РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2014 року

Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого Бар'яка А.С.,

за участі секретаря Сивенюк
О.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судового засідання № 3
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна
дійсним, визнання права власності -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна
дійсним, визнання права власності,
зазначивши, що 04.05.1998 року, під час
перебування у шлюбі з відповідачем,
була придбана квартира АДРЕСА_1, а 31.05.2006
року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було
розірвано. Після розірвання шлюбу
позивач уклала із відповідачем договір
купівлі-продажу 1/2 частини зазначеної
вище квартири у простій довільній
формі, відповідно до якого сплатила
ОСОБА_2 40000,00 дол. США., дані обставини
підтверджуються також розпискою
написаною на звороті договору
купівлі-продажу. Однак в силу того, що
відповідач ухиляється від
нотаріального посвідчення
відповідного договору, позивач
змушений звернутись до суду та просить
визнати дійсним договір
купівлі-продажу, відповідно до якого
ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купила ?
квартири АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_3
право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав повністю,
обгрунтувавши їх обставинами,
зазначеними в позовній заяві, та просив
позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов
визнав, зазначив, що договір уклали в
простій письмовій формі, кошти за
частину квартири отримав, договір не
оформляли нотаріально, оскільки не
бажали витрачати лишніх коштів на
оформлення відповідної угоди,
зазначив, що не існувало перешкод в
оформленні даного договору.

Суд, врахувавши позицію сторін,
дослідивши матеріали справи,
встановив, визначив та дослідив
слідуючі докази, обставини та
відповідні правовідносини:

Договір купівлі - продажу квартири від
04.05.1998 року, посвідчений приватним
нотаріусом Вінницького міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрований в реєстрі за № 5393,
вказує, що ОСОБА_5, ОСОБА_6, який діє від
свого імені та імені неповнолітньої
ОСОБА_7, ОСОБА_8, який діє за згодою
батька ОСОБА_6, мешканці АДРЕСА_1, як
«Продавці» продали, а ОСОБА_3 як
«Покупець» купила квартиру АДРЕСА_1, з
відповідною частиною господарчих
будівель ( а. с. 4).

Рішенням Замостянського районного
суду м. Вінниці від 31.05.2006 року,
ухваленого по справі № 2-2767/2006, шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, актовий запис № 15 від
30.04.1996 року - розірвано. (а.с. 6).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу
серія НОМЕР_1, виданого 14.06.2006 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану Вінницького міського управління
юстиції Вінницької області, шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, актовий
запис № 772, з присвоєнням після
реєстрації розірвання шлюбу прізвища
їй ОСОБА_3 (а.с.7).

Таким чином судом встановлено, що
квартира АДРЕСА_1, була придбана ОСОБА_3
в період шлюбу з ОСОБА_2, а відтак є
об'єктом права спільної сумісної
власності, тобто належить даним особам
на рівних правах, що також
підтверджується встановленими судом
обставинами в рішенні Вінницького
міського суду Вінницької області від
06.12.2013 року по справі № 127/15687/13-ц (а.с.
10-13).

Копія Договору від 14 червня 2014 року,
зазначає, що ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3
прийняла у власність 1/2 частки
квартири АДРЕСА_1, продаж даної частки
квартири вчиняється за ціною 202000 грн.
(еквівалент 40000 дол. США), договір
посвідчений підписами продавця та
покупця, однак не посвідчений
нотаріально та не містить відміток про
державну реєстрацію (а.с. 23).

Зміст розписки ОСОБА_2 від 14.06.2006 року
зазначає, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3
гроші в сумі 40000,00 дол. США, що
еквівалентно 202000 грн. за продаж ОСОБА_3
квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Згідно зі статтею 657 ЦК України ( в
редакції, чинній станом на момент
укладення відповідного договору, тобто
на 14.06.2006) договір купівлі-продажу
земельної ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку (квартири)
або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Зміст ч.3 ст. 640 ЦК України (в редакції,
чинній на 14.06.2006) вказує, що договір,
який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації -
з моменту державної реєстрації.

Частина 1 ст. 210 ЦК України (в редакції,
чинній на 14.06.2006) прописує, що правочин
підлягає державній реєстрації лише у
випадках, встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації.

Суд при ухваленні рішення бере до уваги
правову позицію Верховного Суду
України, закріплену в постанові від 30
січня 2013 року по справі № 6-162цс12 та в
постанові від 19.06.2013 по справі № 6-49цс13,
де зазначено, що вирішуючи спір про
визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
частини другої ст. 220 ЦК України не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації.
Момент вчинення таких правочинів
згідно зі ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) пов'язується з
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними й не створюють прав та
обов'язків для сторін. Договір
купівлі-продажу житлового будинку (або
його частини) підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації, а
тому не може бути визнаний дійсним на
підставі частини другої статті 220 ЦК
України.

За даних обставин, врахувавши, що вище
описаний та досліджений договір
купівлі-продажу 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1 станом на 14.06.2006 підлягав
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, що не було
виконано сторонами при його укладенні,
а тому даний договір не є укладеним й не
створює прав та обов'язків для сторін, в
силу чого не може бути визнаний дійсним
на підставі частини другої статті 220 ЦК
України, беручи до уваги зазначення
відповідачем у судовому засіданні, що
договір не оформляли нотаріально,
оскільки не бажали витрачати лишніх
коштів на оформлення відповідної
угоди, в силу чого суд вважає, що в цій
частині позовні вимоги не підлягають
задоволенню, при цьому позовні вимоги в
частині визнання права власності на
відповідну квартиру в цілому є
похідними від позовних вимог про
визнання відповідного договору
дійсним, а тому такі вимоги також не
підлягають задоволенню, так як
неможливо визнати за особою права, в
тому числі право власності на нерухоме
майно, якщо така особа не була наділена
відповідним правом, тобто не набула
такого права у порядку, визначеному
законодавством, а відтак в позові слід
відмовити повністю.

На підставі наведеного та керуючись:
ст.ст. 210, 640, 657 ЦК України (в редакції,
чинній на 14.06.2006), ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212, 213, 215
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним, визнання права власності

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя