Справа № 288/1877/13-ц
Провадження № 2/288/48/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
смт.
Попільня

Попільнянський районний суд
Житомирської області в складі:

головуючого судді - Зленко А. В.,

при секретарі -
Кудрявцевій Т.В.

з участю:

прокурора - Кононової В.
В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача-
ОСОБА_15відповідача -
ОСОБА_2,

представників третіх осіб : Смірнова О.
П., Садовій Н. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Попільня
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, в інтересах малолітніх ОСОБА_5
та ОСОБА_6, треті особи: Орган опіки та
піклування Попільнянської селищної
ради Попільнянського району
Житомирської області, Орган опіки та
піклування Попільнянської районної
державної адміністрації, про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з
позовом про визнання осіб такими, що
втратили право на користування
житловим приміщенням, посилаючись на
те, що вона є власником будинку АДРЕСА_1,
на даний час в зазначеному будинку вона
проживає сама.

Позивачка зазначає, що крім неї за
адресою розташування вказаного
будинку проживала дружина її сина
ОСОБА_7 - ОСОБА_2, разом із своїми
малолітніми дітьми - ОСОБА_5
(ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2).

Позивачка вказує, що з 2010 року
подружні стосунки між її сином ОСОБА_7
та відповідачкою - ОСОБА_2 погіршилися і
в подальшому остання разом із своїм
дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 поїхали жити,
наскільки їй відомо, в м. Київ.

Позивачка зазначає, що незважаючи
на те, що відповідачі тривалий час не
проживають у її будинку, вони
продовжують перебувати на
реєстраційному обліку за адресою його
розташування.

Позивачка вказує, що оскільки
відповідачі у її будинку не проживають
більше одного року, не сплачують плату
за користування жилим приміщенням і
комунальні послуги, не несуть інших
витрат по утриманню будинку та не
приймають участі у спільному побуті,
вони вважаються такими, що втратили
право користування будинком.

Позивачка просить визнати
відповідачів такими, що втратили право
на користування вищевказаним житловим
будинком.

Позивачка та її представник в
судовому засіданні позов підтримували
та просили його задоволити, з тих
підстав, що відповідачка вже тривалий
час не проживає і не користується
приміщенням. В свою чергу, позивачка
наголошує, що не може вільно
розпоряджатися та користуватися своєю
власністю.

Відповідачка в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення позову.
Надала заперечення щодо позовних
вимог, в якому вказано, що в будинку
знаходяться їхні речі, вони регулярно
приїжджали і провідати мати свого
померлого чоловіка та бабусю її онуків.
Позивачу добре було відомо, що
відповідач виїхала до міста Києва, у
зв'язку із необхідністю пошуку роботи.
Відповідач вважає, що у позивача
відсутні будь-які докази, які
підтверджують наявності фактичного
місця її проживання та її малолітніх
дітей, або доказів послідуючої
реєстрації її та її дітей в іншому
житловому приміщенні, що могло б
гарантувати захист права дитини на
житло. Більш того, відсутність
відповідача у спірному будинку у
відповідності до положень ст. 71
Житлового Кодексу України, вважається
поважною, оскільки, виникла у зв'язку із
її працевлаштуванням у місті Києві.
Таким чином, вони, як відповідачі по
даній справі, не втратили інтерес до
спірного помешкання і не можуть бути
визнані судом такими, що втратили право
користування жилим приміщенням у
розумінні положень ст.71 Житлового
Кодексу України.

Представник третьої особи - Органу
опіки та піклування Попільнянської
селищної ради Попільнянського району
Житомирської області в судовому
засіданні у вирішенні спору поклався
на розсуд суду.

Представник третьої особи - Органу
опіки та піклування Попільнянської
районної державної адміністрації в
судовому засіданні просив не виселяти
дітей.

Прокурор в судовому засіданні
підтримав позовні вимоги, не
заперечував проти їх задоволення.

Суд, вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню, з наступних
підстав:

Відповідно до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 19.08.2008
року ОСОБА_1 є власником житлового
будинку розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

Як вбачається із будинкової книги,
в будинку за вищевказаною адресою
зареєстровані ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_3),
ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4), ОСОБА_5
(ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2).

Згідно свідоцтва про шлюб серії
НОМЕР_1 ОСОБА_7 16.11.2002 року уклав шлюб із
ОСОБА_2, після реєстрації шлюбу
прізвище останньої змінилося на
«ОСОБА_2».

Відповідно до свідоцтв про
народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_5
народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та серії НОМЕР_3
ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2, їх
батьками записані ОСОБА_7 та ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_4 ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

В довідці від 13.01.2014 року виданій
Київською філією ТОВ «Кримська Водочна
Компанія»вказано, що ОСОБА_2 працює на
фірмі ТОВ «Кримська Водочна Компанія»
з 18.10.2013 року на посаді мерчендайзера
відділу продаж міста Києва
стандартного роздрібу.

Згідно Акту складеного 17.09.2013 року
ОСОБА_2 та її малолітні діти: ОСОБА_5
(ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2),
які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1
не проживають, за вказаною адресою
домогосподарство з зазначеного
періоду не відвідують.

Відповідно до Акту обстеження
житлово-побутових умов проживання
ОСОБА_1, від 11.03.2014 року, яка проживає за
адресою: АДРЕСА_1, на момент обстеження
ОСОБА_2 та її малолітні діти не
проживають за адресою АДРЕСА_1.

Згідно листа Попільнянської ЦРЛ № 492
від 08.04.2014 року ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4) та
діти : ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_6
(ІНФОРМАЦІЯ_2) з травня 2012 року по даний
час за медичною допомогою не
зверталися, медична допомога їм не
надавалась.

Відповідно до довідки № 26 від
21.03.2014 року ОСОБА_5 дійсно навчається у
1-Б класі спеціалізованої школи І-ІІІ
ступенів з поглибленим вивченням
української мови та літератури № 260
міста Києва.

В довідці від 26.02.2014 року виданих
Попільнянською ЦРЛ вказано, що ОСОБА_6
(ІНФОРМАЦІЯ_2) та ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1)
під наглядом Попільнянської дитячої
консультації не перебувають.

Відповідно до довідки № 9 від 25.03.2014
року ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2) відвідує
дошкільний навчальний заклад № 196 з
08.04.2013 року.

Під час слухання справи були
допитані свідки (ОСОБА_12, ОСОБА_13.), які
зазначили, що не бачили на території
домогосподарства позивачки,
відповідачку близько двох років. Діти
відвідували домогосподарство, однак,
дуже рідко і без матері.

В свою чергу, відповідачка в
судовому засіданні підтвердила той
факт, що вона виїхала до міста Києва для
працевлаштування.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 405
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України)член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом

При тимчасовій відсутності наймача
або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців. Визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку (ч.1 ст.71,
72 Житлового Кодексу України(далі - ЖК
України).

Так, нетривалі, періодичні
відвідування будинку, за місцем
реєстрації не свідчать про постійність
проживання за вказаною адресою, і при
цьому не можуть переривати
встановлений ч.2 ст. 405 ЦК України та ст.
71 ЖК України, строк відсутності за
місцем проживання без поважних причин,
в той час діти відвідували дошкільний
навчальний заклад в м. Києві, а не за
місцем реєстрації.

Посилання відповідача в
запереченнях на позов, на те, що зняття
її та дітей з реєстрації місця
проживання в будинку позивача може
вплинути на обмеження їхніх прав не
ґрунтується на вимогах Закону, так як
відповідно до ст. 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання» реєстрація місця
проживання, це внесення інформації до
Єдиного державного демографічного
реєстру про місце проживання або місце
перебування особи із зазначенням
адреси, за якою з особою може вестися
офіційне листування або вручення
офіційної кореспонденції, а відповідно
до ч.2 ст. 2 цього ж Закону реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не можуть бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Крім того, під час розгляду справи
було з'ясовано, що в с. Парипси,
Попільнянскього району та в м. Києві
проживають рідні сестри відповідачки,
в яких вона періодично проживала, що не
заперечувала і сама відповідачка.

Так, відповідачка влаштувалася на
роботу в м. Києві та влаштувала там
своїх малолітніх дітей в дошкільному
навчальному закладі та школі.

В свою чергу, посилання відповідачки
на вимоги п.2 ч.3 ст. 71 ЖК України, так як
вона працює в м. Києві, і за нею, як за
тимчасово відсутньою зберігається
жиле приміщення у випадку тимчасового
виїзду з постійного місця проживання
за умовами і характером роботи,
протягом усього часу виконання цієї
роботи, є безпідставним.

Норми п.2 ч.3 ст. 72 ЖК України
визначають відсутність за місцем
проживання саме за умовами і
характером роботи. Відповідачкою не
доведено з посиланням на конкретні
докази того, що характер та специфіка
її роботи заважає їй жити або
відвідувати місце її реєстрації, а
також, неможливості дітям відвідувати
заклади освіти за місцем реєстрації.

Також, відповідачкою не надано
доказів порушення прав малолітніх
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 даним позовом.
Відповідачка, як мати малолітніх
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, самостійно,
добровільно обрала місце проживання
для себе та дітей, яке не є місцем її
реєстрації, влаштувала своїх дітей,
відповідно до віку кожного, як у
дошкільний навчальний заклад та і до
школи, надає їм відповідне медичне
обслуговування, таким чином діти
користуються всіма соціальними та
матеріальними благами.

В свою чергу, наявність речей та
одягу дітей відповідачки на горищі
будинку та в літній кухні позивачки, не
спростовує заявлених в позовній заяві
обставин. Крім того, одяг та речі
знаходяться на горищі та в літній кухні
в мішку, а не в кімнатах будинку, що
свідчить про тривале не проживання в
будинку відповідачки з дітьми.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України «Кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності»
право приватної власності є
непорушним.

Так, позивачкою доведено той факт, що
в зв'язку з реєстрацією відповідачки з
дітьми, створює їй перешкоди в
користуванні своєю власністю
(будинком). Позивачці було повідомлено
про ненадання субсидії, в зв'язку з
відсутністю даних про доходи
відповідачки (копія повідомлення від
12.05.2014 №547).

Нормами ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідачкою не доведено ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх заперечень.

Враховуючи вищезазначене, суд
дійшов висновку про те, що відповідачка
разом з дітьми більше року не проживає
в будинку позивачки без поважних
причин, а тому, втратила право
користуватися житловим приміщення.

Зазначені обставини в їх системному
зв'язку свідчать, що ОСОБА_2
(ІНФОРМАЦІЯ_4), ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та
ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2) належить визнати
такими, що втратили право на
користування житловим будинком, який
розташований в смт. Попільня по вул.
Якіра, 12 Попільнянського району
Житомирської області, а тому позов
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст. ст..3,
10, 57, 60, 76, 212-215 ЦПК України; ст.71, 72 ЖК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4),
ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_6
(ІНФОРМАЦІЯ_2) такими, що втратили право
на користування житловим будинком,
який розташований у АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційнаскарга на рішення
суду подається до Апеляційного суду
Житомирської області через
Попільнянськийрайонний суд протягом
десяти днів з дня йогопроголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
булиприсутні у судовому засіданніпід
час проголошення судового рішення,
можуть подати
апеляційнускаргупротягом десяти днів
з дня отриманнякопіїцьогорішення.

Суддя Попільнянського

районного суду
Зленко А. В.