Справа № 1309/9225/12
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/868/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

Головуючого судді
- Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі:
Бадівській О.О.

за участю: ОСОБА_2
його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4
його представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Залізничного районного суду
м. Львова від 01 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа: ОСОБА_6, Львівська міська
рада про усунення перешкод у
користуванні проходом між будинками,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом в
якому просить зобов'язати відповідача
не чинити йому перешкоди у
користуванні проходом загального
користування між домоволодіннями № 105
та АДРЕСА_1 та зобов'язати його
демонтувати металеву огорожу і
звільнити прохід від собаки. Свої
вимоги мотивує тим, що він є власником
будинку та земельної ділянки
АДРЕСА_2. Єдиний можливий вхід на
територію його земельної ділянки та до
його будинку можливий зі сторони
проходу загального користування, що
знаходиться між земельними ділянками
будинковолодінь №103 та №105, однак
відповідач, який є власником будинку
№103, самовільно зайняв вказану
земельну ділянку загального
користування, загородивши її металевою
огорожею, та утримує там собаку. Своїми
діями відповідач чинить йому перешкоди
у доступі до власної земельної ділянки,
а тому просить позов задоволити.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 01 листопада 2013 року позов
задоволено частково. Зобов'язано
ОСОБА_4 усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
загального користування площею 0,0029 га,
яка призначена для проходу між
домоволодіннями № 105, № 105 а та АДРЕСА_1
та знаходиться на відстані 1 м. від
межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 та
демонтувати металеві ворота і огорожу,
що встановлені на ній. В решті позовних
вимог відмовлено за безпідставністю.
Сягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 107,30
грн. судових витрат.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_4 подавши
апеляційну скаргу, у якій зазначає, що
рішення вважає незаконним у зв'язку із
невідповідністю висновків суду
фактичним обставинам справи та
неправильним застосування норм
матеріального та процесуального права.
Вказує, що позивач не навів
переконливих доказів, які б свідчили
про те, що апелянт чинить перешкоди у
користуванні загальним проходом. Окрім
того, не погоджується із висновком
будівельно-технічної експертизи.
Також, звертає увагу, що районний суд
вирішив справу у його відсутності, чим
позбавив можливості представити в
судове засідання план території
земельної ділянки, складеного
Державним агентством земельних
ресурсів.

Просить скасувати рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 01 листопада 2013 року та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовити за безпідставністю
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
ОСОБА_2 його представника ОСОБА_3,
ОСОБА_4 його представника ОСОБА_5,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід задовольнити
частково.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції не в повній мірі
відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що згідно витягу про
державну реєстрацію прав та державного
акту на право власності на земельну
ділянку позивач ОСОБА_2 є власником
будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки
площею 0,0207 га., кадастровий номер
№ :06:018:0042 (а.с. 4-5).

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку
вбачається, що відповідач ОСОБА_4 є
власником земельної ділянки по АДРЕСА_1
площею 0,0306 га, кадастровий номер №
:06:018:0168 (а.с. 26).

Матеріалами справи встановлено, що
згідно плану земельної ділянки та
схеми розмежування землекористувань
вбачається, що між земельними
ділянками будинковолодінь № 103, №
105 та АДРЕСА_3 знаходиться прохід
загального користування (а.с.51-52).

Проте, згідно відповіді Державної
інспекції сільського господарства у
Львівській області від 08.10.2012 р. (а.с. 39)
вбачається, що ОСОБА_4 самовільно
захопив земельну ділянку проходу
загального користування між будинками
№ 103 та АДРЕСА_2, шляхом встановлення
огорожі.

Окрім того, відповідно до листа
Головного Управління
держтехногенбезпеки у Львівській
області від 15.02.2013р. (а.с. 87) за
результатами роботи комісії
встановлено, що ОСОБА_4, жителем АДРЕСА_1
самовільно захоплено спільний прохід
між будинками № 103, 105 та 105 а та
встановлено хвіртку в проході, що
перешкоджає доступу рятувальних
підрозділів.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №742
від 30.08.2013р. (а.с. 62- 71) ОСОБА_4
користується земельною ділянкою
загального користування площею 0,0029 га,
яка призначена для проходу між
будинками № 105, №105а та АДРЕСА_1. Зона
спільного користування розташована на
відстані 1,0 м. від межі земельної
ділянки по АДРЕСА_1.

Станом на час проведення дослідження у
ОСОБА_2 безперешкодний доступ до його
земельної ділянки по АДРЕСА_2 зі
сторони проходу загального
користування між земельними ділянками
будинків № 105, №105а та АДРЕСА_1
відсутній в зв'язку із встановленими
металевими воротами та хвірткою по
лінії забудови. Облаштування іншого
входу на територію земельної ділянки
ОСОБА_2 по АДРЕСА_2, ніж наявний (зі
сторони спільного користування)
неможливе.

Відповідно до ст.ст. 319, 391 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі. Власник має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст.14 Конституції України
право власності на землю гарантується.
Це право набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

У відповідності до п.4 ст. 83 Земельного
Кодексу України до земель комунальної
власності, які не можуть передаватись у
приватну власність, належать: а) землі
загального користування населених
пунктів (майдани, вулиці, проїзди,
шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери,
бульвари, кладовища, місця
знешкодження та утилізації відходів
тощо).

Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його права на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою і відшкодування
завданих збитків.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» передбачено, що
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
навіть якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою. Захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється згідно з частиною
третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання
прав; відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення
прав, і запобігання вчиненню дій, що
порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Статтею 13 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів»
передбачено, що до об'єктів благоустрою
належать, зокрема, території
загального користування. У
відповідності до вимог ст. ст. 16, 17
даного Закону громадяни повинні
дотримуватися правил благоустрою та не
порушувати права та законні інтереси
інших суб'єктів благоустрою.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 16.04.2004р.
«Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справах» власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його права, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2
суд першої інстанції прийшов до
висновку про те, що позивач не має змоги
користуватись земельною ділянкою
загального користування площею 0,0029 га,
призначеною для проходу між
домоволодіннями №105, №105а та АДРЕСА_1,
яка створює для нього єдиний можливий
шлях доступу до належної йому
земельної ділянки та будинковолодіння,
оскільки на такій відповідачем
встановлено металеві хвіртку та
ворота.

Районним судом зобов'язано ОСОБА_4
усунути перешкоди у користуванні
земельною ділянкою загального
користування площею 0,0029 га, яка
призначена для проходу між
домоволодіннями № 105, № 105 а та АДРЕСА_1
та знаходиться на відстані 1 м. від межі
земельної ділянки по АДРЕСА_1 та
демонтувати металеві ворота і огорожу,
що встановлені на ній.

Однак, районний суд при прийнятті
рішення не врахував відсутність
огорожі на земельні ділянці загального
користування між домоволодіннями № 105,
№ 105 а та АДРЕСА_1 та знаходиться на
відстані 1 м. від межі земельної
ділянки по АДРЕСА_1, а наявність лише
металевих воріт, тому колегія суддів не
погоджується із зазначеним висновком
районного суду.

Відсутність огорожі на
вказаній земельній ділянці
підтверджується показаннями сторін в
судовому засіданні, висновком №742
судової будівельно-технічної
експертизи ( а.с. - 67-74) та листом №
16/1/П-1/132 Головного управління
Держтехногенбезпеки (а.с. - 87).

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права.

З огляду на вищенаведене, оскільки суд
першої інстанції неповно з'ясував
обставини, що мають значення для справи
та помилково прийшов до висновку про
наявність огорожі на земельні ділянці
загального користування між
домоволодіннями № 105, № 105 а та АДРЕСА_1
та знаходиться на відстані 1 м. від межі
земельної ділянки по АДРЕСА_1, тому
колегія суддів приходить до висновку,
щодо необхідності змінити рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 1 листопада 2013 року.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.209, 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Залізничного районного
суду м.Львова від 1 листопада 2014р.
змінити в частині задоволення позову.

Зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
загального користування площею 0,0029 га,
яка призначена для проходу між
домоволодіннями № 105, № 105 а та АДРЕСА_1
та знаходиться на відстані 1 м. від
межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 та
демонтувати металеві ворота, що
встановлені на ній.

В решті рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л. Шумська