Справа № 188/1980/13-ц
Провадження № 2/188/16/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2014 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Бурди П.О.,

при секретарі - Хандрига Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа - відділ Держкомзему у Петропавлівському районі Дніпропетровської області, третя особа - ОСОБА_2, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та про визнання права користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Петропавлівської районної державної адміністрації, Дмитрівської сільської ради, третя особа на стороні відповідачів - управління Держземагенства у Петропавлівському районі Дніпропетровської області про визнання недійсними рішення загальних зборів колгоспу імені Чкалова, державного акту на земельну ділянку, скасування державної реєстрації державного акту на земельну ділянку, зобов'язання вчинити певні дії.

До початку розгляду справи по суті позивачка подала уточнений позов до територіальної громади в особі Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа - відділ Держкомзему у Петропавлівському районі Дніпропетровської області, третя особа - ОСОБА_3, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та про визнання права користування земельною ділянкою.

Ухвалою суду від 04.07.2014 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, долучено спадкоємицю ОСОБА_3 - ОСОБА_2.

В обгрунтування позову позивачка зазначає, що домоволодіння АДРЕСА_1 належало ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 04.10.1988 р за №121, яке було видано виконавчим комітетом Петропавлівської селищної ради народних депутатів Дніпропетровської області та було зареєстровано у Павлоградському бюро технічної інвентаризації. Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,47 га.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину, виданим 16.01.1991 року державним нотаріусом Петропавлівської державної нотаріальної контори, спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_1, дочка померлої, яка прийняла спадщину, що складається з грошового вкладу та житлового будинку літ. «А» та наступними господарськими та побутовими будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», сарай літ. «В», колодязь літ. «К», огорожа позн. 1-3, що розташовані на земельній ділянці, яка належить колгоспові.

Позивачка стверджує, що з моменту прийняття спадщини та до цього моменту позивачка користується успадкованим нерухомим майном, розташованим на земельній ділянці площею 0,47 га по АДРЕСА_1, яке належить до територіальної громади Дмитрівської сільської ради.

Позивачка вважає, що дані правовідносини виникли до набрання чинності Земельним кодексом України, який був введений в дію 15 березня 1991 року, і регулювалися Земельним кодексом УРСР від 08.07.1970 року.

Посилаючись на норми статтей 13, 20, 25 Земельного кодексу УРСР, позивачка дійшла висновку, що станом на 16 січня 1991 року в погосподарській книзі сільської ради повинно бути зазначено, що ОСОБА_1 є землекористувачем земельної ділянки площею 0,47 га, яка розташована по АДРЕСА_1 Вона стверджує, що вказаний факт встановлено постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18.05.2010 р по справі №2-а-1/10.

На думку позивачки, станом на 15.03.1991 року, тобто на момент набрання чинності Земельним кодексом України 1990 року, в користуванні ОСОБА_1 знаходилася земельна ділянка площею 0,47 га. Виходячи з припису ст.56 ЗК України 1990 року, позивачка звернулася до відповідача для оформлення правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку та довідалася, що 0,22 га земельної ділянки у неї вилучено та передано у приватну власність ОСОБА_3, в зв'язку з чим позивачка змушена була звертатися за захистом свого порушеного права до суду з позовом про визнання неправомірним рішення Дмитрівської сільської ради про вилучення у неї земельної ділянки розміром 0,22 га, яка розташована по АДРЕСА_1, визнати протиправною бездіяльність Дмитрівської сільської ради щодо розгляду питання про захист її порушеного права, викликаного неправомірним вилученням земельної ділянки розміром 0,22 га та зобов'язати Дмитрівську сільську раду розглянути питання щодо надання їй земельної ділянки розміром 0,22 га, яка розташована по АДРЕСА_1

Постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18.05.2010 р по справі №2-а-1/10 частково задоволено позов та зобов'язано Дмитрівську сільську раду Петропавлівського району Дніпропетровської області належним чином розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання їй у користування земельної ділянки розміром 0,47 га по АДРЕСА_1. На виконання судового рішення на сесії Дмитрівської сільської ради було прийняте рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні в користування земельної ділянки розміром 0,47 га по АДРЕСА_1, в зв'язку з тим, що 0,22 га вказаної земельної ділянки знаходиться у приватній власності у ОСОБА_3 на підставі державного акту.

Державний акт на право приватної власності на землю серія ДП, який видано 16.11.1996 р на ім'я ОСОБА_3 на право власності на земельну ділянку площею 0,1840 га, що розташована в с.Олефірівка, як вважає позивачка, є недійсним з огляду на наступне.

ОСОБА_1, яка є користувачем земельної ділянки площею 0,47 га, що розташована по АДРЕСА_1, не надавала згоди на вилучення з її користування земельної ділянки площею 0,22 га за вказаною адресою, не підписувала, як сумісний землекористувач, акт встановлення меж земельної ділянки, що надається у приватну власність ОСОБА_3 Більш того, до відома ОСОБА_1 в той час взагалі не було доведено, що частина земельної ділянки, якою вона користується, вилучається та передається у власність іншій особі.

Рішення виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради народних депутатів від 09.09.1995 р №63 «Про передачу земельних ділянок громадянам сільської ради у приватну власність», яким передано земельну ділянку площею 0,25 га в АДРЕСА_1 ОСОБА_3 у приватну власність взагалі не може бути прийнято судом до уваги, в зв'язку з наступним. По-перше, вказане рішення не містить точної адреси земельної ділянки, яка передається у власність ОСОБА_3, тому є незрозумілим чому та хто вирішив, що саме земельна ділянка, якою користується позивачка, є предметом вказаного рішення. По-друге, вказане рішення виконкому датовано 09 вересня 1995 року, а розпечатано на бланку, який виготовлено у 1996 р, про що свідчать типографські реквізити внизу цього бланку. Отже, вказане рішення виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради народних депутатів від 09.09.1995 р №63 викликає сумнів у його дійсності та, взагалі, у його існуванні.

Позивачка стверджує, що з січня 1991 року на законних підставах користується земельною ділянкою площею 0,47 га, що розташована по АДРЕСА_1, оскільки вона успадкувала нерухоме майно, яке розташоване на вказаній земельній ділянці, зокрема, у спадкове майно входять огорожі, позначені на технічному плані 1-3, які розташовані саме на спірній ділянці та знаходяться там до цього часу. Вказане свідчить, що позивачка тривалий час користується спірною земельною ділянкою, фактично ніякого вилучення частки цієї ділянки не було, що також свідчить про незаконність Державного акту на право приватної власності на землю серія ДП, який видано 16.11.1996 року на ім'я ОСОБА_3.

Посилаючись на пункт 6 Перехідних положень ЗК України 2001 року, позивачка стверджує про законність користування нею земельною ділянкою площею саме 0,47 га і вважає будь-яке вилучення частини цієї земельної ділянки незаконним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Згідно з ст. ст. 81, 116, 118, 125 ЗК України наявність не скасованих у встановленому законом порядку державного акту на право власності на земельну ділянку є прямою перешкодою як для ініціювання позивачкою, так і для вирішення сільською радою питання про наявність підстав для одержання позивачем у власність земельної ділянки, яка юридично, (але не фактично) не є вільною.

Предмет спору між позивачем і відповідачами полягає в порушенні з боку відповідачів чинного законодавства України, оскільки сільська рада не визнає за позивачем право на користування земельною ділянкою, що прийнята у порядку спадкування і тим самим перешкоджає позивачці в реалізації законного права на користування земельною ділянкою.

Рішенням 8 сесії VI скликання Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 15.06.2011 року відмовлено ОСОБА_1 у надані земельної ділянки розміром 0,47 га у користування для ведення присадибного господарства по АДРЕСА_1 в зв'язку з тим, що частина цієї земельної ділянки знаходиться у приватній власності гр.ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ДП, який видано 16.11.1996 р. Вказане свідчить, на думку позивачки, що строк позовної давності за захистом порушеного права не пропущено.

На підставі викладеного та 13, 55 Конституції України, ст.15 ЦК України, ст.ст.13, 20, 25 ЗК УРСР, ЗК України, ст. ст. 81, 116, 118, 125, 152, пунктів 6 та 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року, позивачка просить:

-визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серія ДП, який видано 16.11.1996 р на ім'я ОСОБА_3 на право власності на земельну ділянку площею 0,1840 га, що розташована в с.Олефірівка Петропавлівського району Дніпропетровської області;

-визнати за ОСОБА_1 право користування на земельну ділянку розміром 0,47 га, що розташована по АДРЕСА_1

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, просили задовольнити.

В подальшому представник позивача подав до суду письмову заяву про закінчення розгляду справи без його участі.

Представник відповідача 1 Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області в судовому засіданні позов не визнала, подала до суду письмові заперечення, в яких зазначила, що відповідно до погосподарських книг сільської ради ОСОБА_1 має житловий будинок в АДРЕСА_1, який перейшов їй у спадщину в 1991 році від померлої матері ОСОБА_4. При даному житловому будинку була і земельна ділянка в розмірі 0,47 га. Згідно земельно - кадастрової книги колгоспу імені Чкалова рішенням загальних зборів колгоспу ім. Чкалова (протокол № 3 від 10.03.1991 року) за ОСОБА_1 було закріплено земельну ділянку в розмірі 0, 25 га для обслуговування житлового будинку. Решту земельної ділянки, що перевищує 0,25 га, Дмитрівською сільською радою було надано ОСОБА_3 для будівництва будинку. Відповідно до заяви ОСОБА_3 рішенням Дмитрівської сільської ради № 63 від 09.09.1995 року виділену йому земельну ділянку передано в приватну власність. ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 з 1995 року. Прибула вона згідно даних погосподарських книг з Київської області, за свідченнями постійних жителів с. Олефірівка ОСОБА_1 протягом понад 20 років за вказаною адресою не проживає і обробленням землі не займається, до 1995 року земельна ділянка ОСОБА_1 і та, що була поруч, не оброблялися, заростали карантинними бур'янами, або оброблялися далекими родичами покійної ОСОБА_4. Земельна ділянка в даний теж обробляється її далекими родичами. Рішення про вилучення земельної ділянки у ОСОБА_1 сільською радою не приймалось, згідно даних земельно -кадастрової книги колгоспу ім. Чкалова земельна ділянка з 0,47га змінилась на 0,25 га на підставі рішення загальних зборів колгоспу ім. Чкалова ( протокол № 3 від 10.03.1991 року).

Посилаючись на норми ст.ст.13, 20, 36, 64, 65, 66, 70, 78, 81, 106-1 ЗК УРСР 1970 року, ст.ст.30, 67, 56, 22 ЗК України 1990 року, представник відповідача 1 вважає, що згідно з ЗК УРСР 1970 року розмір земельної ділянки позивачки має становити 0,15 га, бо вона не була зареєстрована на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області і не була членом розташованого там колгоспу імені Чкалова на день прийняття спадщини померлої ОСОБА_4, крім того позивачкою пропущено строк позовної давності (а.с.127-132).

В подальшому представник відповідача 1 подала до суду письмову заяву про закінчення розгляду справи без її участі.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що відповідач 2 не вчиняв ніяких протиправних дій щодо спірної земельної ділянки і позивачка щодо відповідача 2 не заявила конкретних позовних вимог.

В подальшому відповідач 2 подав до суду письмову заяву про закінчення розгляду справи без участі його представника.

Представник третьої особи в судовому засіданні позов не визнала, подала до суду письмову заяву про закінчення розгляду справи без її участі.

Третя особа ОСОБА_2 позов не визнала, подала свої письмові пояснення, в яких зазначила, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, якому згідно Державного акту про право приватної власності на землю (не від 16.11.1996 року, як зазначено у позові, а від 13.11.1996 року) належала приватизована земельна ділянка площею 0,1840 га в с.Олефірівка Петропавлівського району, був її чоловіком.

В зв'язку зі смертю ОСОБА_3 відкрилась спадщина і вищевказана земельна ділянка являлась її частиною.

Окрім ОСОБА_2, спадкоємцями за законом являлись також діти померлого - ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Так як між спадкоємцями не було узгодженості і виникали спори з приводу спадкового майна, в тому числі і з приводу вищевказаної земельної ділянки, в період з 2007 року по 2012 рік ці спори неодноразово вирішувались в судовому порядку (копії судових рішень, а саме: рішень Павлоградського міськрайонного суду від 03.10.2007 року, 12.04.2011 року, 22.08.2012 року, апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.11.2008 року, до письмових пояснень додаються).

Згідно останнього рішення Павлоградського міськрайонного суду від 22.08.2012 року, яке ніким не оскаржено і набрало чинності, право власності на приватизовану земельну ділянку в с.Олефірівка Петропавлівського району, про яку йдеться мова у позові ОСОБА_1, визнано за третьою особою ОСОБА_2.

На її думку, на даний час оскаржуваний Державний акт про право приватної власності на землю немає ніякої юридичної сили і навіть у разі визнання судом його недійсним не вирішить питання по суті щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання права користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1

Вона повністю погоджується з викладеним в запереченні проти позову ОСОБА_1 відповідача 1 Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району і в повному обсязі підтримує його заперечення.

Третя особа ОСОБА_2 вважає, що при прийнятті рішення №63 від 09.09.1995 року про передачу безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки та видачі йому державного акту на право власності на землю в с.Олефірівка, будь-яких порушень закону допущено не було. Рішення приймалось відповідно до діючого на той час законодавства і про визнання цього рішення та вищевказаного Державного акту про право приватної власності на землю недійсними з заявами до суду ніхто, в тому числі і ОСОБА_1, на протязі більше як 17 років (з 13.11.1996 року - дата видачі Державного акту по 25.12.2013 року - дата подачі ОСОБА_1 позову до суду), не звертався, тому третя особа заявляє про сплив позовної давності і на цій підставі просить у позові відмовити.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та їх представників, вивчивши матеріали даної цивільної справи № 188/1980/13-ц за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, Петропавлівської районної державної адміністрації, третя особа - управління Держземагенства у Петропавлівському районі Дніпропетровської області, третя особа - ОСОБА_2, цивільної справи № 0432/2860/2012 за позовом ОСОБА_1 до Петропавлівської районної державної адміністрації, Дмитрівської сільської ради про скасування державної реєстрації державного акту на земельну ділянку, визнання недійсним державного акту на земельну ділянку, адміністративної справи № 2-а-1/10 за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради про визнання неправомірним рішення про вилучення земельної ділянки, дослідивши наявні у даній справі докази, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 була власником домоволодіння АДРЕСА_1, що належало їй на підставі свідоцтва про право власності від 04.10.1988 р за №121, яке було видано виконавчим комітетом Петропавлівської селищної ради народних депутатів Дніпропетровської області та було зареєстровано у Павлоградському бюро технічної інвентаризації, і користувалася присадибною земельною ділянкою площею 0,47 га для обслуговування жилого будинку та інших потреб, як член колгоспного двору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Відповідно до ст. 563 Цивівльного кодексу Української РСР, чинної на час виникнення цих правовідносин, після її смерті, як останнього члена колгоспного двору, відкрилася спадщина.

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину від 16.01.1991 року, яке видано державним нотаріусом Петропавлівської державної нотаріальної контори, спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є донька померлої позивачка ОСОБА_1.

Згідно з вказаним свідоцтвом ОСОБА_1 прийняла спадщину, яка складається з грошового вкладу та житлового будинку літ. «А» та наступними господарськими та побутовими будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», сарай літ. «В», колодязь літ. «К», огорожа позн. 1-3, що розташовані на земельній ділянці, яка належить колгоспові.

Зазначені обставини підтверджуються копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.24-25), копією технічного паспорту, складеного 07.09.1988 року (а.с.18-23), копією постанови Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18.05.2010 року по адміністративній справі № 2-а-1/10 (а.с.29-34), копією сторінок земельно-кадастрової книги колгоспу імені Чкалова, яка була оглянута в судовому засіданні (а.с.91,93,94,133, 135,137-138).

Отже, дані правовідносини регулювалися Земельним кодексом (далі - ЗК) Української РСР , введеним в дію Законом від 08.07.1970 року.

Згідно з статтею 13 вказаного кодексу землекористувачами визнано: колгоспи, радгоспи, інші сільськогосподарські державні, кооперативні, громадським підприємства, організації і установи; промислові, транспортні, інші несільськогосподарські державним, кооперативні, громадські підприємства, організації і установ; громадяни СРСР.

Відповідно до ст.20 ЗК Української РСР право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Стаття 63 ЗК Української РСР передбачала, що кожний колгоспний двір має право на присадибну земельну ділянку, яка надається в порядку і в межах норм, передбачених статутом колгоспу.

Присадибна земельна ділянка надається для будівництва

житлового будинку, господарських будівель, під город, сад та на

інші потреби. До присадибної ділянки входить вся площа, в тому

числі і зайнята будівлями.

Присадибна ділянка не може передаватися в користування іншим

особам або оброблятися з застосуванням найманої праці.

Право колгоспного двору на присадибну ділянку засвідчується

записом в земельній шнуровій книзі колгоспу.

Згідно з ст.70 ЗК Української РСР набуття права власності на жилий будинок і господарські будівлі, належні до цього колгоспному двору, не дає права на користування присадибною земельною ділянкою в розмірі, яким користувався колгоспний двір.

Надання присадибних земельних ділянок членам колгоспу, які

набули право власності на жилий будинок і господарські будівлі,

провадиться в порядку, визначеному статтями 63, 64 цього Кодексу.

Якщо особа, яка набула право власності на жилий будинок і

господарські будівлі, не є колгоспником, земельна ділянка їй може

бути надана в порядку і розмірах, передбачених статтями 77, 78 і

1061 цього Кодексу.

ОСОБА_1 не була колгоспницею, отже, земельна ділянка їй могла

бути надана в порядку і розмірах, передбачених статтями 77, 78 і

1061 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.77 ЗК Української РСР робітникам, службовцям, пенсіонерам та інвалідам, які проживають у сільській місцевості, при наявності вільних присадибних земель у колгоспах, радгоспах, інших державних сільськогосподарських підприємствах, організаціях і установах, присадибні ділянки можуть надаватися відповідно за рішенням загальних зборів членів колгоспу (зборів уповноважених) або адміністрації радгоспу, підприємства, організації чи установи, затверджуваним виконавчим комітетом сільської Ради народних

депутатів.

Згідно зі ст.78 ЗК Української РСР робітники, службовці і інші громадяни, які проживають у сільській місцевості, користуються присадибними земельними ділянками, включаючи площу, зайняту будівлями, у таких розмірах:

1) постійні робітники, спеціалісти та службовці радгоспів і

лісових господарств - не більше 0,40 гектара, а на поливних землях

і в радгоспах Південного берега Криму - не більше 0,15 гектара на

сім'ю; за робітниками радгоспів, які постійно проживають на

території цих господарств, але працюють в них сезонно за

неможливістю надати їм постійну роботу, присадибні ділянки

зберігаються в таких же розмірах, як і за постійними робітниками;

2) спеціалісти сільського і водного господарства, які

працюють в сільськогосподарських і водогосподарських

підприємствах, організаціях, установах і проживають у сільській

місцевості, робітники і службовці учбових, дослідних, підсобних,

відгодівельних та інших сільськогосподарських підприємств і

організацій, сільські вчителі, медичні та фармацевтичні працівники

з спеціальною освітою, які проживають і працюють у сільській

місцевості, а також робітники і службовці підприємств зв'язку,

розташованих в сільській місцевості, - не більше 0,25 гектара, а

на поливних землях - не більше 0,13 гектара на сім'ю;

3) всі інші робітники і службовці, які проживають у сільській

місцевості, але не працюють у сільському господарстві, - не більше

0,15 гектара, а на поливних землях - не більше 0,08 гектара на

сім'ю.

Стаття 106-1 ЗК Української РСР визначала, що перехід права власності на жилий будинок, розташований у сільському населеному пункті, не тягне за собою переходу права користування присадибною земельною ділянкою. Надання присадибної земельної ділянки особі, до якої перейшло право власності на жилий будинок, провадиться на загальних підставах відповідно до вимог цього Кодексу.

У випадках переходу в спадщину права власності на

розташований у сільському населеному пункті жилий будинок до

спадкоємців, якщо вони не мають права на одержання в установленому

порядку присадибної земельної ділянки, а також придбання

громадянами, які постійно проживають у містах і селищах міського

типу, жилого будинку в сільській місцевості для сезонного або

тимчасового проживання або наявності у них у цій місцевості

жилого будинку на праві особистої власності, який вони бажають

використовувати для зазначеної мети, цим особам надається у

користування земельна ділянка для утримання жилого будинку і

виробництва сільськогосподарської продукції в порядку і розмірах,

що визначаються законодавством Союзу РСР.

На підставі аналізу норм ЗК Української РСР суд вважає, що позивачка могла отримати в користування земельну ділянку площею не більше 0,15 га.

Однак, постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18.05.2010 року по адміністративній справі № 2-а-1/10 (а.с.29-34) встановлено, що рішення загальних зборів колгоспників колгоспу імені Чкалова №3 від 10.03.1991 року, на яке посилається відповідач 1 як підставу зменшення розміру спірної земельної ділянки, відсутнє як у відповідача 1, так і в архівному відділі відповідача 2.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не надали цього рішення відповідачі і по даній цивільній справі, що свідчить про його відсутність.

Таким чином, уповноважений за ЗК Української РСР орган не встиг прийняти ніякого рішення стосовно земельної ділянки, якою користувалася позивачка або з її дозволу її родичі, і вона продовжувалася користуватися цією земельною ділянкою, на якій була розташована успадкована нею садиба - житловий будинок з господарськими будівлями, в попередньому розмірі 0,47 га.

Тим часом з 15.03.1991 року набрав чинності Земельний кодекс України, введений в дію Постановою від 18.12.90 року, (далі -ЗК України 1990 року).

Відповідно до ст.30 ЗК України 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Стаття 67 цього Кодексу передбачала, що громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.

Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого

будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)

повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25

гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів

колективних сільськогосподарських підприємств і працівників

радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара.

Отже, на підставі норм цього ЗК Украни позивачка мала право на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) в розмірі 0,25 га, що підтверджується записами у погосподарській книзі відповідача 1 (а.с.92,134,136).

Для вирішення питання про виділ їй частини земельної ділянки, яка перевищувала цей розмір, для інших потреб у користування чи власність, їй потрібно було звернутися до відповідача 1 в порядку, передбаченому ЗК України 1990 року.

Позивачка не надала суду доказів про таке звернення.

Статтею 120 Земельного кодексу України, який введений в дію Законом від 25.10.2001 року (далі - ЗК України 2001 року) передбачено наступне:

1. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

2. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені, зокрема, п. "а" частини третьої ст. 152 ЗК України 2001 року, якою встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Пункт 6 Перехідних положень ЗК України 2001 року визначає, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Проте, обов'язок переоформлення права користування земельною ділянкою, який міститься у п. 6 Перехідних положень ЗК України, визнаний неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року.

Пунктом 7 Перехідних положень цього кодексу визначено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Рішенням виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 17.09.1994 року ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка для будівництва індивідуального жилого будинкув в розмірі 0,25 га в АДРЕСА_1 біля ОСОБА_7

Рішенням виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 09.09.1995 року №63 ОСОБА_3 була передана у приватну власність земельна ділянка в с.Олефірівка для будівництва жилого будинку в розмірі 0,25 га.

Зазначені обставини підтверджуються копіями витягів з вищевказаних рішень, наданих архівним відділом Петропавлівської районної державної адміністрації (відповідача 2) (а.с.139, 140, 166).

На підставі рішення виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 09.09.1995 року №63 ОСОБА_3 13.11.1996 року був виданий державний акт на право приватної власності на землю серія ДП без № на право власності на земельну ділянку площею 0,1840 га, що розташована в с.Олефірівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, призначену для обслуговування жилого будинку та ведення підсобного господарства (а.с.83, 141).

Зазначений державний акт не відповідає за формою вимогам Постанови Верховної ради України від 13.03.1992 року «Про форми державних актів на право власності

на землю і право постійного користування землею», оскільки не має номера, а за змістом не відповідає змісту рішення виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 09.09.1995 року №63 в частині розміру земельної ділянки: в рішенні 0,25 га, в акті - 0,1840 га; та в частині цільового призначення: в рішенні - для будівництва жилого будинку, в акті - обслуговування жилого будинку та ведення підсобного господарства.

Крім того, в державному акті відсутній кадастровий номер земельної ділянки, що передбачено Законом України «Про Державний земельний кадастр».

Надані третьою особою ОСОБА_2 копії судових рішень не спростовують висновків суду про невідповідність спірного державного акту вимогам законодавства та рішенню органу місцевого самоврядування, на підставі якого він виданий.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність визнання державного акту на право приватної власності на землю серія ДП без №, який на підставі рішення виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області №63 від 09.09.1995 року видано 13.11.1996 року на ім'я ОСОБА_3 на право власності на земельну ділянку площею 0,1840 га, що розташована в с.Олефірівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, призначену для обслуговування жилого будинку та ведення підсобного господарства - недійсним.

Суд вважає, що строк позовної давності за захистом порушеного права позивачкою не пропущено, тому що він має обчислюватися з дня, коли вона взнала про порушення її права -15.06.2011 року, коли рішенням 8 сесії VI скликання Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області відмовлено ОСОБА_1 у надані земельної ділянки розміром 0, 47 га у користування для ведення присадибного господарства по АДРЕСА_1 в зв'язку з тим, що частина цієї земельної ділянки знаходиться у приватній власності гр..ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ДП, який видано 13.11.1996 р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57-61, 88, 208, 209, 212 - 215, 218, 294 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, Петропавлівської районної державної адміністрації, третя особа на стороні відповідачів - управління Держземагенства у Петропавлівському районі Дніпропетровської області, третя особа ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серія ДП без №, який на підставі рішення виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області №63 від 09.09.1995 року видано 13.11.1996 року на ім'я ОСОБА_3 на право власності на земельну ділянку площею 0,1840 га, що розташована в с.Олефірівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, призначену для обслуговування жилого будинку та ведення підсобного господарства.

Визнати за ОСОБА_1 право користування на земельну ділянку, розміром 0,25 га, що розташована по АДРЕСА_1, і призначена для обслуговування жилого

будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя П. О. Бурда