Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1479/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Мохонько В. В.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

16.07.2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі: головуючого судді:
Єгорової С.М.

суддів: Кодрула М.А.,
Чорнобривець О.С.

із
секретарем: Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення упущеної вигоди та моральної
шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 10 квітня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
упущеної вигоди в сумі 50000 грн., та 13368
грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що з
18.12.2007 року працював муляром 3-го
розряду в АТЗТ
«Енергоцентраль-Україна», а з 03.03.2008 за
сумісництвом а потім з 02.06.2008 року
постійно працював муляром 3-го розряду
в ЗАТ «Полімекс-Мостосталь Україна»,
яке було перейменовано у ПАТ
«Полімекс-Мостосталь Україна». В
зв'язку з необхідністю захисту своїх
порушених відповідачем прав у суді,
отримання консультацій у галузі права
та участі у численних судових
засіданнях він був вимушений покинути
роботу і 17.03.2010 року звільнився з роботи
за власним бажанням.

Посилаючись на вказані обставини,
просив суд стягнути з відповідача на
його користь 50000 грн. упущеної вигоди, а
також відшкодувати моральну шкоду, яку
він зазнав внаслідок сильних душевних
страждань у зв'язку з протиправною
поведінкою ОСОБА_3 відносно нього, яку
оцінює в розмірі 13368 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 10.04.2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачем з
підстав неправильного застосування
судом норм матеріального та порушення
процесуального права ставиться
питання про скасування судового
рішення і ухвалення нового рішення по
суті позовних вимог. Зазначається, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи, оскільки
протиправною поведінкою відповідачки
йому завдано збитків від упущення
доходу у вигляді заробітної плати, яку
він мав би отримати, та заподіяно
моральну шкоду.

Відповідач ОСОБА_3, яка відсутня за
місцем реєстрації і її місце
проживання (перебування) невідоме, про
день, час та місце розгляду справи була
повідомлена в порядку ч.9 ст.74 ЦПК
України через оголошення у газеті
«Народне слово» від 05.06.2014 року № 25, в
судове засідання не з'явилась.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
позивача, який підтримав свою
апеляційну скаргу, вивчивши матеріали
справи, перевіривши в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України,
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що позивач
звернувся з даним позовом про
відшкодування збитків та моральної
шкоди з тих підстав, що протягом
тривалого часу він був вимушений в
судовому порядку захищати своє право
власності на успадковані після смерті
його матері ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, будинок і земельну
ділянку, на які були оформлені
оспорювані ним правовстановлювальні
документи на ім"я ОСОБА_3, за захистом
своїх порушених прав та інтересів
звертався до суду з позовами до
останньої.

Рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 16 лютого 2011 року
позов ОСОБА_2 задоволено, визнано факт
прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті
матері - ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року на земельну ділянку
НОМЕР_1, загальною площею 0,06147 гектарів
в межах згідно з планом, яка
розташована на території м.
Кіровограда, Кіровоградської міської
ради по АДРЕСА_1 в м. Кіровограді,
визнано за ОСОБА_2 право власності на
земельну ділянку НОМЕР_1, загальною
площею 0,06147 гектарів в межах згідно з
планом, яка розташована на території м.
Кіровограда, Кіровоградської міської
ради по АДРЕСА_1 і належала на підставі
Державного акту на право спільної
часткової 2/5 частини власності на
землю, серії КР №00008649, виданого 04
квітня 2000 року Кіровоградською міською
радою, в порядку спадкування після
смерті матері ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 02 серпня 2011 року
скасовано рішення третейського суду
для вирішення конкретного спору від
15.06.2007 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5
про визнання дійсним договору від
28.05.2007 року купівлі-продажу цілого
житлового будинку АДРЕСА_1 та визнання
права власності на будинок за ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 05.03.2014 року
рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 05.11.2012 року скасовано,
визнано недійсним Державний акт серії
ЯЛ №662010, зареєстрований за №00629,
на право власності на земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
виданий 21 липня 2011 року ОСОБА_3 на
підставі рішення сесії
Кіровоградської міської ради від 30
червня 2011 року №654; скасовано державну
реєстрацію права власності на земельну
ділянку, зареєстровану 02 серпня 2011 року
за ОСОБА_3 на підставі Державного акту
на право власності на земельну ділянку,
виданого 21 липня 2011 року на підставі
рішення сесії від 30 червня 2011 року.

ОСОБА_2 з 18.12.2007 року працював
муляром 3-го розряду в АТЗТ
«Енергополь-Україна», звільнений з
посади 30.05.2008 року за власним бажанням,
а з 03.03.2008 року за сумісництвом, а з
02.06.2008 року постійно працював муляром
3-го розряду в ЗАТ «Полімекс-Мостосталь
Україна», яке було перейменовано у ПАТ
«Полімекс-Мостосталь Україна», 17.03.2010
року був звільнений з роботи за власним
бажанням, що вбачається із копії
трудової книжки (а.с.44-45).

Статтею 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК України
при визначенні неодержаних доходів
(упущеної вигоди) повинні
враховуватися заходи вжиті особою щодо
їх одержання.

Відмовляючи у стягненні на
користь позивача визначеної в позові
суми збитків від неотриманої ним через
звільнення заробітної плати в розмірі
50000 грн, суд врахував, що вказана сума
коштів не є ні реальними збитками, ні
упущеною вигодою в розумінні ст. 22 ЦК
України, тобто не є шкодою, яка була
завдана позивачу.

Як роз'яснено у п. п. 2, 3 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27
березня 1992 року № 6 «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди»,
шкода, заподіяна особі й майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особини, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними й шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність одночасно
усіх елементів складу цивільного
правопорушення: протиправної
поведінки; шкоди; причинного зв'язку
між протиправною поведінкою
заподіювача та шкодою; вини.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Таким чином, законодавством
передбачено відшкодування особі
майнової шкоди, зокрема збитків, за
наявності порушення цивільного права
особи та причинного зв'язку між
порушенням права й збитками.

Отже, з урахуванням указаних норм
обов'язковою умовою для стягнення
майнової шкоди з відповідача ОСОБА_3 є
наявність її вини у навмисному
порушенні права позивача на спірне
нерухоме майно, протиправність дій
відповідача та причинного зв'язку між
її діями та майновою шкодою, завданою
ОСОБА_2

Доводи позивача, що він змушений
був подати заяву про звільнення за
власним бажанням з ПАТ
«Полімекс-Мостосталь Україна», так як
керівництво підприємства не надавало
безоплатних відпусток для підготовки
юридичних документів, та для участі в
судових засіданнях у різних цивільних
справах за участю ОСОБА_3, в зв'язку з
чим він не отримував доходу, а тому має
право на відшкодування за рахунок
останньою упущеної вигоди, грунтуються
на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів;

3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

У п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» зазначено, що
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Той факт, що позивач змушений
відстоювати свої права у судовому
порядку не може бути підставою для
відшкодування моральної шкоди
(ст.ст.23,1167 ЦК України).

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що позов не
підлягає задоволенню у зв'язку з
недоведенням позивачем факту
заподіяння збитків (упущеної вигоди)
внаслідок протиправних дій
відповідача, а також завдання цими
діями моральної шкоди, перенесених ним
душевних страждань, душевного або
фізичного болю, пов'язаних з
неправомірними діями відповідача.

Судом першої інстанції
відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно,
всебічно досліджено і оцінено
обставини у справі, надані сторонами
докази, правильно визначено юридичну
природу спірних правовідносин та
закон, який їх регулює.

Рішення суду першої інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
викладені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновків щодо
його незаконності та неправильності,
тому відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційна скарга підлягає відхиленню
із залишенням судового рішення без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 10 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: