Справа № 755/7784/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко
Л.М.,

при секретарях Ликсова А.І.,
Батченко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»,
Територіального відокремленого
безбалансового відділення № 10026/027
Головного управління по м. Києву та
Київській області Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» про визнання дій
протиправними та стягнення моральної
шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання протиправним дій ТВБВ № 10026/027
Головного управління по м. Києву та
Київській області Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» з відмови у
видачі коштів на підставі Свідоцтва
про право на спадщину, зобов»язання
вказаного відповідача виплатити кошти
згідно Свідоцтва про право на спадщину
за законом, виданого Десятою Київською
нотаріальною конторою за
реєстраційним № 2-321, та стягнення з
вказаного відповідача заподіяну йому
моральну шкоду зумовлену ушкодженням
здоров»я у розмірі 29 232 грн.

Вимоги мотивує тим, що 14 березня 2014 року
на підставі Свідоцтва про право на
спадщину за законом він звернувся до
ТВБВ № 10026/027 ГУ по м. Києву та Київській
області ПАТ «Державний ощадний банк
України» за отриманням коштів з
рахунку НОМЕР_1, що належали
спадкодавцю - його померлій
ІНФОРМАЦІЯ_1 дружині ОСОБА_2. Відповідач
відмовився видати йому кошти без
будь-яких зрозумілих пояснень, замість
цього йому був виданий витяг з
банківського рахунку спадкодавця і
запропоновано зателефонувати за
зазначеними на ньому телефонами, за
якими додзвонитись неможливо.

Такі дії відповідача вважає
протиправними, оскільки вони
перешкоджають йому отримати
успадковані кошти та вільно
розпоряджатись приватною власністю.

Відмова відповідача у реалізації
свідоцтва про право на спадщину за
законом призвела до нервувань,
внаслідок чого у нього погіршився стан
здоров»я. Він був доставлений родичами
до лікаря, мав діагностоване
загострення наявного хронічного
захворювання - гіпертонічної хвороби у
вигляді гіпертензивного кризу, що
являється моральною шкодою. Заподіяне
йому ушкодження здоров»ю є легким
тілесним ушкодженням, що не спричинило
значних наслідків.

Розмір завданої йому відповідачем
моральної шкоди оцінює в сумі 29 232 грн.,
яка розрахована на підставі методики
О.М.Ерделевського.

В ході розгляду справи представником
позивача ОСОБА_4 була подана заява
ОСОБА_1 зі зміненими вимогами,
відповідно яких позивач просить
визнати дії ТВБВ № 10026/027 Головного
управління по м. Києву та Київській
області ПАТ «Державний ощадний банк
України» з відмови 14 березня 2014 року у
видачі коштів на підставі Свідоцтва
про право на спадщину за законом
протиправним та стягнути з відповідача
заподіяну йому немайнову (моральну)
шкоду зумовлену ушкодженням здоров»я у
розмірі 29 232 грн.

В заяві зазначає, що після подачі
позову йому була виплачена спадщина,
проте в значно меншому розмірі, ніж
зазначено в свідоцтві про право на
спадщину за законом Десятої Київської
державної нотаріальної контори (а.с. 34).

Протокольною ухвалою Дніпровського
районного суду м. Києва від 15.07.2014 року,
згідно положень ст. 33 ЦПК України, до
участі у справі було залучено у якості
співвідповідача Публічне акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України» у зв»язку з відмовою
представника позивача замінити
зазначеного у позові відповідача ТВБВ
№ 10026/027 ГУ по м. Києву та Київській
області ПАТ «Державний ощадний банк
України» на вказану юридичну особу.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 підтримав позов зі
зміненими вимогами, додатково пояснив,
що ніхто з посадових осіб відділення
ощадбанку не повідомив позивача
виразно та офіційно про будь-які
підстави невиплати успадкованих
коштів, згідно запиту нотаріальної
контори ще в жовтні 2013 року відповідачу
було відомо про смерть власника
успадкованого ОСОБА_1 рахунку, проте
він не вчинив ніяких дій з приводу
з»ясування підстав надходження коштів
на рахунок померлої особи та лише 14.03.2014
року без будь-яких пояснень відмовився
видавати кошти, хоча зобов»язаний був
виплатити всю вказану у свідоцтві про
право на спадщину суму, а потім
вимагати повернення коштів в
добровільному порядку, або оспорювати
вказане свідоцтво. 19 березня 2014 року
була виплачена не вся сума спадщини і
лише після того, як було примушено
позивача під тиском проти його волі
повернути частину коштів. Лікарями
було встановлено причинно-наслідкові
зв»язки між ушкодженням здоров»я
позивача і психоемоційними
навантаженнями (нервуваннями), котрі
виникли у ОСОБА_1 після протиправних
дій відповідача відносно позивача, а
саме відмови у виплаті успадкованих
коштів.

Представник відповідача ПАТ
«Державний ощадний банк України»
Павлов П.І. в судовому засіданні просив
відмовити у задоволенні позову з
підстав, викладених у письмових
запереченнях, при цьому пояснив, що
вимоги є необгрунтованими та
безпідставними, відділення ощадбанку
не відмовляло позивачу у видачі коштів
та діяло виключно у відповідності до
умов договору на відкриття пенсійного
вкладу та нормативних документів, що
відповідає вимогам закону.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача
ПАТ «Державний ощадний банк України»,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов зі зміненими вимогами не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як убачається із матеріалів справи, між
ВАТ «Державний ощадний банк України»
та ОСОБА_2 18 жовтня 2002 року був
укладений договір № 44957 на відкриття
пенсійного вкладу, предметом якого є
відкриття банком клієнту пенсійного
рахунку НОМЕР_1 та здійснення операцій
по ньому у відповідності до
нормативних документів Національного
банку України та Ощадного банку
України.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором. До
відносин банку та вкладника за
рахунком, на який внесений вклад,
застосовуються положення про договір
банківського рахунка, якщо інше не
встановлено цією главою або не
випливає із суті договору банківського
вкладу.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину
за законом від 14.03.2014 року, виданого
державним нотаріусом Десятої
Київської державної нотаріальної
контори, зареєстрованого у реєстрі за
№ 2-321, позивач є спадкоємцем майна
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, яким є,
серед іншого, вклад з відповідними
відсотками та нарахованою
компенсацією, що знаходиться в ПАТ
«Державний ощадний банк України» філії
- Головного управління по м. Києву та
Київській області у ТВБВ № 10026/027 на
рахунку НОМЕР_1 в сумі 8 865,28 грн. (а.с. 3).

За заявленими вимогами позивач просить
визнати протиправними дії ТВБВ № 10026/027
Головного управління по м. Києву та
Київській області ПАТ «Державний
ощадний банк України» з відмови у
видачі 14 березня 2014 року йому спадкових
коштів.

Представник відповідача ПАТ
«Державний ощадний банк України» суду
пояснив, що після отримання ощадбанком,
згідно запиту нотаріуса, інформації
про смерть ОСОБА_2 уповноважений
працівник установи банку у
відповідності до «Порядку відкриття,
ведення та закриття рахунків фізичних
осіб у національній валюті установами
ВАТ «Ощадбанк»» зробив відповідну
відмітку в системі обліку вкладних
операцій. Під час звернення 14.03.2014 року
після 12 год. позивача до відділення
ощадбанку працівник відповідача
повідомив ОСОБА_1 про те, що видаткові
операції за рахунком ОСОБА_2 можуть
бути здійснені лише після того, як
Головне управління по м. Києву та
Київській області АТ «Ощадбанк», якому
підпорядковується ТВБВ № 10026/027,
вилучить із системи обліку вкладних
операцій інформацію щодо смерті
клієнта банку ОСОБА_2 для розблокування
її рахунку, на що необхідний був певний
період часу для вирішення даного
питання між співробітниками ВАТ
«Ощадбанк», які територіально
відділені, у телефонному режимі, тому
позивача попросили почекати близько
двох годин. Однак ОСОБА_1, який прийшов
вже знервований саме в день отримання
свідоцтва про право на спадщину та дуже
поспішав, відмовився чекати і вимагав
невідкладно видати йому успадкований
вклад, почав кричати, після чого
покинув установу банку. За повторним
зверненням позивача 19.03.2014 року грошові
кошти йому було видано у повному
обсязі.

Відповідно до п. 1.31 Порядку відкриття,
ведення та закриття рахунків фізичних
осіб у національній валюті установами
ВАТ «Ощадбанк», затвердженого
постановою правління ВАТ «Ощадбанк»
від 16.02.2004 року №17-2 зі змінами, у разі
надходження до установи Банку запиту
нотаріуса щодо наявності рахунків на
ім»я померлого вкладника або інших
підтвердних документів щодо смерті
вкладника уповноважений працівник
установи Банку робить відповідну
відмітку у системі обліку вкладних
операцій, а також зазначає дану
інформацію у картці особового рахунку
Вкладника.

Пунктом 1.19 вищевказаного Порядку
визначено, що вимоги цього порядку є
обов»язковими до виконання всіма
установами банку.

За вищевикладених обставин суд приймає
до уваги пояснення представника
відповідача про те, що позивачу в день
звернення 14.03.2014 року не було
відмовлено у видачі успадкованих
коштів, а лише було запропоновано
певний час протягом цього ж дня
почекати для вирішення питання по
розблокуванню рахунку померлої ОСОБА_2
для можливості зняття з нього вкладу,
оскільки відразу видати кошти ОСОБА_1
було технічно неможливо, при цьому
працівник банку діяв у межах наданих
йому повноважень у відповідності до
посадових інструкцій та нормативних
актів, а тому твердження позивача про
протиправність дій відповідача, які
полягали у відмові у видачі коштів, є
безпідставними, так як не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов»язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Позивач є спадкоємцем ОСОБА_2 за
договором вкладу, отже спірні
правовідносини ґрунтуються на
двосторонньому правочині.

Як визначено ч. 2 ст. 16 ЦК України,
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов»язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Отже, з урахуванням заявлених вимог про
визнання дій Територіального
відокремленого безбалансового
відділення № 10026/027 Головного
управління по м. Києву та Київській
області ПАТ «Державний ощадний банк
України» протиправними, позивач обрав
неналежний спосіб захисту порушених
цивільних прав, оскільки вказаний
відповідач не являється органом
державної влади або органом місцевого
самоврядування.

Що стосується вимог позивача про
стягнення на його користь моральної
шкоди у розмірі 29 232 грн., в
обґрунтування чого суду надано
роз»яснення спеціалістів кафедри
військової загальної практики -
сімейної медицини Української
військово-медичної академії від 18.03.2014
року щодо неускладеного
гіпертонічного кризу 14.03.2014 року
пацієнта ОСОБА_1, то слід зазначити
наступне.

Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав; моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз»яснено п. п. 3, 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995
року від № 4, під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній особі незаконними
діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати у
моральних переживаннях у зв'язку з
ушкодження здоров'я, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження громадського
життя, настанні негативних наслідків.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Згідно вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України,
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтвердженні певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

З огляду на зазначене, суд не вбачає
підстав для задоволення позову в
частині відшкодування моральної шкоди,
оскільки правовідносини, що виникли
між сторонами носять договірний
характер і відшкодування моральної
шкоди в такому випадку законом не
передбачено. Крім того, позивач не
надав суду будь-яких доказів, які
підтверджують факт заподіяння йому
моральних страждань діями
співробітників відповідача.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна та зобов»язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позов
задоволенню не підлягає, оскільки не
знайшов свого підтвердження в судовому
засіданні.

Керуючись ст. ст. 16, 23, 1058, 1167, 1218
Цивільного кодексу України, п. п. 1.19, 1.31
Порядку відкриття, ведення та закриття
рахунків фізичних осіб у національній
валюті установами ВАТ «Ощадбанк»,
затвердженого постановою правління
ВАТ «Ощадбанк» від 16.02.2004 року №17-2 зі
змінами, ст. ст. 1, 4, 8, 10, 11, 57-60, 88, 208, 209,
212-215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»,
Територіального відокремленого
безбалансового відділення № 10026/027
Головного управління по м. Києву та
Київській області Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» про визнання дій
протиправними та стягнення моральної
шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя