22-ц/775/621/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції
Суддя-доповідач
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Ігнатоля
Т.Г.

суддів Попової
С.А., Мироненко І.П.,

при секретарі
Бєльченко Б.Ф.

розглянувши у письмовому провадженні у
місті Маріуполі апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на ухвалу Волноваського
районного суду Донецької області від 17
лютого 2014 року про забезпечення позову
ОСОБА_3 до Волноваського районного
відділу Донецької регіональної філії
ДП ЦДЗК при Держкомземі України,
Андріївської сільської ради, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, реєстраційної служби
Волноваського РУЮ Донецької області
про визнання недійсним та скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку та запису про його
державну реєстрацію, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з даним позовом, із з урахуванням
уточнених позовних вимог просив
визнати недійсним та скасувати
державний акт про право власності на
земельну ділянку, виданий на ім'я
ОСОБА_4 15 травня 2007 року та скасувати
запис про державну реєстрацію
зазначеного державного акту; визнати
недійсним та скасувати державний акт
на право власності на земельну ділянку,
виданий на ім'я ОСОБА_5 10 квітня 2000 року,
а також скасувати запис про державну
реєстрацію цього державного акту;
витребувати із володіння ОСОБА_4
земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 грудня 2013 року
рішення Волноваського районного суду
від 22 травня 2013 року, яким було
відмовлено в задоволені позову ОСОБА_3,
та ухвала апеляційного суду Донецької
області від 04 вересня 2013 року про
залишення рішення суду без зміни,
скасовані і справа направлена на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

При повторному розгляді справи
позивачем ОСОБА_3 13 лютого 2014 року
заявлено клопотання про забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
спірну земельну ділянку, кадастровий
номер :01:000:0473, розташовану в
АДРЕСА_1 в межах: від А до Б - землі
Андріївської сільської ради, від Б до В
- землі гр. ОСОБА_6, від В до Г - землі гр.
ОСОБА_7, від Г до Д - землі Андріївської
сільської ради, від Д до А - землі гр.
ОСОБА_8, бо це утруднить виконання
рішення суду в подальшому.

Ухвалою Волноваського районного суду
від 17 лютого 2014 року в задоволені заяви
ОСОБА_3 про забезпечення позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, просить
ухвалу скасувати, а заяву про
забезпечення позову задовольнити. В
обґрунтування своїх доводів
посилається на те, що суд не звернув
уваги на п.41 Порядку ведення державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
затвердженого постановою КМУ від 26
жовтня 2011 року № 1141, згідно якого
скасування державної реєстрації прав
на нерухоме майно можливо лише за
рішенням суду. Тобто, якщо відповідачем
ОСОБА_9 спірна земельна ділянка буде
відчужена до ухвалення рішення, то це
ускладнить або взагалі зробить
неможливим виконання рішення. Для
захисту свого права позивач змушений
буде додатково звертатися до суду.

Позивач тривалий час майже 6 років не
може належним чином оформити належну
йому земельну ділянку та користуватися
нею через помилки допущені
працівниками ЦДЗК під час оформлення
державного акту на спірну земельну
ділянку на ім'я ОСОБА_4,
правонаступником якого є його дружина
відповідач ОСОБА_9, зміна власника ще
більше утруднить виконання рішення.

Посилається на порушення судом строків
вирішення заяви про забезпечення
позову - не в день надходження 13 лютого
2014 року, а 17 лютого 2014 року. При цьому
посилається на те, що при первісному
розгляді справи відмова у забезпечені
позову призвела до того, що ОСОБА_9
змогла оформити у порядку спадкування
право власності на спірну земельну
ділянку після смерті відповідача
ОСОБА_4

Вважає, що за змістом ухвали Вищого
спеціалізованого суду, ймовірніше за
все його позовні вимоги будуть
задоволені, оскільки встановлено, що
дійсно мала місце помилка у державному
акті на право власності на земельну
ділянку видану на ім'я ОСОБА_4, яку можна
виправити лише скасувавши державний
акт, а тому у суду першої інстанції не
було підстав для відмови у задоволені
заяви про забезпечення позову.

ОСОБА_3 просить справу розглянути без
участі його та його представників (а.с.
195-199).

Відповідач ОСОБА_9 надала письмові
заперечення, в яких просила апеляційну
скаргу відхилити, ухвалу суду залишити
без зміни.

Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК
України справа розглянута без участі
сторін, які належним чином повідомлені
про час та місце розгляду справи, про що
свідчать поштові повідомлення та
зареєстровані у встановленому порядку
телефонограми (а.с.226-227, 235-239).

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.151 ЦПК України,
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходи забезпечення
позову. У заяві про забезпечення позову
повинно бути зазначено: причини, у
зв'язку з якими потрібно забезпечити
позов; вид забезпечення позову, який
належить застосувати з обґрунтуванням
його необхідності; інші відомості,
потрібні для забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь - якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у
провадженні якого знаходиться справа,
заходів щодо охорони
матеріально-правових інтересів
позивача проти несумлінних дій
відповідача, який може сховати майно,
продати, знищити або знецінити його,
тощо. Підставою забезпечення позову є
обґрунтоване припущення заявника, що
невжиття заходів забезпечення може
утруднити або зробити неможливим
виконання рішення суду.

Як роз'яснив у п.4 постанови № 9 від 22
грудня 2006 року Пленум Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитись, зокрема в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову,
з'ясувати обсяг позовних вимог, данні
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулась з такою заявою,
позовним вимогам.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Відмовляючи у задоволенні клопотання,
суд виходив з того, що заявник,
керуючись припущеннями, не вказав
жодної об'єктивної причини
необхідності забезпечення позову
шляхом накладення арешту на спірну
земельну ділянку, що позбавляє суд
дійти висновку про те, що невжиття
заходів забезпечення позову може в
майбутньому утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

З таким висновком суду погоджується і
колегія суддів апеляційного суду,
оскільки суду не було доведено, що
відповідач має намір здійснити
будь-які дії з приводу розпорядження
майном.

Апеляційний суд критично сприймає
додану до апеляційної скарги
роздруківку із мережі Інтернету
оголошення про продаж земельної
ділянки в с.Андріївка, оскільки дане
оголошення було розміщено в мережі
Інтернету тільки 02 березня 2014 року,
тоді як заява позивача датована 13
лютого 2014 року. Крім того, з його змісту
не вбачається, що мова йде про продаж
саме спірної земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги щодо
допущення порушення процесуальних
строків розгляду заяви про
забезпечення позову та тривалий
розгляд справи на висновки суду не
впливають і не є тими підставами, з
якими процесуальне законодавство
пов'язує скасування прийнятого
рішення.

Відповідно до ст.312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

З урахуванням наведеного, переглядаючи
справу відповідно до вимог ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарження та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що оскаржувана ухвала
постановлена з додержанням вимог
закону і підстав для її скасування не
вбачає, у зв'язку з чим апеляційна
скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312 ЦПК України,
колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Волноваського районного суду
Донецької області від 17 лютого 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий
Т.Г. Ігнатоля

Судді
С.А. Попова

І.П. Мироненко