АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: 22ц/791/2045/14
Головуючий в суді І інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року липня місяця 15 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової
Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Бараш Ю. М.

з участю адвоката: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_5 на
рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 30 квітня 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя
особа - приватний нотаріус
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 про визнання договорів
недійсними та стягнення грошових
коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа -
приватний нотаріус Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
про визнання договорів недійсними та
стягнення грошових коштів, зазначаючи,
що 12 листопада 2012 року та 30 серпня 2013
року між нею - покупцем та ОСОБА_6 -
продавцем укладено нотаріально
посвідчені попередні договори про те,
що 31.12.2013 року вони укладуть
нотаріально посвідчений договір
купівлі - продажу частини житлового
будинку АДРЕСА_1

На виконання умов договору вона
передала відповідачці за договором від
12.11.2012 року 2000 доларів США, що є
еквівалентом 16480 грн., та 15000 доларів
США, що еквівалентно 123600 грн. за
договором від 30.08.2013 року.

Відповідно до п.2 укладених договорів
зазначено, що частина житлового
будинку, що є предметом договору
належить на праві приватної власності
ОСОБА_6 та отримана нею у спадщину.

Враховуючи, що факт наявності у
продавця правовстановлюючих
документів на нерухоме майно
закріплений попередніми нотаріально
посвідченими договорами в неї не
виникало сумнівів у тому, що
відповідачка є законним власником
нерухомого майна, що є предметом
договору, однак до теперішнього часу
ОСОБА_6 не виконала умов договору, не
оформила своє право власності на
нерухоме майно та відповідно не уклала
договір купівлі - продажу.

З огляду на викладене, положення ст.230
ЦК України та те, що відповідачка
навмисно ввела її в оману щодо
обставин, які мають істотне значення, а
саме: щодо наявності у неї права
власності на частину житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, позивачка просила суд визнати
недійсними попередні договори від
12.11.2012 року та від 30.08.2013 року укладені
між нею і ОСОБА_6 та стягнути на її
користь із ОСОБА_6 135830 грн., що є
еквівалентом 17000 доларів США.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 30 квітня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, який діє
від імені ОСОБА_5 просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та нормам
матеріального права.

Зокрема, суд першої інстанції не
врахував, що укладаючи попередні
договори ОСОБА_6 зазначала, що вона є
власником нерухомого майна, однак
право власності на спірне нерухоме
майно визнано за нею судовим рішенням
від 29.10.2013 року.

У письмових запереченнях на подану
апеляційну скаргу ОСОБА_8, яка діє від
імені ОСОБА_6 її доводів не визнала,
рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Судом установлено, що 12 листопада 2012
року та 30 серпня 2013 року між ОСОБА_5-
покупцем та ОСОБА_6 - продавцем укладено
попередні договори про те, що 31.12.2013
року вони укладуть нотаріально
посвідчений договір купівлі - продажу
частини житлового будинку АДРЕСА_1

Продаж частини будинку за домовленістю
сторін повинен бути вчинений за 206000
грн., що є еквівалентом 25000 доларів США
по курсу визначеному сторонами на час
укладення цього договору, а саме 8,28 грн.
за один долар США.

В рахунок майбутнього повного
розрахунку за придбання вищевказаної
частини будинку АДРЕСА_1 у м. Херсоні,
ОСОБА_5 передала, а ОСОБА_6 прийняла за
договором від 12.11.2012 року 2000 доларів
США, що є еквівалентом 16480 грн., та 15000
доларів США, що еквівалентно 123600 грн.
за договором від 30.08.2013 року.

У визначений попереднім договором
строк, сторонами договір купівлі -
продажу не укладений.

Не бажаючи укладати договір купівлі -
продажу ОСОБА_5 зазначала, що ОСОБА_6
навмисно ввела її в оману відносно
наявності в неї права власності на
частину житлового будинку на момент
укладення попередніх договорів, а своє
право на спадщину вона визнавала в
судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.635 ЦК України
зобов'язання, встановлені попереднім
договором, припиняються, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором, або якщо жодна із сторін не
направить другій стороні пропозицію
про його укладення.

Частиною другою зазначеної вище норми
права визначено, що сторона, яка
необґрунтовано ухиляється від
укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства.

Не порушуючи питання про стягнення
збитків ОСОБА_6 вважає, що вона вправі
утримувати і звернути у свою користь
отримані від позивачки авансові
платежі, посилаючись на умови
попередніх договорів, однак спірна
грошова сума в розмірі 17000 доларів США
за умовами договорів визначена
сторонами не як завдаток, а як аванс,
який відповідно до діючого в Україні
законодавства у випадку не укладення
основного договору підлягає
поверненню покупцеві.

Такий правовий наслідок порушення
зобов'язання, як залишення грошових
коштів у кредитора, передбачений ч.1
ст.571 ЦК України лише для завдатку, яким
спірна грошова сума не є.

Окрім того, наведена вище норма
матеріального права, як відшкодування
збитків та право кредитора залишити
завдаток, передбачена лише у випадках,
якщо порушення зобов'язання сталося з
вини боржника, яким у спірних
правовідносинах є позивач.

Однак, позивачем доведено, що вона не
була попереджена відповідачем про те,
що на момент укладення попередніх
договорів право останньої на
відчуження нею майна не було
підтверджено правовстановлюючими
документами і що це право буде нею
підтверджуватися у судовому порядку.

Враховуючи, що зазначені обставини є
суттєвими і могли вплинути на наміри
позивача придбати спірне нерухоме
майно колегія суддів вважає, що
передбачених законом та умовами
договорів підстав для відмови у
поверненні позивачці сплачених нею за
частину житлового будинку грошових
коштів, зважаючи, також на те, що їх
розмір є більшим від 50% ціни частини
будинку, колегія суддів приходить до
висновку що рішення суду в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
про стягнення грошових коштів підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про задоволення
позовних вимог із наведених вище
підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України
на користь позивача підлягає
стягненню понесені нею та
документально підтверджені судові
витрати в сумі 2259грн. (а. с. 1-2,т.1, 20-21т.2).

Що стосується позовних вимог в частині
визнання недійсними попередніх
договорів, колегія суддів погоджується
із висновком суду першої інстанції про
те, що відсутні правові підстави
вважати, що попередні договори
укладалися відповідачкою з наміром
ввести ОСОБА_5 в оману і такі факти в
судовому засіданні не доведені.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині не ґрунтуються на законі,
належних доказах і як такі, що висновки
суду не спростовують, підлягають
відхиленню.

Отже, враховуючи наведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення в цій частині ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права і підстави для
його скасування і ухвалення нового про
визнання недійсними попередніх
договорів відсутні.

На підставі викладеного, ст.635 ЦК
України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який
діє від імені ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 30 квітня 2014 року в
частині відмови у стягненні грошових
сум скасувати і ухвалити нове.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
135830 грн., що є еквівалентом 17000 доларів
США, а також судові витрати в сумі 2259
грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно з дня
його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів, шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: