вимушений був прописатись.
Стверджує, що не дивлячись на ту
обставину, що позивач був
зареєстрований в с.Велика Знам”янка,
фактично постійно він проживав в
квартирі АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_13 в судовому
засіданні пояснила, що вона - сусідка
позивача. Знає його років 19. Позивач
постійно проживав в своїй квартирі
НОМЕР_3 з дружиною та сином. Вона бачила
його постійно. Такого, щоб позивач
кудись виїжджав або був відсутнім
тривалий час не було. Вона теж постійно
мешкає по-сусідству, має постійну
роботу і нікуди не виїжджала. Тому
стверджує напевне, що позивач проживав
по-сусідству постійно. Після смерті
дружини він проживав в квартирі разом
із сином. А після смерті свого сина -
сам. Зараз він теж живе в квартирі
НОМЕР_3.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив,
що він - сусід і товариш позивача з 1977
року. Вони разом проживали по-сусідству
ще на АДРЕСА_2, звідки їх виселили в
зв"язку із зносом їх будинків. І
позивачу з родиною, і йому із сім"єю
дали квартири і вони там проживають.
Позивач постійно проживав із дружиною
та сином, а коли дружина померла,
проживав із сином. Після смерті сина -
проживає сам. Такого, щоб позивач
тривалий час був відсутнім в своїй
квартирі, не пам"ятає. Він постійно
проживав із своєю сім"єю. Не може
ручатись лише за той період, коли сам
їздив заробляти гроші на Північ. Однак,
там він був лише з 1986 року по 1997 рік. А як
повернувся, то позивач проживав з
сім"єю в НОМЕР_3. Він бував і буває в
гостях у позивача і знає це напевне.
Зараз позивач також проживає в своїй
квартирі.

За таких обставин суд
вважає доведеним той факт, що
відповідач фактично проживав в спірній
квартирі як член родини.

Відповідно до ст.71
Житлового Кодексу України, при
тимчасовій відсутності наймача або
члена його сім"ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім"ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом.

Позивачем в судовому
засіданні було доведено, що час
відсутності його в спірній квартирі
також був з поважних причин, оскільки
позивач доглядав за хворою матір"ю, а
потім займався питаннями спадкування
та збереження спадкового майна.

За таких обставин суд
вважає за необхідне задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Враховуючи викладене
та керуючись ст.10, 30, 60, 256, 259 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити.

Встановити факт сумісного
проживання та ведення сумісного
господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Зобов"язати Головне
управління державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області здійснити реєстрацію ОСОБА_1 в
квартирі АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції може
бути оскаржено протягом десяти днів з
дня проголошення рішення до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Нікопольський
міськрайонний суд.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал