Провадження №2/485/397/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року Снгігурівський
районний суд Миколаївської області в
складі: головуючого - судді Лисенко М.Є.,

при секретарі - Бондаренко С.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

з участю представника відповідача
ОСОБА_3, - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду № 1 в м.
Снігурівка цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в квітні 2014 року
звернулася в суд з даним позовом. В
заяві послалася на те, що має в
приватній власності житловий будинок
АДРЕСА_1. В якому зареєстровані її
члени сімї син ОСОБА_3 та онук ОСОБА_4,
які фактично з 17 квітня 2014 року не
проживають за місцем реєстрації.

В судовому засіданні представник
позивача та представник позивача
позовні вимоги підтримали. Суду
пояснили, що відповідачі за місцем
реєстрації не проживають, фактично
проживають по АДРЕСА_2. Та добровільно
відмовляються знятися з реєстрації,
комунальні послуги не сплачують
повністю, з часу реєстрації в будинку
не проживають, житлом забезпечені.

Відповідач ОСОБА_3, та представник
відповідача позов не визнали. Суду
пояснили, що в будинку зареєстрований
як член сім'ї позивача та з його дозволу
користується ним. Не проживає за місцем
реєстрації оскільки з позивачем
виникли не порозуміння, щодо ремонту
будинку. Коштів достатніх не має, є
інвалідом 3-ї групи на утриманні має
дружину інваліда 2 групи та сина
студента. З обліку не бажає знятися,
тому що не має іншого місця реєстрації.

Відповідач ОСОБА_4, знаходиться за
межами України, надіслав письмову
заяву. Просить справу розглядати у його
відсутність. Позовні вимоги не визнає.
Оскільки брав участь в ремонті будинку
та проживав за місцем реєстрації та
проводив оплату, але позивач змусила
його залишити місце реєстрації та
проживання.

Заслухавши показання сторін,
свідків, вивчивши матеріали справи, суд
не знаходить підстав для задоволення
позову з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Судом установлено,
підтверджується наявними у справі
доказами і не заперечується сторонами,
що позивач ОСОБА_1, на право приватної
власності має житловий будинок
АДРЕСА_1. Що стверджується Свідоцтвом
про право на спадщину за заповітом,
витягом про реєстрацію прав власності
на нерухоме майно. (ас.13-18).

Відповідачі ОСОБА_3, та ОСОБА_4, є
членами сім'ї позивача та з його
дозволу зареєстровані та проживають в
його житловому будинку.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідачі за місцем реєстрації не
проживають з квітня 2014 року. Оскільки
між власником майна та його членами
сім'ї виникли не порозуміння щодо
утримання нерухомого майна.

Зазначені обставини підтвердила
в судовому засіданні допитана свідком
донька позивача ОСОБА_6, що відповідачі
по справі є членами сім'ї позивача. Та
власного житла останні не мають, а не
проживають за місцем реєстрації
оскільки позивач втручається в їх
особисте життя.

Позивач в позовній заяві посилається
на ст.71ЖК України як на підставу про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням.

Відповідно до ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
житло протягом 6 місяців. Це правило
стосується осіб, які проживають у
будинках державного і комунального
житлового фонду.

Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла, втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причини понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Позивач не надала суду доказів щодо
домовленістю між сторонами щодо
користування житлом, чим не виконала
вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до
якої кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

У зв'язку наведеним вище, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
не підлягають задоволенні за
недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10,11,57,60,212-215,218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про визнання такими, що втратили право
користування житловим приміщенням
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до
Миколаївського апеляційного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі протягом 10-ти днів з дня
проголошення рішення. Особи які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ