Ухвала

іменем україни

16 липня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С.,
Денбенцевої Т.П.,

Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної шкоди в
порядку регресу за касаційною скаргою
приватного акціонерного товариства
«Страхове товариство «Гарантія» на
рішення апеляційного суду Київської
області від 15 січня 2014 року,

встановила:

У липні 2013 року приватне акціонерне
товариство «Страхове товариство
«Гарантія» ( далі - ПАТ «СТ «Гарантія»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної шкоди в
порядку регресу.

Позов мотивовано тим, що 9 жовтня 2009
року мала місце дорожньо-транспортна
пригода (далі - ДТП) за участю
автомобілів марки «Деу»,
(реєстраційний номер НОМЕР_1) під
керуванням ОСОБА_3,

автомобіля марки «Хонда» (державний
номер НОМЕР_2) та «Ніссан»
(реєстраційний номер НОМЕР_3), що
спричинило пошкодження транспортних
засобів. Винним у скоєнні ДТП визнано
ОСОБА_3

Зазначало, що автомобіль марки
«Хонда», який належав ОСОБА_4, на момент
ДТП був застрахований у СТ «Гарантія»
за договором добровільного
страхування наземного транспорту і
його власнику було здійснено виплату
страхового відшкодування в сумі 56 852,35
грн відповідно до страхового акта.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 була застрахована у ВАТ НАСК
«Оранта» за полісом, в якому визначений
ліміт відповідальності страховика за
шкоду, заподіяну майну третіх осіб, у
сумі 25 500 грн та встановлена франшиза 510
грн.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на
його користь різницю між фактичним
розміром завданої шкоди та страховою
виплатою за полісом страхування
цивільно-правової відповідальності у
розмірі 31 862,35 грн.

Рішенням Тетіївського районного суду
Київської області від 25 жовтня 2013 року
позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «СТ
«Гарантія» страхове відшкодування в
сумі 31 862,35 грн та судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 15 січня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні

Відмовляючи в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що
позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
розміру завданих матеріальних збитків,
оскільки акт огляду транспортного
засобу складено майже через рік після
ДТП та, крім того, позивачем пропущено
строк для звернення до суду за захистом
права.

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Положеннями ст. 993 ЦК України, а також
ст. 27 Закону України «Про страхування»
передбачено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Судами встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 9 жовтня 2009 року
о 14 год. 30 хв. водій ОСОБА_3, керуючи
автомобілем марки «Деу», реєстраційний
номер НОМЕР_1, по проспекту Ватутіна в м.
Києві, не вибрав безпечної швидкості та
не дотримався безпечної дистанції,
внаслідок чого здійснив зіткнення з
автомобілем марки «Хонда» та
автомобілем марки «Нісан», чим
останнім заподіяв матеріальні збитки.

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 1 грудня

2009 року ОСОБА_3 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, та накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340
грн.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 була застрахована у ВАТ НАСК
«Оранта» за полісом, в якому визначений
ліміт відповідальності страховика за
шкоду, заподіяну майну третіх осіб, у
сумі 25 500 грн та встановлена франшиза 510
грн.

Згідно з договором добровільного
страхування наземного транспорту від 2
жовтня 2009 року автомобіль марки
«Хонда», державний помер

НОМЕР_2, на момент ДТП був застрахований
у СТ «Гарантія».

Зі змісту страхового акта від 18 січня
2011 року вбачається, що сума страхового
відшкодування становить 56 852,35 грн, яка
було виплачена власнику автомобіля
марки «Хонда».

Пред'являючи позов, ПАТ «СТ «Гарантія»,
посилаючись на положення ст. 993 ЦК
України, ставило питання про стягнення
в порядку регресу різниці між
фактичним розміром завданої шкоди та
страховою виплатою за полісом
страхування цивільно-правової
відповідальності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

При цьому відмовити в позові через
пропуск без поважних причин строку
звернення до суду можливо лише в тому
разі, коли позов є обґрунтованим. У разі
безпідставності позовних вимог при
пропуску строку звернення до суду в
позові належить відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову
апеляційний суд на наведене уваги не
звернув, не встановив характер
правовідносин, що виникли між
сторонами та обґрунтованості позову
ПАТ «СТ «Гарантія».

Зазначивши, що позивачем пропущено
строк звернення до суду, суд не
зазначив, коли саме виникло право
звернення з регресною вимогою у
кредитора та з якого моменту
обчислюється строк для пред'явлення
позову.

Вищевикладене свідчить про те, що
апеляційний суд припустився порушень
норм процесуального права, котрі
згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування ухваленого
апеляційним судом рішення з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 15 січня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В. С. Висоцька

Т.П. Дербенцева

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська