У Х В А Л А

Іменем України

18 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі суддів:
Чужі Ю.Г. (головуючий), Боднар О.В.,
Куміня М.П., при секретарі Марчишаку
Ю.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Мукачівського міськрайонного суду від
4 березня 2014 року по справі за поданням
державного виконавця РВ ДВС
Мукачівського міськрайонного
управління юстиції про тимчасове
обмеження боржника ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 оскаржив в апеляційному порядку
ухвалу Мукачівського міськрайонного
суду від 4 березня 2014 року, якою
задоволено подання державного
виконавця РВ ДВС Мукачівського
міськрайонного управління юстиції про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
кордон боржника ОСОБА_3

В обґрунтування апеляційної скарги
посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм процесуального
права, в зв'язку з чим просить скасувати
ухвалу місцевого суду і постановити
нову ухвалу, якою відмовити в
задоволенні подання.

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа
розглянута у відсутності сторін, які
належним чином повідомлені про час і
місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляції колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд, відповідно до
вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи подання державного
виконавця суд першої інстанції виходив
з того, що ОСОБА_3 має заборгованість по
аліментам у розмірі 15 748,04 грн., котра
свідчить про ухилення від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна, оскільки суд
дійшов його без повного та всебічного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав сторін та з порушенням норм
процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що
01.03.2012 року державним виконавцем
районного відділу ДВС Мукачівського
міськрайонного управління юстиції
було винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження на підставі
виконавчого листа № 2-1288, виданого
04.04.2011 року Мукачівським міськрайонним
судом про стягнення аліментів з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_4

Згідно розрахунку державного
виконавця від 03.02.2014 року розмір
заборгованості ОСОБА_3 станом на 31.12.2013
року становить 15748,04 грн.

Відповідно до пункту 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження» №
606-XIV (далі: Закон № 606-XIV), державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Під поняттям «ухилення від виконання
зобов'язань, покладених на боржника
рішенням» варто розуміти будь-які
свідомі діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

Сам по собі факт наявної
заборгованості не може свідчити про
ухилення боржника ОСОБА_3 від виконання
покладених на нього рішенням
зобов'язань.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за
кордон стосується гарантованого ст. 33
Конституції України права особи вільно
залишати територію України та права на
свободу пересування, і повинно
застосовуватися як крайній захід після
реалізації усіх можливих та
передбачених законом засобів
примусового виконання рішення.

Згідно ст. 11 Закону № 606-XIV державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. Такі
заходи, передусім, передбачені ст. 32
Закону № 606-XIV.

У справі відсутні докази використання
державним виконавцем передбачених
законом прав і повноважень для
стягнення боргу (в т.ч., шляхом
звернення стягнення на майно боржника
за правилами Глави 4 Закону № 606-XIV).

Немає у матеріалах справи належних і
допустимих доказів у підтвердження
факту відсутності в ОСОБА_3
зареєстрованого майна.

Суд першої інстанції не з'ясував усі
обставини необхідні для правильного
вирішення справи, не врахував, що
державним виконавцем не було вчинено
жодних дій з метою виконання
відповідного рішення та не з'ясував, чи
мало місце і у чому полягало ухилення
ОСОБА_3 від виконання зобов'язань з
моменту відкриття виконавчого
провадження та до звернення державного
виконавця до суду з вказаним поданням.

Крім цього, за змістом пункту 18 ч. 3 ст. 11
Закону України № 606-XIV, право державного
виконавця звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника за кордон
обмежується часом - до виконання
зобов'язань за рішенням.

З постанови державного виконавця від
10.06.2014 року про закінчення виконавчого
провадження видно, що у ОСОБА_3 станом
на 01.06.2014 року заборгованість по
аліментах відсутня.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що ухвала суду першої
інстанції постановлена з порушення
норм процесуального права, що
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України є
підставою для її скасування з
ухваленням нової ухвали про відмову в
задоволенні подання державного
виконавця.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного
суду від 4 березня 2014 року скасувати.

У задоволенні подання державного
виконавця РВ ДВС Мукачівського
міськрайонного управління юстиції про
тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у
праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак протягом
двадцяти днів може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: