Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

07 липня 2014 року
селище
Решетилівка

Решетилівський районний суд
Полтавської області в складі:

головуючого - судді -
Горулька О.М.

при секретарі -
Гудзенко С.В.,

з участю: позивачки -
ОСОБА_1,

представників відповідача -
ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в селищі Решетилівка справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
стягнення аліментів на її утримання як
непрацездатної дружини, -

В С Т А Н О В
И В :

позивачка ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом про стягнення з
відповідача на її користь аліментів у
розмірі 1/4 частини заробітку (доходу)
відповідача протягом строку її
інвалідності на її утримання як
непрацездатної дружини, посилаючись
при цьому на те, що протягом часу з
17.08.1991 року по 17.04.1996 року вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем. Після розірвання шлюбу
вони продовжували проживати з
відповідачем разом і проживали так до
червня 2013 року. З 18 жовтня 2007 року їй
була встановлена ІІІ група
інвалідності загального захворювання,
а пізніше - ІІ група інвалідності. Їхній
син продовжує навчання в навчальному
закладі на контрактній основі, у
зв'язку з чим вона потребує
матеріальної допомоги. Відповідач може
надавати їй таку допомогу, але робити
це не бажає.

В судовому засіданні позивачка
позов підтримала, просила його
задовольнити і підтвердила обставини,
викладені в позовній заяві. Крім того
позивачка суду пояснила, що
відповідач, як батько, надає
матеріальну допомогу їхньому синові,
який продовжував навчання, але розмір
цієї допомоги їй не відомий. Термін
навчання їхнього сина за контрактом
закінчився, син отримав ступінь
бакалавра і має намір продовжувати
навчання далі, але контракт на подальше
його навчання ще не укладено. За весь
період навчання сина ні вона, ні син з
позовом до відповідача про стягнення
аліментів на утримання сина не
зверталися.

Представники відповідача ОСОБА_2
та ОСОБА_3 позов не визнали, підтвердили
факт непрацездатності позивачки та
проживання відповідача з позивачкою до
червня 2013 року в одному будинку після
розірвання шлюбу. Разом з тим заявили,
що проживання сторін за однією адресою
не підтверджує наявність у них сім'ї в
розумінні ст. 3 Сімейного кодексу
України. Наявність у позивачки
повнолітнього сина, який продовжує
навчання, не викликає у відповідача
обов'язку по утриманню дружини,
особливо з урахуванням того, що
протягом навчання сина відповідач
надавав йому матеріальну допомогу, а
також того, що на момент розгляду
справи в суді термін навчання сина
закінчився. Вважають, що розмір пенсії,
яку отримує позивачка, перевищує
законодавчо встановлений розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, а тому по
закону позивачка не може бути визнана
такою, що потребує матеріальної
допомоги.

Із матеріалів справи вбачається
наступне:

Згідно доданої до позовної заяви копії
свідоцтва про розірвання шлюбу
розірвання шлюбу між сторонами було
зареєстровано 17 квітня 1996 року у
Решетилівському районному відділі
РАГС Полтавської області (а.с. 7).

Згідно копій довідки МСЕК серії 10 ААА
№ 181372 (а.с. 14) та пенсійного посвідчення
№ НОМЕР_1 (а.с. 10) 12 лютого 2013 року
позивачці ОСОБА_1 було встановлено ІІ
групу інвалідності загального
захворювання з подальшим переоглядом у
лютому 2015 року, і вона є пенсіонером по
інвалідності ІІ групи.

Із копії довідки, виданої ДЗ відділкова
клінічна лікарня станції Полтава СТГО
«Південна залізниця» вбачається, що
позивачка спостерігається в цьому
лікарняному закладі з жовтня 2007 року як
інвалід загального захворювання (а.с. 8).

Згідно наданих позивачкою довідок про
розмір пенсії, яку вона отримує,
позивачка перебуває на обліку в УПФУ в
Решетилівському районі Полтавської
області і у 2013 році отримувала пенсію
по інвалідності у розмірі 994,00 грн/міс, а
з грудня 2014 року розмір її пенсії
становить 1049 грн/міс (а.с. 35-36).

Із доданої до позовної заяви довідки
про доходи відповідача (а.с. 20)
вбачається, що за період з листопада 2013
року по квітень 2014 року включно
загальний розмір заробітної плати
відповідача становить 28052,16 грн., тобто
його середньомісячна заробітна плата
становить - 4675,36 грн.

Із копії свідоцтва про народження
ОСОБА_5 (а.с. 5), довідки Полтавського
національного технічного університету
ім. Ю. Кондратюка (а.с. 4), пояснення
позивачки вбачається, що ОСОБА_5
народився ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьками є
позивачка та відповідач, з 01.09.2010 року
по 30.06.2014 року навчався в зазначеному
вище університеті, в даний час термін
його навчання закінчився.

Із копії довідки, виданої Лиманською
Другою сільською радою
Решетилівського району Полтавської
області (а.с. 11) вбачається, що
відповідач ОСОБА_5 з квітня 2003 року по
лютий 2009 року проживав з позивачкою
разом та був зареєстрованим за однією з
нею адресою, а потім по червень 2013 року
проживав за цією ж адресою без
реєстрації.

Згідно ст. 75 Сімейного кодексу
України:

1. Дружина, чоловік повинні
матеріально підтримувати один одного.

2. Право на утримання (аліменти) має
той із подружжя, який є непрацездатним,
потребує матеріальної допомоги, за
умови, що другий із подружжя може
надавати матеріальну допомогу.

3. Непрацездатним вважається той
із подружжя, який досяг пенсійного
віку, встановленого законом, або є
інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

4. Один із подружжя є таким, що
потребує матеріальної допомоги, якщо
заробітна плата, пенсія, доходи від
використання його майна, інші доходи не
забезпечують йому прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст. 76 Сімейного кодексу
України:

1. Розірвання шлюбу не припиняє
права особи на утримання, яке виникло у
неї за час шлюбу.

2. Після розірвання шлюбу особа має
право на утримання, якщо вона стала
непрацездатною до розірвання шлюбу або
протягом одного року від дня
розірвання шлюбу і потребує
матеріальної допомоги і якщо її
колишній чоловік, колишня дружина може
надавати матеріальну допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 91 СК України якщо жінка та
чоловік, які не перебувають у шлюбі між
собою, тривалий час проживали однією
сім'єю, той із них, хто став
непрацездатним під час спільного
проживання, має право на утримання
відповідно до ст. 76 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Статтею 7 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» встановлено
такі розміри прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність:

- з 1 січня - 949 грн.;

- з 1 липня - 974 грн.;

- з 1 жовтня - 1014 грн.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
стала непрацездатною через одинадцять
років після розірвання шлюбу.

Після розірвання шлюбу, з квітня 1996
року по червень 2013 року позивачка та
відповідач проживали за однією
адресою. Разом з тим позивачкою не
надано суду жодного доказу на
підтвердження обставин, зазначених в ч.
2 ст. 3 СК України, тобто на
підтвердження факту спільного
проживання сторін однією сім'єю без
реєстрації шлюбу.

Судом також встановлено, що відповідач
ОСОБА_5 з урахуванням розміру його
заробітку має можливість надавати
позивачці матеріальну допомогу.

Разом з тим суд при вирішенні спору
ґрунтується на положеннях частини
четвертої статті 75 Сімейного кодексу
України та частини другої статті 76
цього Кодексу, зміст яких полягає в
тому, що право на утримання один із
подружжя має лише за сукупності трьох
обставин - непрацездатності одного із
подружжя, його потреби в матеріальній
допомозі та можливості другого із
подружжя надавати таку матеріальну
допомогу.

Як вбачається із зазначених вище та
досліджених в судовому засіданні
довідок, виданих Управлінням
Пенсійного фонду України в
Решетилівському районі, та аналізу
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік», розмір пенсії, яку
отримує позивачка по інвалідності,
перевищує розмір прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
осіб, які втратили працездатність.

Оскільки визначення потреби того із
подружжя, який є непрацездатним, в
матеріальній допомозі законом
поставлено лише у залежність від
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом, суд не приймає
до уваги посилання позивачки на те, що
повнолітній син сторін продовжує
навчання і для цього потребує коштів.
При цьому суд зазначає, що на протязі
періоду навчання сина відповідач
надавав йому матеріальну допомогу, і це
підтвердила сама позивачка, ні
позивачка, ні її син не скористалися
наданим їм законом правом на отримання
від відповідача аліментів на
повнолітнього сина, який продовжує
навчання, більше того, на даний час
період його навчання закінчився.

За таких обставин суд вважає позов
ОСОБА_1 таким, який не має під собою
правової підстави, а тому не підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 212-214 ЦПК України, ст.ст. 3, 75,
76 СК України, ст. 7 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»,
суд, -

Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення до Апеляційного
суду Полтавської області через
Решетилівський районний суд.

Головуючий: