Номер провадження 2/754/499/14
Деснянський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Петріщевої
І.В., при секретарі судового засідання
Cивенко В.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовною заявою Публічного
акціонерного товариства КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,
Публічне акціонерне товариство
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»
звернулось до Деснянського районного
суду міста Києва з зазначеною позовною
заявою, в якій просить стягнути на свою
користь з ОСОБА_2 заборгованість за
договором №K2XRRJO2380448 від 06.10.2008 року у
обґрунтування позовних вимог, що 06.10.2008
року між Публічним акціонерним
товариством КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
«ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір №K2XRRJO2380448, за умовами
якого позивач надав, а відповідач
отримав кредитні кошти у розмірі 6240,00
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 0,12% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. Відповідач підтвердив свою
згоду на те, що підписана заява разом з
Умовами надання кредиту фізичним
особам "Розстрочка" складає між ним і
банком Договір, але ОСОБА_2 не виконує
належним чином зобов'язання за
кредитним договором, в результаті чого
виникла заборгованість.
Представник позивача у судове
засідання не з'явився, звернувшись до
суду з заявою, у якій просить слухати
справу за його відсутності та не
заперечує проти заочного розгляду
справи.
Відповідач у судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся судом
належним чином, що підтверджується
телеграмою, поважні причини неявки
суду не повідомив, заяви про розгляд
справи за його відсутності до суду не
Відповідно ч. 6 ст. 74 ЦПК України особи,
які беруть участь у справі, а також
свідки, експерти, спеціалісти і
перекладачі можуть бути повідомлені
або викликані в суд телеграмою, факсом
чи за допомогою інших засобів зв'язку,
які забезпечують фіксацію
повідомлення або виклику.
Відомості адресно-довідкового
підрозділу ГУДМС УДМС України в місті
Києві про зареєстроване місце
проживання (перебування) відповідача
судом отримані (а.с. 24).
Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, за такою адресою, вважається, що
судовий виклик або судове повідомлення
вручене їм належним чином.
Відповідачу після систематичного
повернення рекомендованих повідомлень
про вручення поштового відправлення не
врученими, направлена телеграма за
зареєстрованим місцем проживання, яка
за відсутності особи за такою адресою
повернута до суду, тому вважається, що
судовий виклик вручено відповідачу
На підставі ст. 224 ЦПК України суд
ухвалив провести заочний розгляд
справи з ухваленням заочного рішення
на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши та проаналізувавши докази,
які містяться в матеріалах справи, суд
на основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог та заперечень,
дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що від 06.10.2008 року
між Публічним акціонерне товариство
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір
№K2XRRJO2380448, за умовами якого позивач
надав, а відповідач отримав кредитні
кошти у розмірі 6240,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку з базовою процентною
ставкою за кредитом у розмірі 0,01% на
місяць на суму залишку заборгованості
строком з 06.10.2008 року по 06.04.2009 року
ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом із
запропонованими Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
("Розстрочка") (Стандарт), Тарифами
складає між ним і банком
кредитно-заставний договір (а.с. 7).
Відповідно до розрахунку
заборгованості станом на 05.08.2013 року, у
відповідача перед позивачем
утворилася заборгованість у розмірі
заборгованості з пені; 500,00 грн. штрафу
(фіксована частина); 1103,89 грн. штрафу
(відсоток від суми заборгованості) (а.с.
Судом об'єктивно встановлено, що між
сторонами у справі на підставі
укладеного договору виникли
зобов'язання, за якими позивач надав
відповідачеві послуги, а відповідач
зобов'язався їх оплатити на визначених
умовах та у відповідний строк. Проте,
всупереч взятим на себе зобов'язанням
по виплаті кредитних коштів у
визначені договором строки, відповідач
їх належним чином не виконав в частині
погашення 0,17 грн. відсотків,
заборгованість за кредитом становить
Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу
України передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути кредитору
надані грошові кошти (кредит) та
сплатити проценти у строки та на
умовах, встановлених договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України під порушенням
зобов'язання передбачено його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).
За змістом ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України,
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору цілому. Друга
сторона не може запропонувати свої
Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
Судом також встановлено значне
перевищення розміру неустойки розміру
Вказане перевищення згідно змісту
позовних вимог банку є дуже значним, а
саме: заборгованості по відсоткам
становить 0,17 грн., а розмір неустойки
грн. штрафу (фіксована частина); 1103,89
грн. штрафу (відсоток від суми
заборгованості), що становить понад 100%
від розміру заподіяних невиконанням
зобов'язання збитків, а саме суми
заборгованості з пені (а.с. 5).
Згідно ч. 3 ст. 551 ЦПК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Зважаючи на вищевказане перевищення,
на підставі аналізу конкретної
ситуації, беручи до уваги ступінь
виконання зобов'язання боржником, який
погасив кредит у повному обсязі, за
виключенням відсотків у розмірі 0,17
грн., що має істотне значення, суд за
власною ініціативою вважає за
необхідне прийняти рішення про
зменшення розміру неустойки,
встановивши її в розмірі по 0,17 грн. -
пені та штрафів, що становить 100% від
розміру фактично заподіяних
невиконанням зобов'язання збитків.

Конституційним Судом України прийнято
рішення від 11.07.2013 №7- рп/2013 у справі за
конституційним зверненням громадянина
щодо офіційного тлумачення положень
другого речення преамбули Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», згідно якого:
«Конституційний Суд України вважає за
необхідне піддати
конституційно-правовому аналізу
правовідносини зі сплати пені, що
виникають між фізичними особами -
споживачами та банками і іншими
фінансовими установами у
правовідносинах споживчого
кредитування.

Відповідно до частини четвертої статті
42 Конституції України держава захищає
права споживачів, здійснює контроль за
якістю і безпечністю продукції та усіх
видів послуг і робіт, сприяє діяльності
громадських організацій споживачів.

Свобода договору є однією із загальних
засад цивільного законодавства (пункт
З частини першої статті 3 Кодексу).
Згідно з частиною другою статті 627
Кодексу у договорах за участю фізичної
особи - споживача враховуються вимоги
законодавства про захист прав
споживачів. Особливості регулювання
відносин за договором про надання
споживчого кредиту встановлені
законом (частина третя статті 1054
Кодексу).

Як зазначено в положеннях пунктів 22, 23
статті 1, частини першої статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
від 12 травня 1991 року № 1023-ХІ1 з
наступними змінами (далі - Закон про
захист прав споживачів) споживач -
фізична особа, яка придбаває, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника; споживчий кредит - кошти, що
надаються кредитодавцем (банком або
іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до положень частин першої,
третьої статті 509, статей 526, 629 Кодексу
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання має
ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 11
Закону про захист прав споживачів між
кредитодавцем та споживачем
укладається договір про надання
споживчого кредиту, відповідно до
якого кредитодавець надає кошти
(споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

Кодексом також передбачено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком (частина перша статті 546).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(стаття 549 Кодексу). Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. Сторони
можуть домовитися про зменшення
розміру неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом
(частина друга статті 551 Кодексу).
Розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення (частина третя статті
551 Кодексу).

Таким чином, правовідносини про
надання споживчого кредиту є
договірними, до яких мають бути
застосовані, зокрема, як загальні
положення Кодексу про зобов'язання та
договір, так і приписи його частини
другої статті 627 щодо необхідності
врахування вимог законодавства про
захист прав споживачів.

Положеннями частин першої, другої
статті 18 Закону про захист прав
споживачів встановлено, що продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. В частинах третій, четвертій
статті 18 Закону про захист прав
споживачів наведено окремі
несправедливі умови договору, перелік
яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4
частини першої статті 21 Закону про
захист прав споживачів встановлено, що
для цілей застосування цього закону та
пов'язаного з ним законодавства про
захист прав споживачів права споживача
вважаються в будь-якому разі
порушеними, якщо порушується принцип
рівності сторін договору, учасником
якого є споживач.

Конституційний Суд України виходить з
того, що вимога про нарахування та
сплату неустойки за договором
споживчого кредиту, яка є явно
завищеною, не відповідає передбаченим
у пункті 6 статті 3, частині третій
статті 509 та частинах першій, другій
статті 627 Кодексу засадам
справедливості, добросовісності,
розумності як складовим елементам
загального конституційного принципу
верховенства права. Наявність у
кредитора можливості стягувати із
споживача надмірні грошові суми як
неустойку спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з
огляду на приписи частини четвертої
статті 42 Конституції України участь у
договорі споживача як слабкої сторони,
яка підлягає особливому правовому
захисту у відповідних правовідносинах,
звужує дію принципу рівності учасників
цивільно-правових відносин та свободи
договору, зокрема у договорах про
надання споживчого кредиту щодо сплати
споживачем пені за прострочення у
поверненні кредиту.

Цей висновок узгоджується з
положеннями Резолюції Генеральної
Асамблеї ООН «Керівні принципи для
захисту інтересів споживачів» від 9
квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено:
визнаючи, що споживачі нерідко
перебувають у нерівному становищі з
точки зору економічних умов, рівня
освіти та купівельної спроможності,
принципи захисту інтересів споживачів
мають, зокрема, за мету сприяти країнам
у боротьбі зі шкідливою діловою
практикою усіх підприємств на
національному та міжнародному рівнях,
яка негативно позначається на
споживачах.

Як зауважував Конституційний Суд
України, межі дії принципу свободи
договору визначаються законодавством
з урахуванням критеріїв
справедливості, добросовісності,
пропорційності і розумності. При цьому
держава має підтримувати на засадах
пропорційності розумний баланс між
публічним інтересом ефективного
перерозподілу грошових накопичень,
комерційними інтересами банків щодо
отримання справедливого прибутку від
кредитування і правами та
охоронюваними законом інтересами
споживачів їх кредитних послуг (абзац
третій підпункту 3.2 пункту 3
мотивувальної частини Рішення від 10
листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про
захист прав споживачів кредитних
послуг).

У наведених «Керівних принципах для
захисту інтересів споживачів»
визначено, що споживачі мають бути
захищені від таких зловживань, як
односторонні типові контракти,
виключення основних прав у контрактах
та незаконні умови кредитування
продавцями.

Захист від цих зловживань базується на
положеннях законодавства, зокрема
частини третьої статті 551 Кодексу,
відповідно до якої розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.
За практикою судів загальної
юрисдикції України істотними
обставинами в розумінні вказаних
положень Кодексу вважаються, зокрема,
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, а й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу (наприклад,
відсутність негативних наслідків для
позивача через прострочення виконання
зобов'язання).

Рішення Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене.

За таких обставин, суд вважає, що
законно та обґрунтовано зменшує розмір
неустойки до 0,17 грн. - заборгованості з
пені, 0,17 грн. - штрафу (фіксована
частина); 0,17 грн. штрафу (відсоток від
суми заборгованості), що складає
відповідно по 100% від суми
заборгованості за відсотками, оскільки
дана сума неустойки є справедливою та
відповідає її суті та призначенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Разом тим, відповідачем суду не надано
жодних належних та допустимих доказів
в заперечення позовних вимог, не
здобуто таких доказів і в ході судових
засідань.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини
справи, оцінивши зібрані у справі
докази, враховуючи, те, що розмір
неустойки значно перевищує розмір
заподіяних невиконанням зобов'язання
збитків, обставину погашення
заборгованості за кредитом, яка має
істотне значення, суд приходить до
висновку про зменшення розміру
неустойки та про те, що позовні вимоги в
іншій частині ґрунтуються на вимогах
закону, обставини справи підтверджені
певними засобами доказування, тому
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213 - 215, 218, 224, 225, 226 ЦПК
України, відповідно статей 3, 11, 15, 16, 22,
525, 526, 530, 546 - 551, 599, 610, 625, 634, 1046-1056
Цивільного кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Публічного акціонерного
товариства КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
"ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.

Стягнути на користь Публічного
акціонерного товариства КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК "ПРИВАТБАНК" з ОСОБА_2
заборгованість за договором №K2XRRJO2380448
від 06.10.2008 року у розмірі 0,17 грн.
заборгованості за відсотками; 0,17 грн.
заборгованості з пені; 0,17 грн. штрафу
(фіксована частина); 0,17 грн. штрафу
(відсоток від суми заборгованості).

Стягнути на користь Публічного
акціонерного товариства КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК "ПРИВАТБАНК" з ОСОБА_2 судові
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 0,01 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Апеляційна
скарга на рішення суду подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.
Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя
Петріщева І.В.