Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,

Карпенко С.О.,
Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 27 вересня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтовування вимог посилався на те,
що 15 травня 2012 року о 10 год 45 хв по вул.
Грушевського в м. Ужгороді сталась
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП) за участю транспортних засобів:
автомобіля «Renault», д.н.з. НОМЕР_1, під
керуванням водія ОСОБА_3, та автомобіля
«Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням
водія ОСОБА_4 Внаслідок ДТП
транспортні засоби отримали механічні
пошкодження. Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 07 червня 2012 року ОСОБА_4
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП.
Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4 була застрахована у приватному
акціонерному товаристві «Страхова
група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС») на
умовах обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів згідно Поліса від 23 червня 2011
року № АА/4516595. Страховиком було
визначено майнову шкоду, завдану
позивачу, в розмірі 54 942 грн, що дорівнює
дійсній ринковій вартості його
транспортного засобу на момент ДТП.
Відповідно до умов договору
страхування позивачу було сплачено
страхове відшкодування в розмірі 22 542
грн. Однак, позивач фактично поніс
витрати на ремонт транспортного засобу
в розмірі 49 995 грн, а також сплатив 450 грн
за евакуацію автомобіля. Враховуючи
викладене та уточнивши позовні вимоги,
позивач просив стягнути з відповідача
різницю вартості завданих збитків в
розмірі 27 903 грн, а також відшкодувати
моральну шкоду в розмірі 11 000 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 18
травня 2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 27 903 грн
та моральну шкоду в розмірі 1000 грн.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 27 вересня
2013 року рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 18 травня 2013 року скасовано
та ухвалено нове рішення про відмову в
позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на
невідповідність висновків
апеляційного суду обставинам справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, виходив із того, що
відповідно до ст. 1194 ЦК України,
відповідачем ОСОБА_4 має бути сплачено
на користь позивача різницю між
фактичним розміром завданої внаслідок
ДТП шкоди та страховою виплатою в
розмірі 27 903 грн, а також моральну шкоду
в розмірі 1000 грн, завдану неправомірною
поведінкою відповідача.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в позові, апеляційний суд
дійшов висновку про те, що факт
економічної необґрунтованості ремонту
пошкодженого автомобіля встановлений
передбаченим Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» порядком, та ніким не
спростовано. Придатність автомобіля до
експлуатації після ремонту в обсягах
та з оплатою його вартості, на які
погодився позивач, не визнавши
автомобіль фізично знищеним, не дає
підстав для стягнення таких витрат із
страхувальника у повному обсязі,
виходячи з положень п. 30.2 ст. 30 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин).

Крім того, апеляційний суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення вимог про відшкодування
моральної шкоди, оскільки договором
страхування передбачено обов'язок
винної в ДТП особи відшкодувати
моральну шкоду із підстав,
передбачених п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, у
разі пред'явлення до неї такої вимоги, у
випадку, якщо розмір компенсації
визначається більшим за 50 000 грн.

Проте повністю погодитись з такими
висновками суду апеляційної інстанції
не можна, оскільки суд дійшов їх при
неповно встановлених обставинах
справи та з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 15 травня 2012 року
о 10 год 45 хв по вул. Грушевського
в м. Ужгороді сталась ДТП за участю
транспортних засобів: автомобіля
«Renault», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням
водія ОСОБА_3, та автомобіля «Mitsubishi»,
д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія
ОСОБА_4

Внаслідок ДТП транспортні засоби
отримали механічні пошкодження.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду від 07 червня
2012 року ОСОБА_4 визнано винним у
вчиненні ДТП та притягнуто до
адміністративної відповідальності за
вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП України.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4 застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» на
умовах обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів згідно Поліса від 23 червня 2011
року № АА/4516595, ліміт відповідальності
за шкоду, заподіяну майну становить 50 000
грн на одного потерпілого.

Відповідно до звіту від 15 червня 2012
року № 55 ПП «ОСОБА_5С.» вартість
відновлювального ремонту автомобіля
«Renault», д.н.з. НОМЕР_1, становить 56 521 грн 82
коп., ринкова вартість автомобіля до
ДТП - 54 942 грн.

Згідно з п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
якщо власник транспортного засобу не
згоден з визнанням транспортного
засобу фізично знищеним, йому
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а також
витрати по евакуації транспортного
засобу з місця дорожньо-транспортної
пригоди.

19 липня 2012 року ОСОБА_3
звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою
про невизнання автомобіля «Renault», д.н.з.
НОМЕР_1, фізично знищеним.

04 вересня 2012 року ПрАТ «СГ «ТАС»
здійснило виплату ОСОБА_3
страхового відшкодування в розмірі 22 542
грн.

Відповідно до акта виконання робіт від
19 липня 2012 року № ав-к-01901
вартість відновлювального ремонту
автомобіля «Renault», д.н.з. НОМЕР_1,
становить 49 995 грн та витрати на
евакуацію транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди
складають 450 грн, а всього - 50 445 грн.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині стягнення майнової
шкоди, та ухвалюючи в цій частині нове
рішення про відмову в позові,
апеляційний суд дійшов обґрунтованого
висновку про те, що страховиком
здійснено виплату позивачу страхового
відшкодування в розмірі різниці
вартості транспортного засобу до та
після ДТП.

Проте, ухвалюючи рішення про відмову в
позові в частині відшкодування
моральної шкоди, апеляційний суд
дійшов помилкового висновку про те, що
обов'язок винної в ДТП особи
відшкодувати моральну шкоду із
підстав, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК
України, у разі пред'явлення до нього
такої вимоги, настає лише у випадку,
якщо розмір компенсації визначається
більшим за 50 000 грн.

Статтею 23 ЦК України передбачено право
особа на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову в частині відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції
виходив із вини ОСОБА_4 у вчиненій ДТП,
врахувавши при цьому як ступінь вини.
Так і глибину фізичних та душевних
страждань, завданих потерпілому, та
дійшов в цій частині обґрунтованого
висновку про стягнення з винної особи
на користь позивача моральної шкоди в
розмірі 1000 грн.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відшкодування
моральної шкоди з тих підстав, що
стягнення моральної шкоди з винної
особи передбачено договором
страхування лише у випадку, якщо розмір
компенсації перевищує 50 000 грн,
апеляційний суд не врахував положень
ст. ст. 23, 1167 ЦК України, які
передбачають як право особи на
відшкодування моральної шкоди, так і
обов'язок винної особи відшкодувати її,
при цьому у розумінні ч. 5 ст. 23 ЦК
України від умов договору залежить не
право особи на таке відшкодування, а
його одноразовість.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційний суд помилково
скасував правильне рішення суду першої
інстанції в частині відшкодування
моральної шкоди та ухвалив в цій
частині нове рішення, яке не відповідає
вимогам закону, останнє підлягає
скасуванню, а рішення суду першої
інстанції в частині відшкодування
моральної шкоди - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного
суду Закарпатської області від 27
вересня 2013 року в частині
відшкодування моральної шкоди
скасувати та залишити в цій частині в
силі рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 18 травня 2013 року.

В іншій частині рішення апеляційного
суду залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.С. Олійник

Судді:

В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

І.К. Парінова