У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г., Леванчука
А.О., Юровської Г.В.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист
честі, гідності та ділової репутації за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука від 11 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 12 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом, уточнивши який, просив
суд визнати недостовірною інформацію,
поширену ОСОБА_5 в відеозаписі
«ІНФОРМАЦІЯ_2», який розміщено на сайті
незалежного інтернет телебачення
Творче об'єднання особистостей -
«tol-nabat.info» ІНФОРМАЦІЯ_1, в частині
висловлювань щодо ОСОБА_4, а саме:

Вважає, що вказана інформація не
відповідає дійсності, принижує його
честь, гідність та ділову репутацію, у
зв'язку з чим просив зобов'язати ОСОБА_5
та редакцію газети «Набат» спростувати
поширену ним в відеозаписі
«ІНФОРМАЦІЯ_2», який розміщено на сайті
незалежного інтернет телебачення
Творче об'єднання особистостей -
«tol-nabat.info» ІНФОРМАЦІЯ_1, в частині
висловлювань:

шляхом повідомлення про це на сайті
незалежного інтернет телебачення
Творче об'єднання особистостей -
«tol-nabat.info» та стягнути моральну шкоду в
сумі 11000 гривень.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 11 грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 12 лютого 2014 року, в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, виходив із того, що
поширення відповідачем вказаної
інформації є його правом, яке включає в
себе свободу слова, дотримання та
передачі своїх поглядів, в тому числі
шляхом критики представників держави в
ході обговорення питань, що
представляють громадський інтерес.

Також зазначив, що закон гарантує право
на недоторканість ділової репутації,
честі та гідності позивача як
головного лікаря державної
ветеринарної служби міста, але це право
в демократичному суспільстві не можуть
бути абсолютним, а баланс між його
захистом та свободою вираження
залежить від того, чи є такі відомості
оціночними судженнями чи являються
вони фактичними даними, які навмисно
невірно поширені особою.

Встановивши, що висловлення ОСОБА_5 є
його оціночними судженнями щодо
діяльності позивача як керівника
державної установи і не відноситься до
поширення інформації у формі висновків
чи оцінки подій, існування яких можна
довести, а правдивість оціночних
суджень доведенню не підлягає, дійшли
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Частина 2 ст. 16 ЦК України містить
перелік можливих способів захисту
цивільних прав та інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична
особа, особисті немайнові права якої
порушено внаслідок поширення про неї
та (або) членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.

За змістом ст. 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32
Конституції України та ст. 10
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожному
гарантується право на захист честі,
гідності, ділової репутації та
спростування недостовірної інформації
особою, яка поширила таку інформацію у
такий же спосіб, у який вона була
поширена.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 лютого 2009
року № 1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» (далі -
Постанова) роз'яснено, що вирішуючи
питання про визнання поширеної
інформації недостовірною, суди повинні
визначити характер такої інформації та
з'ясовувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Якщо недостовірна інформація, що
порочить гідність, честь чи ділову
репутацію, розміщена в мережі Інтернет
на інформаційному ресурсі,
зареєстрованому в установленому
законом порядку як засіб масової
інформації, то при розгляді
відповідних позовів судам слід
керуватися нормами, що регулюють
діяльність засобів масової інформації.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону
України «Про інформацію» оціночними
судженнями, за винятком образи чи
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, зокрема,
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, які не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема,
вживання гіпербол, алегорій, сатири.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції вказані вимоги закону та
роз'яснення не врахував, помилково
вважаючи недоведеність факту
розповсюдження відповідачем
недостовірної інформації та невірно
витлумачив зміст ст. 277 ЦК України,
дійшовши передчасного висновку про те,
що вислови ОСОБА_5 є оціночним
судженнями.

Крім того, із матеріалів справи
вбачається, що позивач просив
зобов'язати ОСОБА_5 та редакцію газети
«Набат» спростувати інформацію
поширену щодо нього у відеозаписі, який
розміщено на сайті незалежного
інтернет телебачення Творче об'єднання
особистостей - «tol-nabat.info».

У п. 12 Постанови роз'яснено, що належним
відповідачем у разі поширення
оспорюваної інформації у мережі
«Інтернет» є автор відповідного
інформаційного матеріалу та власник
веб-сайта, особи яких позивач повинен
установити та зазначити в позовній
заяві.

Якщо автор поширеної інформації
невідомий або його особу та/чи місце
проживання (місцезнаходження)
неможливо встановити, а також коли
інформація є анонімною і доступ до
сайта - вільним, належним відповідачем
є власник веб-сайта, на якому розміщено
зазначений інформаційний матеріал,
оскільки саме він створив технологічну
можливість та умови для поширення
недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути
витребувані відповідно до положень ЦПК
України в адміністратора системи
реєстрації та обліку доменних назв та
адреси українського сегмента мережі
Інтернет.

Суд першої інстанції не роз'яснив
позивачу його право на залучення до
участі у справі співвідповідачем
власника веб-сайта, на якому розміщено
зазначений інформаційний матеріал, не
сприяв встановленню його даних, та не
з'ясував, чи розміщена дана інформація
на інформаційному ресурсі,
зареєстрованому в установленому
законом порядку як засіб масової
інформації.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд не сприяв
всебічному та повному з'ясуванню
обставин справи, що мають значення для
правильного вирішення справи та в
порушення ст. 303 ЦПК України залишив
рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції та ухвала апеляційного суду
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК
України, з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и
л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 11 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 12 лютого 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарження не підлягає.

Головуючий
П.О.
Гвоздик

Судді:
І.М.
Завгородня

Ю.Г. Іваненко

А.О. Леванчук

Г.В. Юровська