У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.

суддів: Амеліна В.І.,
Парінової І.К.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
договором про іпотечний кредит за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України», поданою його
представником Козаченком Віталієм
Вікторовичем, на рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 13 лютого 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 5 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року відкрите акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариства
«Державний ощадний банк України»,
звернулось до суду з зазначеним
позовом, який згодом уточнило, і
остаточно просило стягнути в солідарно
порядку з ОСОБА_1 і ОСОБА_2
заборгованість за договором про
іпотечний кредит у сумі 546 901,34 грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 16
серпня 2007 року між відкритим
акціонерним товариством «Державний
ощадний банк України»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариства «Державний
ощадний банк України», та ОСОБА_1
укладено договір про іпотечний кредит,
за умовами якого банк надав
позичальнику кредит у сумі 325 230 грн
для придбання житла зі сплатою 12
процентів на рік за користування
кредитними коштами, з кінцевим
терміном повернення не пізніше 16
серпня 2027 року. У забезпечення
виконання позичальником зобов'язання
за іпотечним кредитним договором
цього ж дня між банком та ОСОБА_2
укладено договір поруки, відповідно до
якого остання поручалась перед
позивачем за виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором, та
іпотечний договір, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1. Зобов'язання за
вказаним договором боржник належним
чином не виконував й допустив
заборгованість.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 13 лютого 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
5 листопада 2013 року, позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»
заборгованість за договором про
іпотечний кредит у сумі 546 901,34 грн.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 13 лютого 2012 року та ухвали
апеляційного суду Одеської області від
5 листопада 2013 року в частині відмови у
стягненні в солідарному порядку
заборгованості за договором про
іпотечний кредит з ОСОБА_2, мотивуючи
свої вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У іншій частині судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій не
оскаржено і підстав перевіряти їх
законність і обґрунтованість у цій
частині у суду касаційної інстанції
немає.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
в межах касаційної скарги правильність
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову про
стягнення заборгованості з ОСОБА_2 у
солідарному порядку, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
дослідивши докази у справі, дав їм
належну оцінку і, з урахуванням вимог
ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов
правильного висновку про припинення
поруки з визначених ч. 1 ст. 559 ЦК
України підстав, а відтак - відсутні
правові підстави для стягнення
заборгованості з ОСОБА_2 як поручителя.

Суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права
(ч. 1 ст. 337 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги та зміст
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій в оскаржуваній
частині не дають підстав для висновку,
що судами при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які відповідно
до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами
для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України», подану його
представником Козаченком Віталієм
Вікторовичем, відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 13 лютого 2012 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 5 листопада 2013 року в
частині відмови у задоволенні позову
щодо стягнення заборгованості у
солідарному порядку залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.О.Карпенко Судді:

В.І.Амелін І.К.Парінова