Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2014 року
м.
Житомир

Богунський районний суд міста Житомира
у складі:

головуючої - судді Семенцової Л.М.,

за участі секретарів - Слюсар Ю.М.,
Андрушко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Житомирської міської ради, ОСОБА_2 про
скасування рішення виконавчого
комітету Житомирської міської ради та
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з указаним
позовом, посилаючись на те, що
відповідно до ордера № 190 від 03.11.1967
року він є користувачем та наймачем
неприватизованої квартири АДРЕСА_1.
Рішенням виконавчого комітету
Житомирської міської ради від 27.01.2011 №
47 без його дозволу надано згоду на
реєстрацію його сина - відповідача
ОСОБА_2 як члена його сім'ї. Позивач
вказує, що ні він, ні його дружина не
надавали згоди на реєстрацію ОСОБА_2 у
квартирі. Попри те, що протягом
тривалого часу він у ній не проживав,
але на теперішній час вселився та
проживає разом з ним, за комунальні
послуги не сплачує, влаштовує сварки з
ним, чим створює позивачу перешкоди у
користуванні квартирою та добровільно
знятися з реєстрації у ній
відмовляється. Тому, вважаючи
реєстрацію відповідача ОСОБА_2 у
квартирі АДРЕСА_1 незаконною, просить: 1)
скасувати рішення виконавчого
комітету Житомирської міської ради від
27.01.2011 року № 47 про реєстрацію фізичних
осіб за місцем проживання, в частині
реєстрації ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1
як таке що було прийняте прийнято з
грубим порушенням порядку реєстрації
місця проживання; 2) визнати
відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив
право на користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 у
зв'язку з незаконною реєстрацією його
місця проживання.

Позивач та його представник у судовому
засіданні вимоги позову підтримали,
обґрунтовуючи їх обставинами,
викладеними в позовній заяві, та
пояснили, що відповідач ОСОБА_2
тривалий час не проживає у спірній
квартирі, до реєстрації у ній не
проживав у ній та не був зареєстрований
понад 10 років. Внаслідок протиправних
дій відповідача ОСОБА_2 відносно
позивача останній змушений був
залишити квартиру. Позивач пояснив, що
на час видачі йому ордера на квартиру
до складу його сім'ї входили він, його
дружина та син - відповідач ОСОБА_2, який
періодично був зареєстрований та
знімався з реєстрації у ній. Про
останню реєстрацію у 2011 році
відповідача ОСОБА_2 у квартирі дружина
позивача не повідомляла. На теперішній
час ОСОБА_2 фактично не проживає у
квартирі та його власні речі у ній
відсутні.

Представники відповідача ОСОБА_2 у
судовому засіданні вимоги позову не
визнали та надала пояснення про те, що
оскільки ОСОБА_2, який є сином позивача
та входив до складу його сім'ї, тому у 1967
році було видано ордер на квартиру
АДРЕСА_1 в тому числі й на нього. У
квартирі відповідач проживає
періодично, іншого житла немає та у
квартирі знаходяться його особисті
речі. На час прийняття виконавчим
комітетом Житомирської міської ради
оскаржуваного позивачем рішення судом
не було ухвалено рішення про визнання
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування даною квартирою.

Представник відповідача виконавчого
комітету Житомирської міської ради у
судовому засіданні також вимоги позову
не визнала, пояснивши, що рішення
виконавчого комітету Житомирської
міської ради від 27.01.2011 року № 47 щодо
надання дозволу на реєстрацію ОСОБА_2 у
квартирі АДРЕСА_1 є законним, так як
було прийнято на підставі висновків
комісії при міськвиконкомі з розгляду
спірних питань щодо реєстрації
фізичних осіб за місцем проживання, яка
діяла на підставі Положення,
затвердженого рішенням виконавчого
комітету Житомирської міської ради від
28.05.2009 року № 362. Квартира АДРЕСА_1
надана на підставі рішення
міськвиконкому від 31.10.1967 року № 789.
Ордер на квартиру виданий на сім'ю з
трьох чоловік, а саме на позивача
ОСОБА_1, його дружину ОСОБА_3 та сина
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. У поквартирній
картці зазначено, що наймач ОСОБА_1
постійно прописаний у даній квартирі з
29.01.1968 року. Син наймача ОСОБА_2 був
постійно прописаний у цій квартирі з
13.01.1983 року до 26.06.1986 року, з 08.07.1988 року
по 31.03.1989 року, з 04.04.1995 року по 09.04.1998
року та постійно прописаний з 02.02.2011
року. Оскільки судового рішення про
визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування квартирою не
ухвалювалося, тому він не був
позбавлений такого права. Підставою
для його останньої реєстрації у
квартирі був ордер № 190 від 03.11.1967 року,
а також мати відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 надавала згоду на його
реєстрацію.

Суд, заслухавши позивача та його
представника, представників
відповідача, свідка, дослідивши
письмові матеріали справи, з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позовна заява, оцінивши
докази в їх сукупності, дійшов до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Статтею 47 Конституції України
закріплений принцип непорушності
конституційного права на житло,
зокрема ніхто не може бути примусово
позбавлений житла, інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

В силу ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Підпунктом 2 пункту «а» ст. 30 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» передбачено, що до відання
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належать власні
(самоврядні) повноваження, зокрема
облік громадян, які відповідно до
законодавства потребують поліпшення
житлових умов; розподіл та надання
відповідно до законодавства житла, що
належить до комунальної власності;
вирішення питань щодо використання
нежилих приміщень, будинків і споруд,
що належать до комунальної власності.

Згідно ст. 65 ЖК України наймач вправі в
установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно. Особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім'ї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

Судом встановлено, що ордер № 190
від 03.11.1967 року на квартиру АДРЕСА_1 було
видано позивачу на його сім'ю в складі 3
чоловік (а.с. 12). На час видачі ордера до
складу сім'ї позивача входили він, його
дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач є наймачем
квартири, а його дружина ОСОБА_3 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.
13). Квартира є неприватизованою, має
житлову площу 32,9 кв. м.

Відповідач ОСОБА_2 був
зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 з
13.01.1983 року до 26.06.1986 року, з 08.07.1988 року
по 31.03.1989 року, з 04.04.1995 року по 09.04.1998
року та повторно зареєстрований з
02.02.2011 року, що вбачається з довідки КП
«ВЖРЕП № 8» Житомирської міської ради
№ 703 від 17.07.2013 року (а.с. 32).

Рішенням виконавчого комітету
Житомирської міської ради № 47 від
27.01.2011 року «Про реєстрацію фізичних
осіб за місцем проживання» надано
дозвіл на реєстрацію відповідача
ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).
Прийняттю вказаного рішення
передувало надання комісією при
міськвиконкомі з розгляду спірних
питань щодо реєстрації фізичних осіб
за місцем проживання згоди на
реєстрацію ОСОБА_2 у даній квартирі як
члену сім'ї наймача згідно протоколу №
1 від 20.01.2011 року (а.с. 54), в якому
зазначено про відсутність згоди
позивача ОСОБА_1

У подальшому відповідач ОСОБА_2
подав до Богунського районного відділу
у м. Житомирі Управління Державної
міграційної служби України в
Житомирській області заяву про
реєстрацію місця проживання за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 102), в якій
зазначено, що заперечень зі сторони
матері ОСОБА_3 немає, а батько ОСОБА_1
згоди не надав. На підставі рішення
виконавчого комітету Житомирської
міської ради № 47 від 27.01.2011 року
відповідача ОСОБА_2 02.02.2011 року було
зареєстровано за даною адресою.

Встановлені судом обставини та
досліджені докази вказують на те, що
ордер на квартиру АДРЕСА_1 було видано
позивачу на його сім'ю в складі 3
чоловік, до яких також належав
відповідач ОСОБА_2 і, вселившись до неї,
він набув на законних підставах право
користування зазначеною квартирою та
не був позбавлений цього права у
встановленому законом порядку.

Згідно акта від 27.11.2012 року,
складеного комісією КП «ВЖРЕП № 8»
Житомирської міської ради на підставі
пояснень сусідів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 (а.с. 11), відповідач ОСОБА_2 не
проживає у дані квартирі з 02.02.2011 року.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_7, який є сином
відповідача ОСОБА_2 та онуком позивача
ОСОБА_1, надав показання про те, що з 2007
року він проживає у спірній квартирі із
своїм дідом ОСОБА_1, а відповідач ОСОБА_2
у ній постійно не проживає, однак
приходить до квартири з періодичністю 1
раз на півроку. Починаючи з 2009 року
відповідачем ОСОБА_2 ввозилися його
особисті речі до квартири, які
знаходяться в ній на теперішній час, та
його кімната зачинена. Відразу після
смерті його баби ОСОБА_3 у 2013 році
кілька тижнів ОСОБА_2 проживав у
квартирі. Окрім того, свідок
підтвердив, що між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2 відсутнє
порозуміння і між ними виникли складні
відносини.

Аналіз наданих суду доказів та
встановлених судом обставини свідчить
про те, що відповідач ОСОБА_2 у
встановленому законом порядку набув
право користування квартирою АДРЕСА_1,
на час прийняття виконавчим комітетом
Житомирської міської ради
оскаржуваного позивачем рішення № 47
від 27.01.2011 року відповідач ОСОБА_2, маючи
особисті речі у даній квартирі, був
вселений у неї та не був визнаний судом
таким, що втратив право користування
квартирою, а також не виселений з неї.
За таких обставин суд вважає, що
виконавчий комітет Житомирської
міської ради прийняв законне рішення,
надавши дозвіл на його реєстрацію в цій
квартирі.

Тому оскільки вимоги позивача не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи та не ґрунтуються на
положеннях закону, суд відмовляє у їх
задоволенні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 47
Конституції України, ст. ст. 9, 15, 65 ЖК
України, Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні», Постановою
Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985
року «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» (із
змінами), ст. ст. 10, 58, 59, 60, 212-215 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Житомирської
міської ради, ОСОБА_2 про скасування
рішення виконавчого комітету
Житомирської міської ради та визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не було скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Житомирської
області через Богунський районний суд
міста Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя
Л.М. Семенцова