У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,
Леванчука А.О.,Юровської Г.В.,
-розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до державного
закладу «Тернопільська обласна
санітарно-епідеміологічна станція»,
третя особа - головний лікар державного
закладу «Тернопільська обласна
санітарно-епідеміологічна станція»
Дністрян Степан Семенович, про
визнання незаконним та скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, зобов'язання вчинити дії,
визнання недійсним запису в трудовій
книжці, зобов'язання видати наказ і
внести зміни до трудової книжки про
день звільнення, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу у
зв'язку із затримкою видачі трудової
книжки, стягнення середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на додаткове рішення
апеляційного суду Тернопільської
області від 27 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що працювала на
посаді фельдшера-лаборанта
лабораторії відділення державного
закладу «Тернопільська обласна
санітарно-епідеміологічна станція». У
січні 2012 року її було попереджено про
звільнення з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП
України 30 березня 2012 року.

14 березня 2012 року на прохання в.о.
головного лікаря Марків Б.Є. вона
написала заяву про звільнення за
власним бажанням з 28 березня 2012 року.
Після подання цієї заяви вона мала
намір її відкликати, але через хворобу
це не зробила. З 26 березня 2012 року
знаходилася на лікуванні в медичних
закладах, а 10 липня 2012 року МСЕК
встановила їй другу групу
інвалідності. За період з 26 березня до 10
липня 2012 року наказу та трудової книжки
їй не було надіслано, тому вона була
впевнена, що з роботи її не звільнено.
Вважаючи, що продовжує перебувати з
відповідачем у трудових відносинах,
вона 10 липня 2012 року направила
відповідачу заяву про звільнення за
власним бажанням з проханням оплатити
період тимчасової непрацездатності та
направити поштою копію наказу про
звільнення і трудову книжку. 4 серпня
2012 року ОСОБА_6 отримала трудову книжку,
копію наказу про її звільнення з 28
березня 2012 року та неоплачені листки
непрацездатності.

Вважаючи своє звільнення з 28 березня 2012
року незаконним, позивач просила
визнати незаконним та скасувати наказ
головного лікаря державного закладу
«Тернопільська обласна
санітарно-епідеміологічна станція»
від 28 березня 2012 року № 41-К про
звільнення з роботи 28 березня 2012 року
за власним бажанням; поновити з 29
березня 2012 року на роботі на посаді
фельдшера-лаборанта лабораторії
відділення гігієни харчування
санітарно-гігієнічного відділу
державного закладу «Тернопільська
обласна санітарно-епідеміологічна
станція»; зобов'язати державний заклад
«Тернопільська обласна
санітарно-епідеміологічна станція»
звільнити її з роботи за власним
бажанням на підставі заяви про
звільнення від 10 липня 2012 року;
зобов'язати внести до трудової книжки
запис, яким визнати недійсним запис № 16
від 28 березня 2012 року про звільнення з
роботи на підставі наказу № 41-К
від 28 березня 2012 року, видати наказ і
внести запис до трудової книжки про
новий день звільнення - 2 серпня 2012 року;
стягнути з державного закладу
«Тернопільська обласна
санітарно-епідеміологічна станція»
середній заробіток за час вимушеного
прогулу у зв'язку з затримкою видачі
трудової книжки за період з 11 липня 2012
року до 2 серпня 2012 року
у сумі 1 662 грн. 09 коп.; стягнути середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 11 липня 2012
року до 18 жовтня 2012 року у сумі 6
941 грн. 67 коп.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 4 грудня 2012 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 20 грудня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано й ухвалено нове рішення у
справі про часткове задоволення позову
ОСОБА_6 Суд ухвалив, що днем звільнення
з роботи ОСОБА_6 за власним бажанням за
ст. 38 КЗпП України слід вважати 2 серпня
2012 року. Зобов'язано державний заклад
«Тернопільська обласна
санітарно-епідеміологічна станція»
видати наказ і внести зміни до трудової
книжки ОСОБА_6 про звільнення її з
роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП
України 2 серпня 2012 року. Визнано
недійсним раніше внесений запис від 28
березня 2012 року до трудової книжки про
звільнення ОСОБА_6 з роботи за власним
бажанням за ст. 38 КЗпП України. Стягнуто
з відповідача на користь позивача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу у сумі 1 662 грн. 09 коп.

Додатковим рішенням цього ж суду від 27
березня 2014 року відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання
незаконним та скасування наказу
головного лікаря державного закладу
«Тернопільська обласна
санітарно-епідеміологічна станція»
Дністряна С.С. від 28 березня 2012 року №
41-К про звільнення її з роботи 28 березня
2012 року за власним бажанням за ст. 38
КЗпП України; про стягнення з
відповідача на користь позивача
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні за період з 11
липня 2012 року до 18 жовтня 2012 року у сумі
6 941 грн. 67 коп. Вирішено питання про
судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує
питання про скасування додаткового
рішення апеляційного суду, мотивуючи
свої доводи порушенням судом норм
процесуального та матеріального права,
із направленням справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду
не відповідає вимогам ст.
ст. 213, 214, 220 ЦПК України.

Під час розгляду даної справи судом
апеляційної інстанції було
встановлено, що ОСОБА_6 з 1 жовтня 2007
року до 28 березня 2012 року працювала у
державному закладі «Тернопільська
обласна санітарно-епідеміологічна
станція» на посаді фельдшера-лаборанта
лабораторії відділення гігієни
харчування санітарно-гігієнічного
відділу. У зв'язку із скороченням
чисельності працівників ОСОБА_6 у січні
2012 року було попереджено про
звільнення із займаної посади з 30
березня 2012 року. 14 березня 2012
року ОСОБА_6 подала заяву про
звільнення її з роботи з 28 березня 2012
року за власним бажанням. Наказом
головного лікаря державного закладу
«Тернопільська обласна
санітарно-епідеміологічна станція»
від 28 березня 2012 року № 41-К ОСОБА_6
звільнена на підставі заяви від 14
березня 2012 року.

Встановивши вищезазначені обставини у
справі апеляційний суд дійшов
висновку, що відповідач порушив п. 4.1 та
4.2 Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України від 29 липня
1993 року № 58, а тому наявні підстави для
задоволення позовних вимог в частині
визнання недійсним раніше внесеного
запису про день звільнення, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу у сумі 1 662 грн. 09 коп.

Разом з цим, додатковим рішенням суду
апеляційної інстанції, доповнено
раніше ухвалене цим судом рішення та
відмовлено позивачу в задоволенні
позовних вимог про визнання незаконним
та скасування наказу від 28 березня 2012
року № 41-К про звільнення та стягнення
з відповідача на користь позивача
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Проте з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник у день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. У разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен у зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення,
апеляційний суд не прийняв до уваги
положення ст. ст. 116, 117 КЗпП України та
не перевірив належним чином й не надав
належної оцінки доводам позивача в
частині вимог про стягнення середнього
заробітку по день фактичного
розрахунку.

У той же час, відмовляючи у визнанні
незаконним та скасування наказу при
наявності рішення про визнання
недійсним запису про день звільнення,
суд не навів мотивів такої відмови.

З урахуванням цього, додаткове рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
із направленням справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Додаткове рішення апеляційного суду
Тернопільської області від 27 березня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О.
Гвоздик Судді:
І.М.
Завгородня
Ю.Г. Іваненко А.О.
Леванчук

Г.В. Юровська