АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3386/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Юдіна С.Г. Доповідач - Дерев'янко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Дерев'янка О.Г.,

суддів: Черненкової Л.А.,
Петешенкової М.Ю.

при секретарі: Філіній Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційними
скаргами Генеральної прокуратури
України, Прокуратури
Дніпропетровської області,
Павлоградської міжрайонної
прокуратури

на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 29 січня 2014 року та
додаткове рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 07.02.2014 року

за позовом ОСОБА_2 до Державної
казначейської служби України,
Прокуратури Дніпропетровської
області, Павлоградської міжрайонної
прокуратури, Павлоградського міського
відділу ГУМВС України в
Дніпропетровській області, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору Генеральна
прокуратура України про відшкодування
моральної шкоди, завданої незаконними
діями та бездіяльністю органів
досудового слідства та прокуратури, -

ВСТАНОВИЛА :

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом до Державної
казначейської служби України,
Прокуратури Дніпропетровської
області, Прокуратури м.Павлограда
Дніпропетровської області,
Павлоградського МВ ГУМВС України в
Дніпропетровській області про
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями та
бездіяльністю органів досудового
слідства та прокуратури. ОСОБА_2
обґрунтовував свій позов тим, що
рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 червня 2012 року у
цивільній справі №429/787/12, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27
листопада 2012 року у справі № 22ц-490/9167/12,
задоволено його позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди за
незаконне застосування проти нього
підписки про невиїзд по кримінальній
справі № 6955 Павлоградського МВ ГУМВС
за період з 01 січня 2009 року по 29 березня
2012 року. Під час розгляду цих справ було
встановлено, що постанова про
скасування підписки про невиїзд
фактично була вручена йому 25 червня 2012
року. Тому ОСОБА_2 просив суд за період з
30 березня по 25 червня 2012 року, стягнути
на його користь моральну шкоду.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 18.02.2013 року ОСОБА_2 в
задоволенні позову відмовлено. (т. 1
а.с.34-36)

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 04.04.2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано, позов ОСОБА_2 задоволено,
стягнуто з Державної казначейської
служби України на користь ОСОБА_2 на
відшкодування моральної шкоди 3327 грн.
(т. 1 а.с.65-69)

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 18.02.2013 року та рішення
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 04.04.2013
року скасовано на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції. (т. 1
а.с.99-102)

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 подав
уточнену позовну заяву, в якій
зазначив, що провадження по
кримінальній справі № 6955 і незаконне
кримінальне переслідування проти
нього велось з 11.04.1995 року СВ
Павлоградського МВ УМВС України, а з 2002
року і по 25.06.2012 року СВ Павлоградського
МВ ГУМВС у Дніпропетровській області.

Підписка проти нього застосована 20.04.1995
року старшим слідчим прокуратури м.
Павлограда, а 04.12.2001 року начальником СВ
ще раз застосовано проти нього
підписку про невиїзд при наявності не
скасованої попередньої.

Кримінальна справа неодноразово
закривалась. На даний час кримінальна
справа закрита постановою слідчого МВС
від 29.03.2012 року за п.2 ст.6 КПК України за
відсутністю в його діях складу злочину.

За період у 112 місяців до 31 грудня 2008
року за рішенням Тернівського міського
суду Дніпропетровської області від 30
серпня 2010 року у справі №2-355/2010 р. йому
відшкодовано моральну шкоду, проте за
період незаконного кримінального
переслідування з 01.01.2009 року і по цей
час завдана моральна шкода не
відшкодована, тому позивач просив
стягнути моральну шкоду за період з
01.01.2009 року по 25.06.2012 року (42 місяця) - 102312
грн., за період з 26.06.2012 року по грудень
2013 року (18 місяців) - 43848 грн., а всього
146160 грн. (т. 1 а.с.1-4, 131-145)

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 29 січня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково. З
Державного бюджету шляхом списання
коштів з спеціального рахунку
Державної казначейської служби
України в рахунок відшкодування
моральної шкоди стягнуто 50 953 грн. В
іншій частині позову відмовлено. (т. 2
а.с.56-65).

Додатковим рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 07 лютого 2014 року судові
витрати компенсовано за рахунок
держави. (т. 2 а.с.102)

В апеляційній скарзі Павлоградська
міжрайонна прокуратура
Дніпропетровської області просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про відмову позивачу у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. (т. 2 а.с.105-112).

В апеляційній скарзі прокуратура
Дніпропетровської області просить
рішення суду скасувати у частині
задоволених позовних вимог та
відмовити позивачу у їх задоволенні. У
решті рішення залишити без змін. (т. 2
а.с.125-129).

В апеляційній скарзі Генеральна
прокуратура України просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове рішення
про відмову позивачу у задоволенні
позову, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. (т. 2 а.с.132-135).

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційних
скарг та заявлених у суді першої
інстанції вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційні скарги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2
про відшкодування моральної шкоди та
стягуючи на його користь 50 953 грн.
моральної шкоди виходячи з мінімальної
заробітної плати на 2014 р. у сумі 1218 грн.,
суд першої інстанції виходив з того, що
у зв'язку з перебуванням ОСОБА_2 під
слідством, обранням йому запобіжного
заходу у вигляді підписки про невиїзд і
не скасування цього заходу в період з
01.01.2009 року по 30.12.2010 року, та не
повідомлення позивача належним чином
про скасування запобіжного заходу
30.12.2010 року, оскільки позивач дізнався
про скасування запобіжного заходу та
отримав постанову лише 25.06.2012 року,
вимоги позивача підлягають
задоволенню частково, а саме за
періоди перебування ОСОБА_2 під
слідством з 21.12.2010 року по 30.12.2010 року, з
04.09.2011 року по 05.09.2011 року, з 14.10.2011 року
по 21.10.2011 року, з 16.03.2012 року, та
неповідомленням позивача про
скасування запобіжного заходу -
підписки про невиїзд з 30.12.2010 року по
25.06.2012 року, тобто за 41 місяць 25 днів.

Проте з такими висновки суду
першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішенням зокрема у цивільній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

З матеріалів справи, а саме ухвал
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13.07.2011 року, якою було
залишено без змін рішення Тернівського
міського суду Дніпропетровської
області від 30.08.2010 року та ухвали
колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 лютого
2011 року, вбачається, що кримінальна
справа № 6955 відносно ОСОБА_2 за ст.ст. 84
ч. 3, 148-2 ч. 3, 86-1, 80 ч.2 КК України (1960 р.),
була перекваліфіковані на ст. 191 ч. 2, ч. 3
КК України (1960 р.) Порушена ця
кримінальна справа по факту
розкрадання колективного майна шляхом
привласнення 11 квітня 1995 року за ст. 84 ч.
3 КК України (1960 р.), по факту ухилення
від сплати податків, зборів, інших
обов'язкових платежів 02.10.1998 року за ст.
148-2 ч. 3 КК України (1960 р.), по факту
розкрадання колективного майна в
особливо великих розмірах 05.10.1998 року
за ст. 86-1 КК України, 02.10.1998 року за ст. 80
ч.2 КК України (1960 р.).

Постановою слідчого СВ ВП СУ УМВС
України в Дніпропетровській області
від 22 квітня 1997 року кримінальні справи
за обвинуваченням ОСОБА_2 за ст.ст. 84 ч. 3,
176-4, 125 ч.1,126 КК України (1960 р.) за № 6955 та
№ 9813 об'єднані в одне провадження.

Постановою слідчого СВ ВП СУ УМВС
України в Дніпропетровській області
від 15 травня 1997 року кримінальна справа
за обвинуваченням ОСОБА_2 за ст. 176-4

КК України (1960 р.) за № 6955 виділена в
окреме провадження.

Постановою слідчого СВ ВП СУ УМВС
України в Дніпропетровській області
від16 травня 1997 року кримінальна справа
за обвинуваченням ОСОБА_2 за ст. 84 ч. 3

КК України провадженням закрита у
зв'язку з закінченням строків давності

притягнення до кримінальної
відповідальності.

Постановою виконуючого обов'язки
начальника відділу прокуратури
Дніпропетровської області від 06 серпня
1998 року постанова слідчого СВ ВП СУ
УМВС України в Дніпропетровській
області від 16 травня 1997 року про
закриття провадження у зв'язку з
закінченням строків давності
притягнення до кримінальної
відповідальності за кримінальною
справою за обвинуваченням ОСОБА_2 за ст.
84 ч. 3 КК України скасована.

Постановою слідчого СВ
Павлоградського МВ УМВС України в
Дніпропетровській області від 12 жовтня
1998 року кримінальні справи за
обвинуваченням ОСОБА_2 за ст.ст. 84 ч. 3,
176-4 КК України (1960 р.) за №6955 та № 9813
об'єднані в одне провадження.

Постановою слідчого СВ
Павлоградського МВ УМВС України в
Дніпропетровській області від 09
листопада 1998 року кримінальні справи
за обвинуваченням ОСОБА_2 за ст.ст. 84 ч. 3,
148-2 ч. 3, 80 ч.2, 86-1 КК України (1960 р.) за №6955
та №351985, №351986, №352020 об'єднані в одне
провадження.

Постановою слідчого СВ
Павлоградського МВ УМВС України в
Дніпропетровській області від 16 січня
2001 року кримінальна справа за
обвинуваченням ОСОБА_2 за ст. 80 ч.2 КК
України провадженням закрита у зв'язку
з відсутністю складу злочину.

Постановою слідчого СВ
Павлоградського МВ УМВС України в
Дніпропетровській області від 12
листопада 2001 року кримінальна справа
за обвинуваченням ОСОБА_2 за ст. 176-4 КК
України (1960 р.) провадженням закрита у
зв'язку з відсутністю складу злочину.

14 квітня 2008 року прокуратурою м.
Павлограда змінено обвинувачення
відносно ОСОБА_2 та його дії
перекваліфіковані на ст. 191 ч.2, ч. 3 КК
України (2001 р.).

Вироком Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 23 вересня 2008 року ОСОБА_2
визнано винним в скоєнні злочинів, які
були перекваліфіковані на ст.191 ч.2, 3 КК
України (2001 р.) та звільнено від
кримінальної відповідальності у
зв'язку із закінченням строків
давності притягнення до кримінальної
відповідальності.

Постановою колегії суддів судової
палати з кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 23 грудня 2008 року вирок
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 23
вересня 2008 року відносно ОСОБА_2
скасований, справа направлена на
додаткове розслідування.

Рішенням Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 30.08.2010
року ОСОБА_2 відшкодована моральна
шкода за період у 112 місяців до 31 грудня
2008 року, у тому числі за незаконне
застосування запобіжного заходу у
вигляді підписки про невиїзд в розмірі
100 000 грн. (т. 1 а.с. 147-151, т. 2 а.с.46-50)

З матеріалів справи вбачається, що
постановою слідчого СО
Павлоградського МВ ГУМВС України від
30.12.2010 року скасовано відносно ОСОБА_2
підписку про невиїзд, яка відповідно до
відмітки була вручена позивачу 25.06.2012
року. (т.1 а.с.28)

Постановою слідчого СО
Павлоградського МВ ГУВС України від
29.03.2012 року кримінальна справа відносно
ОСОБА_2 на підставі п. 2 ст. 6 КПК України
закрито за відсутністю складу злочину.
(т.1 а.с.146)

Згідно ст. 1 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» від 01.12.1994 року, зі
змінами та доповненнями, відповідно до
положень цього Закону підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок, зокрема,
незаконного засудження, незаконного
повідомлення про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
кримінального провадження обшуку,
виїмки, незаконного накладення арешту
на майно, незаконного відсторонення
від роботи (посади) та інших
процесуальних дій, що обмежують права
громадян; незаконного застосування
адміністративного арешту чи виправних
робіт, незаконної конфіскації майна,
незаконного накладення штрафу;
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів,
передбачених законами України "Про
оперативно-розшукову діяльність", "Про
організаційно-правові основи боротьби
з організованою злочинністю" та іншими
актами законодавства. У випадках,
зазначених у частині першій цієї
статті, завдана шкода відшкодовується
в повному обсязі незалежно від вини
посадових осіб органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду.

Статтею 2 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» встановлено, що
право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
законом, виникає, зокрема, у випадках:
постановлення виправдувального вироку
суду; встановлення в обвинувальному
вироку суду чи іншому рішенні суду
(крім ухвали чи постанови суду про
повернення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
розгляд) факту незаконного притягнення
як обвинуваченого, незаконного взятті
і тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
чи порушують права та свободи громадян,
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів;
закриття кримінальної справи за
відсутністю події злочину, відсутністю
у діянні складу злочину або
недоведеністю участі обвинуваченого у
вчиненні злочину.

Згідно ст. 3, ст. 4 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду»
громадянинові відшкодовуються
(повертаються): 1) заробіток та інші
грошові доходи, які він втратив
внаслідок незаконних дій; 2) майно (в
тому числі гроші, грошові вклади і
відсотки по них, цінні папери та
відсотки по них, частка у статутному
фонді господарського товариства,
учасником якого був громадянин, та
прибуток, який він не отримав
відповідно до цієї частки, інші
цінності), конфісковане або звернене в
доход держави судом, вилучене органами
дізнання чи досудового слідства,
органами, які здійснюють
оперативно-розшукову діяльність, а
також майно, на яке накладено арешт; 3)
штрафи, стягнуті на виконання вироку
суду, судові витрати та інші витрати,
сплачені громадянином; 4) суми, сплачені
громадянином у зв'язку з поданням йому
юридичної допомоги; 5) моральна шкода.
Відшкодування шкоди у випадках,
передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 статті 3
цього Закону провадиться за рахунок
коштів державного бюджету.
Відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду завдали моральні
втрати громадянинові, призвели до
порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Моральною шкодою
визначаються страждання, заподіяні
громадянинові внаслідок фізичного чи
психічного впливу, що призвело до
погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» передбачено, що у
разі виникнення права на відшкодування
завданої шкоди відповідно до статті 2
цього Закону орган дізнання, слідчий,
прокурор або суд зобов'язані роз'яснити
особі порядок поновлення її порушених
прав чи свобод та відшкодування
завданої шкоди.

Відповідно до п. 6 Положення «Про
застосування Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду», затвердженого
наказом Міністерства юстиції України,
Генеральної прокуратури України,
Міністерства фінансів України від
04.03.1996 року № 6/5/3/41, громадянинові,
відповідний орган, зазначений в п. 11
цього положення, одночасно з
повідомленням про закриття справи в
стадії досудового слідства, направляє
повідомлення, в якому роз'яснює, куди і
протягом якого терміну можна
звернутися за відшкодуванням шкоди і
за поновленням порушених прав.

Згідно п.2 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим,
органу місцевого самоврядування,
фізичної або юридичної особи, яка її
завдала: якщо шкоди завдано фізичній
особі внаслідок її незаконного
засудження, незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт.

Відповідно до вимог ч. 1,2 статті 1176 ЦК
України шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої
фізичній особі незаконними діями
органу дізнання,
попереднього(досудового) слідства,
прокуратури або суду, виникає у
випадках, передбачених законом.

Крім вищезазначеного рішення
Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 30.08.2010
року, яким на користь ОСОБА_2 стягнуто
моральну шкоду 100 000 грн. завдану
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури та
суду, Апеляційним судом встановлено та
сторонами не оспорювалось, що рішенням
Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 25.06.2009
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 15 березня 2010 року у справі
№ 22ц-882/2010р., на користь ОСОБА_2 стягнута
моральна шкода за весь час перебування
під слідством та судом у розмірі 52 500
грн.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13 лютого 2013 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21.05.2013
року, ОСОБА_2 відмовлено у визнання дій
досудового слідства та прокуратури
незаконними та відмовлено стягненні
моральної шкоди. (т.2 а.с.122-123)

Таким чином вбачається, що відповідно
до вимог Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду», а також вказаними
нормами ЦК України передбачено
виключний перелік підстав, які тягнуть
за собою відшкодування моральної шкоди
внаслідок, зокрема, незаконного
засудження, незаконного повідомлення
про підозру у вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою а також
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд.

Аналізуючи зазначені норми Закону,
колегія суддів вважає, що прийнятими
судовими рішення, які не скасовано у
встановленому порядку та залишено в
силі, ОСОБА_2 стягнуто моральну шкоду за
незаконне кримінальне переслідування,
в тому числі і за незаконне
застосування запобіжного заходу
підписки про невиїзд. Вказаними
нормами Закону, не передбачено
відшкодування моральної шкоди за
періоди.

Тому, правова позиція ОСОБА_2 щодо
повторного відшкодування моральної
шкоди, та за вказані ним періоди, є
помилковою та такою що не ґрунтується
на нормах матеріального права.

Крім того, вищезазначеними нормами
Закону не передбачено відшкодування
моральної шкоди за порушення слідчим
строків повідомлення про прийняте у
кримінальній справі процесуальне
рішення, і такі дії органів досудового
слідства у встановленому Законом
порядку незаконними не визнано.

Колегія суддів вважає, що посилання
ОСОБА_2 в уточненому позові щодо
необхідності стягнення моральної
шкоди по грудень 2013 року є надуманими,
тому суд першої інстанції правильно
прийшов до необхідності відмовити
ОСОБА_2 в їх задоволенні, проте
враховуючи те, що зазначені вимоги
виходять з контексту уточнених вимог,
колегія суддів вважає за необхідне
рішення суду першої інстанції
скасувати в цілому, з ухваленням нового
рішення в тому числі і з цього питання.

ОСОБА_2 посилаючись у первинному
позові, а також в уточненому, на
преюдиціальність рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 25 червня
2012 року у цивільній справі №429/787/12, та
ухвали Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27
листопада 2012 року у справі № 22ц-490/9167/12,
яким залишено рішення суду першої
інстанції без змін, та стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_2 41847,00 грн. на відшкодування
моральної шкоди за незаконне
застосування проти нього запобіжного
заходу у вигляді підписки про невиїзд
за період з 01 січня 2009 року по 29 березня
2012 року, не повідомив суд першої
інстанції про те, що Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19.06.2013 р. зазначені судові
рішення скасовано із закриттям
провадження по справі. Тому посилання
ОСОБА_2 на вказані судові рішення, як
преюдиціальні підстави відсутні. (т. 2
а.с.117-119).

Колегія суддів звертає увагу на те, що
ОСОБА_2 тільки у назві свого первинного
позову зазначив про необхідність
відшкодування йому моральної шкоди
завданої незаконними діями та
бездіяльністю органів досудового
слідства та прокуратури, проте вимоги
щодо визнання дій органів досудового
слідства та прокуратури незаконними в
позовах не заявляв, правові підстави не
зазначав, тому підстав для закриття
провадження по справі з приводу
наявності публічно-правового спору не
вбачається.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції на підставі п.п.1-4 ст.309 ЦПК
України підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення, яким ОСОБА_2
у задоволенні позову до Державної
казначейської служби України,
Прокуратури Дніпропетровської
області, Павлоградської міжрайонної
прокуратури, Павлоградського міського
відділу ГУМВС України в
Дніпропетровській області про
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями та
бездіяльністю органів досудового
слідства та прокуратури відмовити.

На підставі ст.88 ЦПК України судові
витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.209,218,303,307,309,316 ЦПК
України колегія суддів,-

В И Р І Ш И
Л А:

Апеляційні скарги Генеральної
прокуратури України, Прокуратури
Дніпропетровської області,
Павлоградської міжрайонної
прокуратури задовольнити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 29 січня 2014 року та
додаткове рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 07 лютого 2014 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким ОСОБА_2 у
задоволенні позову до Державної
казначейської служби України,
Прокуратури Дніпропетровської
області, Павлоградської міжрайонної
прокуратури, Павлоградського міського
відділу ГУМВС України в
Дніпропетровській області про
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями та
бездіяльністю органів досудового
слідства та прокуратури відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок
держави.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: