У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання частково
недійсним свідоцтва про право
власності за заповітом та визнання
права власності на частку
будинковолодіння у порядку
спадкування за заповітом, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Сумської області від
23 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із указаним позовом, у якому з
урахуванням уточнень просив
встановити факт прийняття спадщини,
визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом, видане
ОСОБА_5, в частині розміру її частки, яка
становить лише 1/3 частку від
успадкованих нею 28/75 частини
домоволодіння, припинити її право
власності на 28/75 частин спірного
домоволодіння, визнати за ним право
власності в порядку спадкування на 2/3
частини від 28/75 частин житлового
будинку з надвірними будівлями, а за
ОСОБА_5 - на 1/3 частину від 28/75
частини домоволодіння.

В обґрунтування позову зазначав, що 28/75
частин житлового будинку з надвірними
спорудами, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, належали його матері ОСОБА_6,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та яке вона
заповіла йому. Від спадщини він не
відмовився, фактично вступив у
володіння майном. Його брат, ОСОБА_4, був
інвалідом другої групи, а тому мав
право на обов'язкову частку у спадщині,
яка становила 1/3 частини від належних
ОСОБА_6 28/75 частин
домоволодіння. Однак, у 1993 році його
брат оформив всю спадщину на себе,
позбавивши його права на належну йому
частку в спадковому майні. Після смерті
брата, ІНФОРМАЦІЯ_2, спадщину прийняла
та оформила на себе його дочка - ОСОБА_5

Ураховуючи викладене та вважаючи, що
його право на спадщину за законом у
розмірі 2/3 частин від 28/75 частини
домоволодіння порушено, він звернувся
до суду за захистом.

Рішенням Глухівського міськрайонного
суду Сумської області від

4 березня 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 5 березня

2014 року рішення місцевого суду
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Визнано частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за заповітом від
27 жовтня 2011 року, зареєстроване в
реєстрі за № 1-1789, видане Глухівською
міською державною нотаріальною
конторою на ім'я ОСОБА_5 в частині
розміру її частки в спадковому майні.
Визнано за ОСОБА_4 право власності в
порядку спадкування за заповітом
ОСОБА_6 на 56/225 частин житлового будинку
з надвірними будівлями та спорудами,
які розташовані за адресою: АДРЕСА_1
Визнано за ОСОБА_5 право власності в
порядку спадкування за заповітом
ОСОБА_4 на 28/225 частин житлового будинку
з надвірними будівлями та спорудами,
які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 У
задоволенні решти позову ОСОБА_4
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення місцевого суду.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення апеляційної інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції,
перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду, на підставі належним чином
оцінених доказів, поданих сторонами
(ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного
висновку про те, що позов ОСОБА_4
підлягає частковому задоволенню,
керуючись при цьому нормами ст. ст. 535,
548, 549 ЦК УРСР.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити
оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської
області від 23 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник