АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/5077/14
інстанції - Бобко Т.В.
Справа № 635/4158/14-ц
Категорія - право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Кірсанової Л.І.

суддів: Трішкової І.Ю.,
Борової С.А.,

при секретарі: Асєєвій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
заочне рішення Харківського районного
суду Харківської області від 11 червня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання правочину удаваним
та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду із позовом,
яким просить визнати видачу ОСОБА_2
розписки від 15.06.2006 року, за якою вона
отримала від ОСОБА_1 3000 доларів США, а
саме договору позики, удаваним
правочином, визнати видачу ОСОБА_2
вказаної розписки договором
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 та застосувати наслідки
удаваного правочину шляхом визнання за
ним права власності на вказаний
житловий будинок.

В обгрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що 15 червня 2006 року він
передав ОСОБА_2 у борг грошову суму у
розмірі 3000 доларів США, про що
останньою було складено розписку, в
якій вона зазначила, що зазначену суму
отримала за будинок по АДРЕСА_1. Вважає
зазначену розписку, яка за своєю
правовою природою є грошовим
зобов'язанням, тобто договором позики,
удаваним правочином. оскільки
насправді вона складалася за умови
переходу права власності на зазначене
майно до позивача. Це свідчить про
укладення між сторонами договору
купівлі-продажу спірного житлового
будинку. Складалася така розписка
відповідачем з метою уникнення
останньою правових наслідків,
передбачених договором
купівлі-продажу.

Справа розглянута у відсутності
відповідача. Відповідно до сг. 224 ЩІК
України суд за згодою позивача ухвалив
заочне рішення.

Заочним рішенням Харківського
районного суду Харківської області від
11 червня 2014 року відмовлено в
задоволенні вказаного позову ОСОБА_1

Не погодившись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати вказане рішення та
постановити нове рішення про
задоволення його позовних вимог в
повному обсязі. Посилається також на
ті доводи, що і в суді першої інстанції.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд
розглядає справу не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін чи інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана дове сти ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подають ся сторонами і іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
правочину удаваним та визнання права
власності на будинок, суд першої
інстанції посилаючись на ст. 235 ЦК
України виходив з того, що не
встановлено, а позивачем не надано
доказів того, що у сторін, при укладенні
вищевказаного правочину, були наявні
всі істотні умови для вчинення
кпівлі-продажу спірного майна, в тому
числі щодо наявності у відповідача
будь-якого права, в тому числі права
розпорядження, на спірне майно.
Відсутність у ОСОБА_2 права власності
на спірне майно встановлена судовими
рішеннями. Тобто позивачем не наведено
жодних доводів, достатніх для
кваліфікації правовідносин, які
склалися між сторонами, як удаваного
правочину.

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, так як
такий висновок вважається правильним і
зробленим у відповідності із зібраними
доказами.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 3000 доларів
США та 2000 гривень за будинок по АДРЕСА_1
та зобов'язалася після спливу шести
місяців від дня смерті її матері ОСОБА_4
передати все нерухоме майно разом з
ділянкою, які належать їй згідно
довідки БТІ. Про зазначене ОСОБА_5 15
червня 2006 року склала розписку ( а. с. 34).

З приводу правовідносин, які склалися
між сторонами, позивач раніше
неодноразово звертався до суду.

З рішення Харківського районного суду
Харківської області від 16 лютого 2010
року, вбачається, що ОСОБА_1 звертався
до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив
визнати дійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1, укладений між сторонами 15.06.2006
року та визнати за ним право власності
на зазначений житловий будинок.
Вказаним рішенням в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено(
а. с. 18).

Як вбачається з рішення Харківського
районного суду Харківської області від
22 січня 2014 року. ОСОБА_6 звергався до
суду з позовом до ОСОБА_2 та просив
визнати за ним право власності на
житловий будинок та земельну ділянку,
які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.
Вказаним рішенням в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 також було
відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду
Харківської області від 19 березня 2014
року, рішення Харківського районного
суду Харківської області від 22 січня 2014
року залишено без змін. Рішення набрало
законної сили.

Звертаючись до суду із даним позовом,
позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги, посилаючись на те, що розписка,
надана ОСОБА_2 15 червня 2006 року, є за
своєю правовою формою договором
позики, а сама видача такої розписки
удаваним правочином.

Однак, зі змісту зазначеної розписки
не вбачається оформлення правочину
саме у формі договору позики, оскільки
відсутні ознаки такого договору,
передбачені ст. 1046 ЦК України, а саме
зобов'язання повернути позикодавцеві
суму грошових коштів (суму позики) або
таку ж кількість речей того ж роду та
такої ж якості( а. с. 3).

Згідно ст. 235 ЦК України, удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», за удаваним
правочином сторони умисно оформляють
один правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини.

Удаваний правочин не має іншої мети,
ніж приховати інший правочин, при цьому
суб'єкт, який вимагає визнання
правочину таким, який укладено з метою
приховати інший правочин, повинен
довести, що правочин укладений саме з
такою метою.

В зв»язку з наведеним судом першої
інстанції правильно визнано, що
позивачем не надано беззаперечних,
належних та допустимих доказів того, що
у сторін, при укладенні вищевказаного
правочину, були наявні всі істотні
умови для вчинення кпівлі -продажу
спірного майна, в тому числі щодо
наявності у відповідача будь-якого
права розпорядження на спірне майно.
Більш того судовими рішеннями
встановлена відсутність у ОСОБА_2 права
власності на спірне майно.

Відповідно до ч.З ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, в яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ті обставини.

Судова колегія не приймає до уваги
посилання апелянта на те, що він
проживає у спірному будинку, та зробив
у ньому ремонт, оскільки факт
проживання позивача у зазначеному
будинку не свідчить про укладення
сторонами саме договору
купівлі-продажу.

Судова колегія знаходить, що апелянтом
не наведено жодних доводів, достатніх
для кваліфікації правовідносин, які
склалися між сторонами, як удаваного
правочину, у зв'язку з чим не знаходить
підстав для застосування наслідків
укладення удаваного правочину.

Крім того, як вбачається зі змісту
постанови Жовтневого районного суду м.
Харкова від 17 листопада 2011 року, був
встановлений факт шахрайських дій
ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_3 з
приводу заволодіння нею грошовими
коштами ОСОБА_3. отриманих від
останнього за продаж спірного
домоволодіння, а також встановлена
сума заподіяної позивачу вказаним
злочином матеріальної шкоди ( а. с. 19).

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 06 липня 2012 року з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 стягнута така шкода у
розмірі 17150 гривень. Рішення набрало
законної сили. Це свідчить, що ОСОБА_1
реалізував захист свого порушеного
права шляхом стягнення з ОСОБА_2
грошових коштів у рахунок
відшкодування матеріальної шкоди на
підставі вищевказаного рішення.
Зазначене ОСОБА_1 підтвердив і в суді
апеляційної інстанції.

Згідно ст. 303 ЦПК України апеляційний
суд в апеляційному порядку перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові неподання яких
до суду першої інстанції було
зумовлено поважними причинами.
Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

При вирішенні спору та ухваленні
рішення суд першої інстанції виходив
відповідно до ст.ст. 212,213 ЦПК України із
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилались, як на
підставу своїх вимог та заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегією суддів не встановлено таких
порушень норм процесуального та
матеріального якімогли стати
підставою відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України для перегляду рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
про задоволення позову.

Колегія суддів , перевіряючи
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, визнає, що
рішення судом першої інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ст. 308 ЦПК України є
підставою для відхилення апеляційної
скарги та залишення рішення районного
суду без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1
ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 11 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:
СУДДІ: