Ухвала іменем україни16 липня 2014 року

м. Київ Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:
Головуючого: Макарчука М.А., Суддів:
Леванчука А.О.,
Мазур Л.М., Маляренка А.В., Нагорняка
В.А., розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «ПриватБанк»
до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,
завданої злочином, за
касаційною скаргою ОСОБА_5, яка діє в
інтересах та за довіреністю Публічного
акціонерного товариства «ПриватБанк»
на рішення Васильківського
міськрайонного суду Київського
області від 09 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 01 квітня 2014 року, в с т а н о в и л а:У
жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, посилаючись
на те, що відповідач ОСОБА_4 працюючи з 03
липня 2006 року по 17 жовтня 2006
року у ПАТ КБ «Приватбанк» на посаді
спеціаліста із взаємодії з кредитними
організаціями ГО, в період з вересня по
листопад 2006 року, використовуючи
підроблені документи, укладав фіктивні
кредитні договори, чим вчинив злочин,
передбачений ч. 2 і ч. 3 ст. 358, ч. 2
ст. 190 КК України, за які звільнений
Печерським районним судом м. Києва 25
квітня 2012 року у зв'язку із закінченням
строків давності. Відповідний позов
про стягнення з нього заподіяної
матеріальної шкоди судом був залишений
без розгляду. Позивач просив стягнути
з відповідача матеріальну шкоду
заподіяну злочином у розмірі 788891,88 грн,
в подальшому зменшивши її до
422988,88 грн та судові витрати по справі.
Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київського
області від 09 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Київської області від 01 квітня 2014 року,
в задоволенні позовних вимог
відмовлено. У касаційній скарзі ОСОБА_5,
яка діє в інтересах та за довіреністю
ПАТ КБ «Приват Банк» просить рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київського області від 09 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 01 квітня 2014 року -
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.
Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, місцевий суд вважав, а
апеляційний суд погодився з таким
висновком, що позивач пропустив строк
позовної давності і зазначена
обставина є підставою для відмови у
позові. Проте повністю погодитися з
таким висновком не можна. Відповідно
до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.Особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкода завдана не з її вини. Згідно зі
ст. ст. 257, 265 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. Залишення
позову без розгляду не зупиняє
перебігу позовної давності. Якщо суд
залишив без розгляду позов,
пред'явлений у кримінальному
провадженні, час від дня пред'явлення
позову до набрання законної сили
судовим рішенням, яким позов було
залишено без розгляду, не
зараховується до позовної
давності.Якщо частина строку, що
залишилася, є меншою ніж шість місяців,
вона подовжується до шести
місяців.Відповідно до ч. 1 ст. 130, п. 3 ст.
134 КЗпП України працівники несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації внаслідок порушення
покладених на них трудових обов'язків.
Відповідно до законодавства
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли шкоди завдано діями
працівника, які мають ознаки діянь,
переслідуваних у кримінальному
порядку. Згідно з ч. 3 ст. 233 цього ж
Кодексу для звернення власника або
уповноваженого ним органу до суду в
питаннях стягнення з працівника
матеріальної шкоди, заподіяної
підприємству, установі, організації,
встановлюється строк в один рік з дня
виявлення заподіяної працівником
шкоди. Судом встановлено і це
вбачається із матеріалів цивільної
справи, що відповідач з 03 липня 2006 року
по 17 жовтня 2006 року працював у ПАТ КБ
«Приватбанк» на посаді спеціаліста із
взаємодії з кредитними
організаціями ГО і з вересня по
листопад 2006 року, використовуючи
підроблені документи, укладав фіктивні
кредитні договори, внаслідок чого
позивачу була завдана матеріальна
шкода. Постановою Печерського
районного суду м. Києва від 25 квітня
2012 року ОСОБА_4 звільнений від
кримінальної відповідальності за
вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст.
358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України через
закінчення строків давності. Із
вказаних обставин вбачається, що шкода
позивачу була заподіяна як при
виконанні відповідачем трудових
обов'язків, так і після його звільнення
з роботи. Оскільки умови та порядок
відшкодування потерпілому шкоди,
завданої злочином у зв'язку із
виконанням трудових обов'язків
визначається нормами КЗпП України, а
після звільнення відповідача з роботи -
нормами ЦК України, то місцевий
суд мав розмежувати шкоду завдану
відповідачем при виконанні трудових
обов'язків від шкоди, завданої після
звільнення відповідача з роботи. Із
змісту рішення місцевого суду
вбачається, що суд не тільки не
розмежував шкоду завдану при виконанні
трудових обов'язків від шкоди,
завданої після звільнення відповідача
з роботи, а й взагалі не встановив: коли
та в якому розмірі позивачу була
завдана шкода і обставини її
заподіяння. Так як закінчення строків
позовної давності є самостійною
підставою для відмови у позові і ця
підстава застосовується лише у випадку
доведення позовних вимог, то суд у цій
справі мав ще й перевірити, чи подавав
позивач цивільний позов у
кримінальному провадженні та чи не
переривалися строки позовної давності.
Ці обставини також не перевірені
судом. Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення місцевого
суду, апеляційний суд не звернув уваги
на доводи апеляційної скарги про
неповне з'ясування всіх обставин у
справі і не усунув їх. Оскільки
судами не встановлені обставини, які
мають значення для розгляду справи, то
ухвалені ними рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 336, 338, 341, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у х в а л и л а: Касаційну
скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах та за
довіреністю Публічного акціонерного
товариства «ПриватБанк», задовольнити
частково. Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київського
області від 09 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 01 квітня 2014 року
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий:
Макарчук М.А. Судді:

Леванчук А.О.

Мазур Л.М.

Маляренко А.В.

Нагорняк В.А.