У х в а л а

2 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Завгородньої І.М.,

Іваненко
Ю.Г., Умнової О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України від 18 липня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
ОСОБА_4, публічного акціонерного
товариства «Мегабанк» про виключення
майна з-під арешту,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 5 червня 1983 року між нею та
ОСОБА_4 укладено шлюб, в якому набуто
майно, що є їх спільною сумісною
власністю. 23 травня 2012р. старшим
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України винесено постанову про
арешт майна ОСОБА_4 та оголошено
заборону на його відчуження. Указуючи
на те, що державний виконавець має
право накласти арешт лише на майно, або
частку в майні, що належить особисто
боржнику - ОСОБА_4, просила зняти арешт
зі спільного майна.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 18 жовтня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 17 січня 2013 року, у задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 липня 2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_3
відхилено, рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 18 жовтня 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 17 січня 2013
року залишено без змін.

У жовтні 2013 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали суду касаційної
інстанції від 18 липня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
зокрема положень ст. 22 КпШС України, ст.
60 СК України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, заявник
наводить постанову Верховного Суду
України від 12 грудня 2012 року,
прийняту при розгляді заяви про
перегляд судових рішень з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 9
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року
(із подальшими змінами) № 11 «Про судову
практику застосування статей 353-360
Цивільного процесуального кодексу
України», судовими рішеннями, на які
заявник посилається на підтвердження
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 355 ЦПК України,
можуть бути рішення: Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ; Вищого адміністративного суду
України; Вищого господарського суду
України; Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,
ухвалених як судом касаційної
інстанції; апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції у цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку було надано Законом «Про
внесення змін до Закону України «Про
судоустрій України» щодо забезпечення
касаційного розгляду цивільних справ»
від 22 лютого 2007 року № 697-V.
Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним.

Таким чином, на зазначену постанову
Верховного Суду України від 12
грудня 2012 року не може здійснюватися
посилання, як на підтвердження
підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України.

Також, на підтвердження неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, заявником надано
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 8 червня 2011 року,
1 лютого 2012 року, 26 вересня 2012 року, 31
жовтня 2012 року 5 червня 2013 року, 18 липня
2013 року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України», заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, може бути
подана за сукупності таких умов: судом
(судами) касаційної інстанції при
розгляді двох або більше справ
неоднаково застосовано одні й ті самі
норми матеріального права; справи
стосуються спорів, які виникли з
подібних правовідносин; має місце
ухвалення різних за змістом судових
рішень судом (судами) касаційної
інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Розглянувши заяву ОСОБА_3, колегія
суддів не знаходить підстав для
допуску вказаної цивільної справи до
провадження Верховного Суду України в
порядку, встановленому главою 3 розділу
5 ЦПК України, оскільки з наданих копій
судових рішень, вбачається, що наведені
заявником підстави стосуються інших
фактичних обставин справи, позовні
вимоги у зазначених справах не є
тотожними у порівнянні з ухвалою, про
перегляд якої ставиться питання.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України, ОСОБА_4, публічного
акціонерного товариства «Мегабанк»
про зняття арешту з майна, за заявою
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ України
від 18 липня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.І. Амелін

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.В. Умнова