Справа № 758/4789/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

15 липня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю.
В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Страхової компанія
«Добробут» про стягнення страхового
відшкодування, третя особа: ОСОБА_2,
суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення страхового
відшкодування, мотивуючи свої вимоги
тим, що 18.03.2013 року о 17.00 год. ОСОБА_2,
керуючи автомобілем Шевролет, д/н
НОМЕР_2, на паркувальному майданчику по
вул.. Берковецькій, 6 в м. Києві під час
виїзду з місця стоянки, допустив
зіткнення з автомобілем Хонда, д/н
НОМЕР_1, під його керуванням, внаслідок
чого його автомобіль зазнав механічних
пошкоджень.

Зазначає, що 10.04.2013 року Святошинським
районним судом м. Києва було винесено
постанову про притягнення ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності, за
правопорушення, передбачене ст. 124
КУпАП, згідно якої останнього визнано
винним у вчиненні вищезазначеного ДТП.

Посилається на те, що з огляду на те, що
винуватець ДТП ОСОБА_2 мав поліс
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АВ6819137 від
09.08.2012 року Страхової компанії
«Добробут», 20.03.2013 року він, в порядку,
визначеному ст.ст. 33, 35 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», звернувся до вказаної
страхової компанії з заявою про
настання страхового випадку та
здійснення виплати страхового
відшкодування, і надав відповідачу усі
необхідні документи для проведення
страхового відшкодування. Проте станом
на 17.04.2014 року ні письмового
повідомлення, ні страхового
відшкодування він не отримав.

Вважає поведінку відповідача такою, що
порушує чинне законодавство та його
права як споживача та потерпілого
внаслідок ДТП у зв'язку з чим керуючись
ст.ст. 8, 20 ЗУ «Про страхування», ст.ст. 6,
22, 33, 35, 37 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», ст. 10 ЗУ «Про
захист прав споживачів», ст.ст. 625, 979, 980,
992 ЦК України звертається з даним
позовом до суду та просить стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість в розмірі 29 169, 38 грн.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені вчасно та
належним чином, від представника
позивача до суду надано заяву згідно
якої останній просить суд проводити
розгляд справи за його відсутності,
проти ухвалення заочного рішення не
заперечує. Причини неявки представника
відповідача та третьої особи суду
невідомі.

Суд вважає за можливе розглядати
справу за відсутності вищезазначених
осіб відповідно до вимог ст.ст. 158,169 ЦПК
України.

З письмової згоди представника
позивача суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи відповідно до
вимог ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.03.2013 року в м.
Києві на паркувальному майданчику по
вул. Берковецькій, 6 сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля Шевролет, д/н НОМЕР_2, під
керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля
Хонда, д/н НОМЕР_1, під керуванням водія
ОСОБА_1

Згідно Постанови Святошинського
районного суду м. Києва від 10.04.2013 року,
винним у вищезазначеній
дорожньо-транспортній пригоді було
визнано водія автомобіля Шевролет, д/н
НОМЕР_2, ОСОБА_2 (а.с. 11). Зазначена
постанова не оскаржувалась та набрала
законної сили.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Враховуючи вищевикладене, факт
винуватості, ОСОБА_2 у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди, є
встановленим і доказуванню не
підлягає.

Зі змісту статей 1187, 1188 ЦК України
вбачається, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме, зокрема, шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

З викладеного вбачається, що особа,
якій завдано шкоди джерелом підвищеної
небезпеки має право на її
відшкодування винною особою. В даному
випадку судом встановлено, що у ОСОБА_2
виник обов'язок по відшкодуванню шкоди
завданої позивачу пошкодженням його
транспортного засобу у результаті ДТП.

В той же час загальновідомим є той факт,
що на даний час в Україні діє інститут
страхування, який є універсальним
засобом захисту всіх форм власності,
майнових інтересів окремих громадян і
господарюючих суб'єктів в цілому.

Так статті 979, 980 ЦК України визначають,
що за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Предметом договору страхування можуть
бути майнові інтереси, які не
суперечать закону і пов'язані з: 1)
життям, здоров'ям, працездатністю та
пенсійним забезпеченням (особисте
страхування); 2) володінням,
користуванням і розпоряджанням майном
(майнове страхування); 3) відшкодуванням
шкоди, завданої страхувальником
(страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом
може бути встановлений обов'язок
фізичної або юридичної особи бути
страхувальником життя, здоров'я, майна
або відповідальності перед іншими
особами за свій рахунок чи за рахунок
заінтересованої особи (обов'язкове
страхування).

Так згідно статті 17 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховики зобов'язані
укладати договори обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (внутрішній договір
страхування, міжнародний договір
страхування, міжнародний договір
«Зелена картка») відповідно до цього
Закону та чинного законодавства
України.

Судом встановлено, що на момент
вчинення дорожньо-транспортної
пригоди, цивільно-правова
відповідальність водія автомобіля
Шевролет, д/н НОМЕР_2, ОСОБА_2 була
застрахована у ПрАТ «НФСК «Добробут»
згідно Полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів АВ № 6819137 від
09.08.2012 року, а не у Страховій компанії
«Добробут», як то зазначає позивач,
оскільки така юридична особа не
значиться зареєстрованою в ЄДРПОУ.

Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» визначено
порядок та підстави відшкодування
страховиком оціненої шкоди, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Так згідно ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», для отримання
страхового відшкодування потерпілий
чи інша особа, яка має право на
отримання відшкодування, протягом 30
днів з дня подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву
про страхове відшкодування.

До заяви додаються: а) паспорт
громадянина, а в разі його відсутності
інший документ, яким відповідно до
законодавства України може
посвідчуватися особа заявника, якщо
заявником є фізична особа; б) документ,
що посвідчує право заявника на
отримання страхового відшкодування
(довіреність, договір оренди, свідоцтво
про право на спадщину), у разі якщо
заявник не є потерпілим або його
законним представником; в) довідка про
присвоєння одержувачу коштів
ідентифікаційного номера платника
податку (за умови його присвоєння), якщо
заявником є фізична особа; г) документ,
що підтверджує право власності на
пошкоджене майно на день скоєння
дорожньо-транспортної пригоди, - у разі
вимоги заявника про відшкодування
шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво
про смерть потерпілого - у разі вимоги
заявника про відшкодування шкоди,
пов'язаної із смертю потерпілого; д)
документи, що підтверджують витрати на
поховання потерпілого, - у разі вимоги
заявника про відшкодування витрат на
поховання потерпілого; є) документи, що
підтверджують перебування на
утриманні потерпілого, його доходи за
попередній (до настання
дорожньо-транспортної пригоди)
календарний рік, розміри пенсій, надані
утриманцям внаслідок втрати
годувальника, - у разі вимоги заявника
про відшкодування шкоди у зв'язку із
смертю годувальника; є) відомості про
банківські реквізити заявника (за
наявності).

Статті 10, 11, 60 ЦПК України
визначають, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Судом встановлено, що незважаючи на
вимоги вищезазначених норм ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» та приписів
цивільно-процесуального законодавства
України, позивачем не надано до суду
належних та допустимих доказів в
розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України в
підтвердження подачі ним до ПрАТ «НФСК
«Добробут» заяви про страхове
відшкодування встановленого зразка та
всіх необхідних документів визначених
ст. 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», а також доказів в
підтвердження відмови у виплаті йому
страхового відшкодування або
бездіяльності відповідача. А той доказ,
який ним наданий, а саме Заява про
страхове відшкодування, не може бути
взята до уваги судом, оскільки вона
адресована Голові правління невідомої
юридичної особи СК «Добробут», а не
ПрАТ «НФСК «Добробут», а також не
містить дати її подання та підписів
потерпілого і представника страховика,
та відомостей про її отримання
страховиком (відмітки про отримання з
вхідним номером та підписом посадової
особи, яка її отримала у випадку подачі
даної заяви особисто до страховика або
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення у
випадку направлення заяви засобами
поштового зв'язку).

Пленум Верховного Суду України в
своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про
судове рішення у цивільній справі»,
роз'яснив, що враховуючи принцип
безпосередності судового розгляду
(стаття 159 ЦПК), рішення може бути
обґрунтоване лише доказами, одержаними
у визначеному законом порядку та
дослідженими в тому судовому
засіданні, в якому ухвалюється
рішення.

При ухваленні рішення суд відповідно
до статті 212 ЦПК оцінює докази з
урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК
про їх належність і допустимість.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки правом на звернення до суду
за захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
та осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси
(частини перша та друга статті 3 ЦПК),
то суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, а
якщо були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Зважаючи на ту обставину, що судом
встановлено відсутність в матеріалах
справи належних та допустимих доказів
в підтвердження звернення позивача до
відповідача із заявою про страхове
відшкодування у встановленому ЗУ Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» порядку, а також доказів в
підтвердження відмови у виплаті йому
страхового відшкодування або
бездіяльності відповідача, суд
приходить до висновку про
недоведеність позивачем порушення,
невизнання або оспорювання
відповідачем його прав, свобод та
інтересів, що є підставою для відмови в
позові в повному обсязі.

Статті 15, 16 ЦК України визначають, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

З врахуванням встановлених в судовому
засіданні обставин справи, суд
оцінюючи, належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів, приходить до висновку,
що вимоги позивача не знайшли своє
доведення в судовому засіданні, а тому
позов задоволенню не підлягає в
повному обсязі.

Крім того, оскільки суд прийшов до
висновку про необхідність відмови в
задоволенні позову позивача,
останньому відповідно до вимог ст. 88
ЦПК України також не підлягають
відшкодуванню понесені ним судові
витрати.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 22,
979, 980, 999, 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 17, 22,
34, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року,
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове
рішення у цивільній справі», керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223, 224,
226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Страхової компанія «Добробут» про
стягнення страхового відшкодування,
третя особа: ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя В. С. Декаленко