Справа № 459/1582/14
Головуючий у 1 інстанції: Кріль
Провадження № 22-ц/783/4046/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

Головуючого судді -
Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі:
Бадівській О.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Львові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на ухвалу Червоноградського
міського суду Львівської області від 07
квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Сокальського районного суду
Львівської області про відшкодування
моральної шкоди завданої в результаті
протиправних дій, що спричинило
приниження честі, гідності та ділової
репутації,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з даним
позовом, в обґрунтування якого
покликається на те, що 24.02.2011 року він
направив в Сокальський районний суд
Львівської області позовну заяву, в
порядку ст. 55 Конституції України ст.ст.
16, 22, 1167, 1176 ЦК України до судді
Львівського апеляційного
адміністративного суду Олендер І.Я. про
відшкодування шкоди у зв'язку з
порушенням норм чинного законодавства
при розгляді апеляційної скарги на
ухвалу Сокальського районного суду
Львівської області від 28.02.2011 року, якою
йому відмовлено у відкритті
провадження у даній справі. Вважає, що
постановляючи дану ухвалу суддя
Сокальського районного суду
Львівської області порушив його права
передбачені ст.ст. 4,55, 56 Конституції
України. Окрім того вважає, що йому було
спричинено моральні страждання, які
полягали у приниженні честі, гідності,
ділової репутації, моральних
переживань у зв'язку з позбавленням
права доступу до правосуддя, тощо, а
тому просить стягнути з Сокальського
районного суду Львівської області 1 000
000 грн. на відшкодування моральної
шкоди.

Ухвалою Червоноградського міського
суду Львівської області від 07 квітня 2014
року відмовлено у відкритті
провадження.

Дану ухвалу оскаржив ОСОБА_2 подавши
апеляційну скаргу, у якій зазначає, що
районний суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, має місце невідповідність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими, а також
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Окрім того, звертає
увагу що в оскаржуваній ухвалі
порушено та неправильно застосовано
норми матеріального і процесуального
права.

Просить скасувати ухвалу
Червоноградського міського суду
Львівської області від 07 квітня 2014 року
та направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Окрім того, в апеляційній скарзі
апелянтом заявлено клопотання про
зупинення розгляду справи і звернення
до Верховного суду України для
вирішення питання стосовно внесення до
Конституційного Суду України подання
щодо тлумачення ст. ст. 8,55,56,125
Конституції України, однак колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення даного клопотання,
оскільки судом не встановлено підстав
передбачених ч.1 ст. 202 ЦПК України.

ОСОБА_2 та представник Сокальського
районного суду Львівської області в
судове засідання не з'явилися, хоча про
розгляд справи були повідомлені
належним чином, про що свідчать
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с. 30-31), про причини
неявки суд не повідомлено та з
клопотанням про відкладення розгляди
справи не звертались, тому розгляд
справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК
України здійснюється колегією суддів
за відсутності осіб, які беруть участь
у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 13 червня 2007 р. № 8 «Про
незалежність судової влади»
передбачено, що виключне право
перевірки законності та
обґрунтованості судових рішень має
відповідний суд згідно з процесуальним
законодавством. Оскарження у будь-який
спосіб судових рішень, діяльності
судів і суддів щодо розгляду та
вирішення справи поза передбаченим
процесуальним законом порядком у
справі не допускається, і суди повинні
відмовляти у прийнятті позовів та заяв
із таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 2009 р. № 6 «Про деякі
питання, що виникають у судовій
практиці при прийнятті до провадження
адміністративних судів та розгляді
ними адміністративних позовів до судів
і суддів» судам роз'яснено, що у
розумінні положень частини першої
статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті
17, частини третьої статті 50 Кодексу
адміністративного судочинства України
суди та судді при розгляді ними
цивільних, господарських,
кримінальних, адміністративних справ
та справ про адміністративні
правопорушення не є суб'єктами владних
повноважень, які здійснюють владні
управлінські функції, і не можуть бути
відповідачами у справах про оскарження
їх рішень, дій чи бездіяльності,
вчинених у зв'язку з розглядом судових
справ.

Зазначені роз'яснення є відтворенням
положень статей 62, 126 і 129 Конституції
України, відповідно до яких
матеріальна та моральна шкода,
заподіяна при здійсненні правосуддя,
відшкодовується державою лише
безпідставно засудженій особі в разі
скасування вироку як неправосудного;
судді при здійсненні правосуддя
незалежні і підкоряються лише закону,
вплив на них у будь-який спосіб
забороняється, а однією з основних
засад судочинства є забезпечення
апеляційного та касаційного
оскарження рішення суду, крім випадків,
встановлених законом.

Отже, зазначеними положеннями
Конституції України визначено, що
рішення суду і відповідно до цього дії
або бездіяльність судів у питаннях
здійснення правосуддя, пов'язаних з
підготовкою, розглядом справ у судових
інстанціях тощо, можуть оскаржуватись
у порядку, передбаченому
процесуальними законами, а не шляхом
оскарження їх дій (чи відшкодування
моральної шкоди одночасно з
оскарженням таких дій) до іншого суду,
оскільки це порушуватиме принцип
незалежності судів і заборону
втручання у вирішення справи належним
судом.

У зв'язку із викладеним розгляд судом
позовних вимог, незалежно від їх
викладення та змісту, предметом яких є,
по суті, оскарження процесуальних дій
судді (суду), пов'язаних із розглядом
справи (від стадії відкриття
провадження у справі до розгляду по
суті, перегляду судових рішень у
передбачених процесуальним законом
порядках і їх виконання), нормами ЦПК
України чи іншими законами України не
передбачено.

Таким чином, районний суд прийшов до
правильного висновку, що у відкритті
провадження слід відмовити на підставі
пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК
України.

Застосування положення частини шостої
статті 1176 ЦК України, згідно якого,
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі внаслідок іншої незаконної дії
або бездіяльності чи незаконного
рішення органу дізнання, попереднього
(досудового) слідства, прокуратури або
суду, відшкодовується на загальних
підставах, можливе у випадку, коли
предметом позову є інші дії чи
бездіяльність, зокрема, суду, які не
пов'язані зі здійсненням правосуддя,
відправленням судочинства, яке має на
меті прийняття акту органом судової
влади.

Тобто це інші дії суддів (суду) при
здійсненні правосуддя, коли спір не
вирішується по суті, у разі їх
незаконних дій або бездіяльності і
якщо вина судді встановлена не лише
вироком суду, а й іншим відповідним
рішенням суду.

Таке законодавче врегулювання
відповідає вимогам статей 6, 41
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року.

Відмовляючи у відкритті провадження
суд першої інстанції прийшов до
обгрунтованого висновку про те, що
позивач фактично оскаржує дії судді
при здійсненні ним правосуддя та вірно
відмовив у відкритті провадження за
позовною заявою ОСОБА_2 до Сокальського
районного суду Львівської області про
стягнення коштів на відшкодування
моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком районного суду.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, ухвалу прийнято з
дотриманням норм матеріального та
процесуального закону, а тому колегія
суддів не вбачає підстав для її
скасування.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що ухвала
Червоноградського міського суду
Львівської області від 07 квітня 2014 року
постановлена з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, залишивши ухвалу суду
першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає ухвалу без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 209, 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, 313,
п.4 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Червоноградського міського
суду Львівської області від 07 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л.
Шумська