У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Коротуна В.М.,

Касьяна О.П.,
Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - служба у справах дітей
Дарницької районної в місті Києві
державної адміністрації, про
позбавлення батьківських прав, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Київської області
від 08 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4, третя особа - служба у справах
дітей Дарницької районної в місті
Києві державної адміністрації, про
позбавлення батьківських прав,
посилаючись на те, що з 28
вересня 2007 року вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4,
батьком їхнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між нею і
відповідачем розірвано 28 травня 2010
року.

Майже протягом всього їхнього
сумісного проживання відповідач
ОСОБА_4 вживав спиртні напої, ніде не
працював, сім'ю не забезпечував,
жорстоко поводився з нею та їхнім
сином, що стало причиною розірвання
шлюбу.

З моменту розірвання їхніх стосунків
відповідач жодного разу не виявив
бажання побачити свого сина.
Матеріальної допомоги на утримання
дитини не надавав, із сином не
спілкувався, про його фізичний і
духовний розвиток не піклувався,
здоров'ям не цікавився, чим ухиляється
від виконання обов'язків по утриманню
та вихованню дитини. Їхній син
народився дуже хворобливою дитиною,
страждає анемією, має логопедичні
проблеми.

Вона неодноразово зверталась до
відповідача за допомогою, проте він
ніколи не реагував на її прохання.
Вихованням та матеріальним
забезпеченням їхнього сина ОСОБА_5
займається лише вона, його мати.

На даний час вона знаходиться в шлюбі з
іншим чоловіком, який виховує сина та
піклується про нього, дитина називає
його своїм батьком.

Згідно із п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 164 СК України
ухилення від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини та
жорстоке поводження з дитиною є
підставою для позбавлення
батьківських прав.

ОСОБА_3 просила позбавити відповідача
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,
батьківських прав стосовно його сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 27
лютого 2014 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 08 травня 2014 року рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 27 лютого 2014 року
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено. Позбавлено ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,
батьківських прав стосовно сина -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання
щодо судових витрат у справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позовних вимог ОСОБА_3,
суд апеляційної інстанції виходив із
того, що позивачем доведено факт
тривалого ухилення відповідача від
виконання своїх батьківських
обов'язків по вихованню дитини, що
свідчить про свідоме ухилення ОСОБА_4
від виконання своїх батьківських
обов'язків з виховання дитини та його
винну в цьому поведінку.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна, оскільки суд
дійшов їх без повного, всебічного та
об'єктивного з'ясування обставин
справи, прав і обов'язків сторін у цих
правовідносинах, неправильно
застосувавши норми матеріального та
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення
апеляційного суду не відповідає.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

В абз. 2 п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від
30 березня 2007 року № 3 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» роз'яснено, що
ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 передбачено, що позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно її утримують, та ін.), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
суд може у виняткових випадках при
доведеності винної поведінки когось із
батьків або їх обох з урахуванням її
характеру, особи батька і матері, а
також інших конкретних обставин справи
відмовити в задоволенні позову про
позбавлення цих прав, попередивши
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дитини (дітей) і
поклавши на органи опіки та піклування
контроль за виконанням ним
батьківських обов'язків.

Установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 28
вересня 2007 року перебували у
зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народився
син ОСОБА_5.

28 травня 2010 року відділом реєстрації
актів цивільного стану зареєстровано
розірвання шлюбу між сторонами.

25 квітня 2013 року позивач ОСОБА_3
зареєструвала шлюб із ОСОБА_7

Факт відвідування відповідачем сина
ОСОБА_5 до грудня 2011 року підтвердила в
судовому засіданні ОСОБА_8, мати
позивача.

Із заяви відповідача ОСОБА_4 від 26
квітня 2013 року вбачається, що він
надавав свою згоду на виїзд його сина
ОСОБА_5 за кордон до Республіки
Туреччина у супроводі матері ОСОБА_3 у
період з 01 травня по 30 жовтня 2013 року.

Установлено, що саме після відмови
ОСОБА_4 у травні 2013 року надати свою
згоду на усиновлення його сина ОСОБА_5
новим чоловіком позивача ОСОБА_7, між
сторонами склалися дуже напружені та
неприязні стосунки.

З метою усунення перешкод у
спілкуванні із сином у червні 2013 року
ОСОБА_4 звертався до Броварського МВ ГУ
МВС України в Київській області, де
йому було рекомендовано звернутися до
органів опіки та піклування для
визначення порядку його участі у
вихованні малолітнього сина.

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом про
стягнення із ОСОБА_4 аліментів на сина
ОСОБА_5 в сумі 01 тис. грн., які відповідач
сплачує регулярно, заборгованість зі
сплати аліментів відсутня.

Із висновку органу опіки та піклування
Дарницької районної в місті Києві
державної адміністрації від 09 грудня
2013 року вбачається, що орган опіки та
піклування вважає за доцільне
позбавити ОСОБА_4 батьківських прав
стосовно його малолітнього сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За змістом ч. 6 ст. 19 СК України суд може
не погодитися з висновком органу опіки
та піклування, якщо він є недостатньо
обґрунтованим, суперечить інтересам
дитини.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України
встановлено, що суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі
(частин 1 статті 11 ЦПК України).

Відповідно до статті 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини
справи, дослідивши надані сторонами
докази, вислухавши пояснення сторін у
справі, суд першої інстанції дійшов по
суті правильного висновку про
недостатність підстав для
застосування до ОСОБА_4 крайнього
заходу впливу - позбавлення його
батьківських прав стосовно сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Доводи позивача
ОСОБА_3 про те, що син ОСОБА_5 на даний
час проживає в іншій сім'ї, а також те,
що відповідач ОСОБА_4 не піклувався про
сина у 2012‒?2013 роках та участі у його
вихованні не брав, чим ухилявся від
виконання своїх батьківських
обов'язків, не можуть бути достатніми
підставами для позбавлення
відповідача батьківських прав щодо
його сина.

Скасовуючи рішення, ухвалене згідно із
законом, апеляційний суд дійшов
помилкового висновку, що постановлене
судом першої інстанції рішення не
відповідає вимогам закону.

Колегія суддів не може погодитися з
таким висновком, так як він є
необґрунтованим і таким, що не
відповідає вимогам закону.

За таких обставин, ураховуючи те, що
апеляційним судом помилково скасовано
рішення суду першої інстанції,
ухвалене згідно із законом, рішення
апеляційного суду на підставі ст. 339 ЦПК
України підлягає скасуванню із
залишенням у силі рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 08 травня 2014 року скасувати,
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 27
лютого 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
М.В. Дем'яносов

О.П.
Касьян

В.М.
Коротун

О.В.
Попович