Справа №150/515/14-ц
Провадження по спарві №2/150/126/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 року Чернівецький районний
суд Вінницької області

у складі головуючого судді Суперсона
С.П.,

за участю секретаря судового засідання
Бровко Д.Г.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

за участю відповідача - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому
засіданні у залі судових засідань у
приміщенні Чернівецького районного
суду Вінницької області цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів на утримання
повнолітньої дитини, що продовжує
навчання,-

В С Т А Н О В И В :

3 червня 2014 року позивач звернулась з
позовом до відповідача, обґрунтовуючи
його тим, що їх спільний син - ОСОБА_3
досяг повноліття, на підставі чого
аліменти з відповідача на його
утримання більше не стягуються. Проте,
на разі дитина продовжує навчатись в
Мазурівскому АЦПТО, строк закінчення
навчання - 26.06.2014 року. Тому вона змушена
звернутись до суду та просити винести
рішення, яким стягувати з відповідача
аліменти на її користь на утримання
повнолітнього сина, який продовжує
навчання в розмірі 750 гривень,
починаючи із 08.01.2014 року по 26.06.2014 року.

В судовому засідання позивачка позовні
вимоги підтримала та просила
задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 заявлені
позовні вимоги визнав частково,
пояснив, що від даного шлюбу у нього є
ще одна дитина, на яку він сплачує
аліменти. У зв'язку з цими обставинами
просить суд визначити розмір аліментів
на утримання повнолітнього сина в
мінімально можливому розмірі.

Судом встановлені такі обставини та
визначені відповідно до них
правовідносини.

Із досліджених судом доказів,
вбачається, що відповідач ОСОБА_1 та
позивачка є батьками ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Із довідки №228 від 29.05.2014
року виданої дирекцією Мазурівського
АЦПТО встановлено, що ОСОБА_3 дійсно
навчається в Мазурівському АЦПТО,
навчання триватиме до 26.06.2014 року.

З наданих суду пояснень
відповідача, що не заперечувались
позивачем вбачається, що ОСОБА_1 не має
постійного місця роботи, перебивається
тимчасовими заробітками та має
зобов'язання по виплаті аліментів на
другу їхню спільну дитину.

Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх
сукупності, суд вважає встановленим, що
між сторонами виникли спірні
правовідносини, що полягають в
обов'язку матері, батька утримувати
дітей.

Відповідно до положень ст.ст.1-3
Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх
діях щодо дітей першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.
Зокрема, передбачено, що дитині
забезпечується такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживаються всі
відповідні законодавчі і
адміністративні заходи.

Як роз'яснено у п.20 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3
обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Відповідно до ст.198 СК
України - батьки зобов'язані
утримувати своїх повнолітніх
непрацездатних дочку, сина, які
потребують матеріальної допомоги. Якщо
повнолітній дочка, син продовжують
навчання у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Законом не встановлено межі визначення
судом розміру аліментів. Суд визначає
розмір аліментів в кожному конкретному
випадку, виходячи з фактичних обставин
справи.

Згідно статті 199 Сімейного
кодексу України, якщо повнолітні дочка,
син продовжують навчання і у зв'язку з
цим потребують матеріальної допомоги,
батьки зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Відповідно до ст..200 СК
України суд визначає розмір аліментів
на повнолітніх дочку чи сина в твердій
грошовій сумі або у частці від доходу
платника.

Судом встановлено, що на
утриманні відповідача є дитина від
даногошлюбу, на яку згідно з рішенням
суду він сплачує аліменти. Тому,
задоволення позовної вимоги позивачки
про стягнення із відповідача аліментів
у розмірі 750 гривень буде не доцільним,
так як даний розмір бути обмежувати
обов'язок відповідача щодо утримання
ще однієї його дитини, а також щодо
особистого забезпечення відповідача.

З врахуванням матеріального
становища платника аліментів ОСОБА_1,
стану його здоров'я, а також того, що на
його утриманні є ще одна неповнолітня
дитина, суд має підстави для стягнення
з нього аліментів у розмірі 300 гривень
за період з 03.06.2014 року і до 26.06.2014 року.

В іншій частині заявлених
позовних вимог необхідно відмовити,
щоб не обмежувати права неповнолітньої
дитини відповідача та його самого.

Згідно з ч.1 ст.191 СК України
аліменти присуджуються за рішенням
суду від дня пред'явлення позову, а
оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом про стягнення аліментів 3
червня 2014 року за вх..№1689, тому суд має
підстави для стягнення аліментів із
03.06.2014 року.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача аліменти за попередній
період, тобто з 08.01.2014 року.

Згідно ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за
минулий час можуть бути присуджені,
якщо позивач подасть суду докази того,
що він вживав заходів щодо одержання
аліментів з відповідача, але не міг їх
одержати у зв.язку з ухиленням
останнього від їх сплати. У цьому разу
суд може присудити аліменти за минулий
час, але не більше як за три роки.

Проте, позивач не надала до суду
будь-яких належних доказів того, що
вона вживала заходів щодо добровільної
сплати аліментів . Крім того, позивач не
довела суду, що відповідач ухилявся від
сплати аліментів, тому позовні вимоги в
даній частині задоволенню не
підлягають.

З урахуванням наведенного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню.

При вирішенні питання про
розподіл судових витрат, суд виходить
із того, що позивачка звільнена від
сплати судового збору при подачі
позову до суду, а тому у порядку ст.88 ч.3
ЦПК України має підстави стягнути із
відповідача у дохід держави судовий
збір у сумі 243 гривень 60 копійок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60,
61, 62, 64, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України і на
підставі ст.ст.182, 198, 199, 200, 201, 191
Сімейного Кодексу України, постановою
Пленуму Верховного Суду України №3 від
15.05.2006 року «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»,
ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права
дитини», суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів на утримання
повнолітньої дитини, що продовжує
навчання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання повнолітнього
сина ОСОБА_3 в розмірі 300 (триста)
гривень за період з 03.06.2014 року і до
26.06.2014 року.

Відмовити в задоволення позовних вимог
в частині стягнення аліментів з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 на утримання
повнолітнього сина ОСОБА_3 за період з
08.01.2014 року по 03.06.2014 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення підлягає негайному
виконанню.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через
Чернівецький районний суд Вінницької
області. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ
СУПЕРСОН С.П.