Справа № 161/6057/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Кихтюк Р.М. Провадження №
22-ц/773/1051/14 Категорія: 79 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А. К.,

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

з участю скаржника ОСОБА_1,

представника скаржника ОСОБА_2,

представника заінтересованої особи
ОСОБА_3,

представника відділу державної
виконавчої служби - Смольської О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за скаргою
ОСОБА_1 на постанови начальника відділу
державної виконавчої служби (далі -
ВДВС) Луцького міського управління
юстиції (далі - МУЮ) за апеляційною
скаргою скаржника ОСОБА_1 на ухвалу
Луцького міськрайонного суду від 26
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що Першим ВДВС
Луцького МУЮ проводилися виконавчі дії
про стягнення з нього на користь
Публічного акціонерного товариства
(далі - ПАТ) «Укрінбанк» заборгованості
в сумі 318649,63 грн., згідно виконавчого
листа Луцького міськрайонного суду №
1-1423 від 20 грудня 2010 року.

20 січня 2012 року було проведено аукціон
(прилюдні торги) з реалізації
арештованого нерухомого майна -
земельної ділянки площею 0,972 га та
незавершеного будівництвом житлового
будинку АДРЕСА_1. За наслідками
аукціону переможцем визначено ОСОБА_5

В подальшому вказані торги в судовому
порядку були визнані недійсними.

Під час ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження, йому стало
відомо про існування постанов від 31
січня 2014 року про скасування
виконавчого документу та відновлення
виконавчого провадження, а також
постанови від 11 березня 2014 року про
накладення арешту на майно боржника,
оголошення заборони на його
відчуження. Більш того, остання
постанова винесена всупереч вимог
ст.ст. 32, 52 Закону України "Про виконавче
провадження", оскільки арештоване
майно, що знаходиться за вищевказаною
адресою належить іншій особі.

Враховуючи викладене, вказані
постанови просив скасувати.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
від 26 травня 2014 року відмовлено в
задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанови
начальника ВДВС Луцького МУЮ.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1,
посилаючись на невідповідність
висновків суду, фактичним обставинам
справи та порушення норм
процесуального права, просить цю
ухвалу скасувати та прийняти нову - про
задоволення його скарги.

Перевіривши доводи скарги, законність
і обґрунтованість ухвали, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржувана ухвала -
скасуванню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 83 Закону України "Про
виконавче провадження" начальник
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
при здійсненні контролю за рішеннями,
діями державного виконавця під час
виконання рішень має право у разі, якщо
вони суперечать вимогам закону, своєю
постановою скасувати постанову або
інший процесуальний документ (або їх
частину), винесені у виконавчому
провадженні державним виконавцем,
визнати недійсним складений державним
виконавцем акт, зобов'язати державного
виконавця провести виконавчі дії в
порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, за змістом цієї норми, лише в
разі, якщо постанова про закінчення
виконавчого провадження від 23.09.2013 року
не відповідала вимогам закону,
начальнику ВДВС надавалось право її
скасувати зазначивши при цьому в
мотивувальній частині відповідно до
п.1.5.1 Інструкції з організації
примусового виконання рішень, мотивів
прийняття рішення, з вказівкою, в чому
полягає її незаконність, вимогам якого
закону не відповідає постанова.

З оскарженої постанови вбачається, що
мотивувальна частина в цьому документі
відсутня, тобто, вимоги зазанченого
закону не додержані.

Також в суді апеляційної інстанції
представник ВДВС Луцького МУЮ не
змогла пояснити суду, вимоги якого
закону були порушені при винесенні
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 23.09.2013 року та
ствердила, що на час її постановлення
були всі правові підстави для
закінчення виконавчого провадження.

Водночас, з матеріалів справи
вбачається, що рішенням Луцького
міськрайонного суду від 26.05.2010 року
було задоволено позов ПАТ «Укрінбанк»
та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку
заборгованість за кредитним договором
в сумі 38 129.42 грн.

На підставі цього рішення суду 20.12.2010
року Луцьким міськрайонним судом
видано виконавчий лист № 2-1423, який
скерований до виконання до Першого
ВДВС Луцького МУЮ.

При здійсненні виконавчих дій з
прилюдних торгів було реалізоване
арештоване нерухоме майно - земельна
ділянка в АДРЕСА_1, переможцем став
ОСОБА_5

У зв'язку з недотриманням вимог закону
при проведенні прилюдних торгів,
рішенням Ківерцівського районного
суду від 24.05.2012 року прилюдні торги були
визнані недійсними, визнано недійсним
акт державного виконавця та свідоцтво
про право власності на придбане з
прилюдних торгів майно.

Однак, рішенням апеляційного суду
Волинської області від 16.07.2012 року це
рішення скасоване, в задоволенні
позову відмовлено.

В подальшому, ухвалою Вищого
Спеціалізованого Суду України від
19.12.2012 року скасовано рішення
апеляційного суду Волинської області
від 16.07.2012 року, яким скасовано рішення
Ківерцівського районного суду
Волинської області від 24.05.2012 року про
визнання недійсними прилюдних торгів з
реалізації арештованого майна від
20.01.2012 року - земельної ділянки площею
0,0972 га та незавершеного будівництвом
житлового будинку, що знаходяться по
АДРЕСА_1 (а.с. 8-13).

Тобто, на час винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 23.09.2013 року було чинним рішення
Ківерцівського районного суду від
24.05.2012 року про визнання прилюдних
торгів недійсними, на яких була
реалізована земельна ділянка і кошти
від реалізації якої були перераховані
на користь ПАТ «Укрінбанк». Разом з тим,
як на час винесення цієї постанови, так
і на час її скасування, а також до цього
часу кошти, одержані від реалізації
майна на прилюдних торгах знаходяться
в банку.

За таких обставин в банку не має
підстав стверджувати, що рішення
Луцького міськрайонного суду від 26
травня 2010 року та виданий на його
підставі виконавчий лист № 1-1423 від 20
грудня 2010 року є такими, що не виконані,
а відповідно і у начальника Першого
ВДВС Луцького МУЮ відсутні правові
підстави для висновку про незаконність
постанови про закінчення виконавчого
провадження та для її скасування.

Покликання ПАТ «Укрінбанк» на те, що
рішенням Луцького міськрайонного суду
від 04.12.2013 року в справі за позовом
особи, яка набула майно з прилюдних
торгів - ОСОБА_5 до ПАТ «Укрінбанк» про
повернення безпідставно набутого
майна, частково задоволено позов
ОСОБА_5, стягнуто з Банку на його
користь 215 744.24 грн. є безпідставним,
оскільки це рішення скасоване Ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України.

Виходячи з наведеного дії начальника
щодо винесення постанови від 31 січня 2014
року про скасування виконавчого
документу та відновлення виконавчого
провадження, а також постанови від 11
березня 2014 року про накладення арешту
на майно боржника, оголошення заборони
на його відчуження не відповідають
вимогам Закону України "Про виконавче
провадження".

Оскаржена постанова начальника ВДВС
Луцького МУЮ послугувала підставою для
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження та накладення
арешту на майно ОСОБА_1, правових
підстав для винесення яких не було в
зв'язку з безпідставним скасуванням
постанови про закінчення виконавчого
провадження.

Як пояснив ОСОБА_1, він позбавлений
можливості скористатись банківськими
рахунками з метою зарахування коштів,
здійснення розрахунків, так як будь-які
надходження на такі рахунки є
арештованими, що свідчить про
порушення його прав.

Відповідно до ст. 383, ч. 3 ст. 387
Цивільного процесуального кодексу
(далі - ЦПК) України учасники
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення порушено їх права чи
свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії
чи бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Відмовляючи в задоволенні скарги
ОСОБА_1, суд першої інстанції помилково
виходив із того, що оскаржені постанови
містять лише формальні неточності та
описки, оскільки наведеними вище
доказами стверджується про
невідповідність оскаржених постанов
закону.

Оскільки висновки суду не відповідають
обставинам справи і зроблені з
порушенням норм процесуального права,
судом апеляційної інстанції
встановлено про неправомірність
постанов начальника державної
виконавчої служби, тому, відповідно до
ч. І ст. 387 ЦПК України, ці постанови
підлягають до скасування, як і
оскаржена ухвала суду першої
інстанції, якою в задоволенні скарги
ОСОБА_1відмовлено.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315,316 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу скаржника
ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду
від 26 травня 2014 року в даній справі
скасувати та постановити нову ухвалу.

Визнати неправомірними та скасувати:

- постанову начальника Першого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції Харченка
С.В. від 31 січня 2014 року про скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 23.09.2013 року по
примусовому виконанню виконавчого
листа № 2-1423 виданого Луцьким
міськрайонним судом 20.12.2010 року.

- постанову начальника Першого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції Харченка
С.В. від 31 січня 2014 року про відновлення
виконавчого провадження по
примусовому виконанню виконавчого
листа № 2-1423 виданого Луцьким
міськрайонним судом 20.12.2010 року.

- постанову начальника Першого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції Харченка
С.В. від 11 березня 2014 року про
накладення арешту на майно боржника
ОСОБА_1, оголошення заборони на його
відчуження.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді :