АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

26 червня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого -
Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Чобіток А.О.

при секретарі -
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приват Банк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 05 грудня 2013 року,

встановила:

у серпні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на те, що відповідачем було
порушено умови договору, внаслідок
чого утворилась заборгованість в
розмірі 63 063,14 грн., яка складається з 4
748,61 грн. - заборгованість за кредитом,
3,56 грн. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 611,30 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 54 220, 47 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язання, та штраф в розмірі 500 грн.
фіксована частина та 2979,20 процентна
складова.

Рішенням Дарницького районного суду
м.Києва від 05 грудня 2013 року позов було
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1
на користь позивача 61 732 грн. 14 коп.
заборгованості за кредитним договором
та судові витрати, в задоволенні вимог
про стягнення суми 1 331 грн. було
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в
якій просить рішення скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову відмовити, посилаючись на
порушення норм матеріального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач посилався на те, що 12.03.2011 р.
між ним та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір шляхом оформлення
Заяви позичальника №K2XRF906410617, згідно з
умовами якого їй було надано кредит в
сумі 6 113 грн. терміном до 11.01.2012 р. зі
сплатою процентів в розмірі 0,01% на
місяць та щомісячної комісії в розмірі
61 грн. 13 коп.

Оскільки позивач порушила умови
договору, позивач просив стягнути з неї
тіло кредиту - 4 748 грн. 61 коп.,
заборгованість по процентам - 3 грн. 56
коп., комісію - 611 грн. 30 коп., пеню за
прострочення - 54 220 грн. 47 коп., штраф - 500
грн. фіксована частина та 2 979 грн. 20 коп.
процентна складова.

Рішенням Дарницького районного суду
м.Києва від 05 грудня 2013 року позов було
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1
на користь позивача 61 732, 14 грн.
заборгованості за кредитним договором
та судові витрати. В частині вимог про
стягнення 1 331 грн. заборгованості було
відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 допустила порушення умов
кредитного договору, в зв'язку з чим
вона має сплатити заборгованість,
відсотки, комісію та штрафні санкції у
вигляді пені та штрафу. Разом з тим, суд
першої інстанції відмовив у стягненні
суми в розмірі 1 331 грн., оскільки ОСОБА_1
передала придбаний товар і він був
реалізований позивачем.

Однак погодитись з таким висновком
суду першої інстанції неможливо,
оскільки він не відповідає
встановленим по справі обставинам і
судом було неправильно застосовано
норми матеріального права.

Як видно з матеріалів справи, між
позивачем та відповідачем 12.03.2011 р. було
укладено кредитний договір на суму 6 113
грн. строком до 11.01.2012 р. Вказаний
кредитний договір складається із
заяви позичальника, Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам та
Тарифів.

Як пояснила відповідач ОСОБА_1 через
два місяці вона повідомила банк, що не
може погашати кредит, в зв'язку з чим
передала працівникам банку предмет
застави: монітор, системний блок,
клавіатуру та мишу, які були придбані
за рахунок кредиту. В матеріали справи
відповідачем було подано копію заяви
від 05.08.2011 р., в якій міститься підпис
кредитного інспектора Ходнєвича І.С.,
який прийняв вказаний вище предмет
застави. Також в заяві було визначено
розмір заборгованості станом на 05.08.2011
р., в які увійшли тіло кредиту,
відсотки, комісія та пеня, на загальну
суму 8 192 грн. 71 коп. В цій же заяві було
передбачено, що у випадку непогашення
боржником заборгованості до 30.08.2011 р.,
банк має право звернути стягнення на
предмет застави шляхом укладення
договору купівлі-продажу з третьою
особою або на прилюдних торгах, або
безпосереднього продажу конкретному
покупцю.

В п. 3.3.7 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам передбачено
право банку стягнути кредит до
настання дати, передбаченої у Заяві, у
тому числі шляхом звернення стягнення
на заставлене майно, при настанні умов,
передбачених п. 3.3.3 цих Умов. В п. 3.3.3
Умов вказується, що банк має право
змінити умови договору та зажадати від
позичальника дострокового повернення
кредиту, сплати комісії, відсотків, або
розірвати договір у судовому порядку,
або здійснити розірвання договору в
односторонньому порядку, у випаду,
зокрема, порушення позичальником
зобов'язань, передбачених договором.

В ст. 26 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» закріплено, що
обтяжувач має право на власний розсуд
обрати один із таких позасудових
способів звернення стягнення на
предмет забезпечувального обтяження:

1) передача рухомого майна, що є
предметом забезпечувального

обтяження, у власність обтяжувача
в рахунок виконання

забезпеченого обтяженням зобов'язання
в порядку, встановленому цим

Законом;

2) продаж обтяжувачем предмета
забезпечувального обтяження

шляхом укладення договору
купівлі-продажу з іншою
особою-покупцем або на публічних
торгах;

3) відступлення обтяжувачу права
задоволення забезпеченої

обтяженням вимоги у разі, якщо
предметом забезпечувального
обтяження є право грошової вимоги;

4) переказ обтяжувачу відповідної
грошової суми, у тому числі

в порядку договірного списання, у
разі, якщо предметом
забезпечувального обтяження є гроші
або цінні папери;

5) реалізація заставленого майна на
підставі виконавчого напису нотаріуса.

Таким чином, позивачем, як
обтяжувачем, було використано його
право звернути стягнення на предмет
застави в позасудовому порядку.

В п. 2 4 Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам закріплено, що
заставна вартість предмета застави
дорівнює вартості придбаного товару.

Таким чином, з обставин справи видно,
що 05.08.2011 р. сторонами кредитного
договору було прийнято рішення про
його дострокове розірвання та
звернуто стягнення на предмет застави
з метою погашення наявної
заборгованості.

Суд першої інстанції встановив, що
предмет застави було передано банку та
в подальшому реалізовано. При цьому суд
визнав, що предмет застави було
реалізовано банком за ціною 1 331 грн.,
та виключив зазначену суму із суми
заборгованості, однак не врахував, що
банком було зараховано вказану суму на
погашення тіла кредиту.

Колегія суддів вважає, що позивачем
було порушено вимоги ст.30 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»,
оскільки на підтвердження вартості
проданого майна банком не було надано
відповідачу звіту та до справи -
договору купівлі-продажу. Тому не є
можливим з'ясувати коли саме було
здійснено реалізацію предмету застави.

На а/с 45 міститься виписка з рахунку
ОСОБА_1, в якій вказано, що на погашення
заборгованості було направлено 28.09.2012
р. 596 грн., а 22.01.2013 р. - 735 грн.

Висновки про ринкову вартість об'єкта
оцінки монітору та системного блоку,
складені директором ТОВ
«ПБ-Консалтинг» Гришиним М.А. не можна
визнати належним доказом по справі,
оскільки вони складались 12.11.2013 р. вже
після їх продажу банком.

Інших даних щодо вартості предмету
застави в матеріалах справи немає, а
тому суд вважає за можливе визначити
вартість предмету застави, який був
переданий банку для реалізації за його
заставною ціною.

Розмір заборгованості станом на 05.08.2011
р. з урахуванням штрафної санкції у
вигляді пені в розмірі 8 192 грн. 71 коп.
відповідач визнає,а тому слід
зарахувати вартість предмету застави
на погашення цього розміру
заборгованості.

Також суд першої інстанції не
застосував до правовідносин, що
виникли між сторонами положення ст. 549
ЦК України, відповідно до якої
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасне виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. В п. 5.1 Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам вказується, що при порушенні
позичальником будь-якого із
зобов'язань, передбачених п. 3.2.2
(погашення кредиту в порядку і в строку
відповідно до заяви) та п.3.2.3 (сплата
відсотків відповідно до заяви)
позичальник зобов'язаний сплатити пеню
в розмірі 1,25% від суми простроченого
платежу. Одночасно в п. 5 3
передбачається зобов'язання
позичальника сплатити штраф (у
фіксованій сумі та в розмірі 5% від суми
заборгованості) при порушенні строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань.

За положеннями ст. 61 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що вимоги позивача про
стягнення штрафу у фіксованій частині -
500 грн. та процентній складовій - 2 979 грн.
20 коп. задоволенню не підлягають,
оскільки за порушення умов кредитного
договору, а саме - несвоєчасне
погашення тіла кредиту, відсотків та
комісії за умовами договору позивачем
було нараховано пеню, а тому стягнення
штрафу буде подвійною
відповідальністю за одне й те саме
правопорушення.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції слід скасувати та ухвалити
по справі нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити частково та
стягнути на користь позивача залишок
заборгованості, яка не була погашена за
рахунок реалізації заставного майна - 2
762 грн. 73 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 05 грудня 2013 року скасувати та
ухвалити по справі нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити частково
та стягнути на користь Публічного
акціонерного товариства «Приват Банк»
з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 2 762 грн.
73 коп. та судовий збір в сумі 243 грн. 60
коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2676/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Колесник О.М

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.