АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження№22-ц/790/4553/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 643/2131/14-ц
Доповідач -Коровін С.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року судова колегія судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області в складі :

Головуючого: -
Коровіна С.Г.

Суддів : -
Довгаль А.П.

Бездітко
В.М.

При секретарі: -
Огарьовій О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 15 травня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Тріада
Принт» про визнання наказу про
припинення трудового договору
незаконним , -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_6 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тріада Принт» та
просила визнати незаконним Наказ №51-К
про припинення трудового договору від
12.06.2013 року за підписом керівника ТОВ
«Тріада-Принт» - Новікова О.А.,
зобов'язати керівництво відповідача
викласти наказ про припинення
трудового договору з ОСОБА_6 у новій
редакції з формулюванням - «зміни в
організації її виробництва і праці» ч.1
ст. 40 КЗпП України», зобов*язати
відповідача здійснити виплату всіх сум
грошових виплат при звільненні з
урахуванням виплат за перебування на
лікарняному та у відпустці, зобов'язати
відповідача видати ОСОБА_6 трудову
книжку та стягнути з відповідача
моральну шкоду в розмірі одного
прожиткового мінімуму, встановленого
законодавством України для
працездатних осіб, за кожний місяць
незаконного звільнення та відмови
видачі позивачу її трудової книжки,
починаючи з червня 2013 року по час
прийняття судового рішення по даній
справі.

Представник ТОВ «Тріада Принт»
заперечували проти позову та просили
відмовити в позові в повному обсязі.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 15 травня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_6 до ТОВ
«Тріада Принт» відмовлено в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення і задовольнити її позовні
вимоги, а саме: визнати незаконним
наказ №51-к про припинення з нею
трудового договору, зобов'язати
відповідача змінити підстави
припинення трудового договору і
звільнити її у зв'язку із зміною в
організації виробництва і праці за ч.1
ст.40 КЗпП України. Зобов'язати
відповідача виплатити усі суми, які
повинні були виплатити при звільненні
з урахуванням виплати за перебування
на лікарняному, та у відпустці. Також
вона просила зобов'язати відповідача
видати їй трудову книжку. Стягнути на
її користь моральну шкоду в розмірі
одного прожиткового мінімуму
встановленого для працездатних осіб за
кожний місяць незаконного звільнення
та затримки видачі трудової книжки.

Заслухавши доповідача, сторони,
перевіривши обставини справи колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач перебувала у трудових
відносинах з відповідачем з 05.07.2006 року
і була прийнята на посаду переплітниці
в палітурний цех ТОВ «Тріада +», яке
пізніше реорганізовано в ТОВ «Тріада
Принт»ТО, що підтверджується заявою
про прийняття на роботу та наказом від
05.07.2006 року (а.с.50,51).

Наказом від 29.08.2008 року на підставі
власного бажання зазначеного в заяві
від 29.08.2008 року ОСОБА_6 переведено на
посаду оператора палітурного
обладнання (а.с.52-54). Позивачка була
ознайомлена із зазначеним наказом про
що свідчить її власний підпис.
Зазначені накази у встановленому
порядку позивачка не оскаржила,
погодилася з ними.

Судом першої інстанції встановлено, що
наказом №51 від 19.06.2013 року ОСОБА_6
звільнена з посади оператора
палітурного обладнання з 12 червня 2013
року за ст.40 КЗпП України (а.с.6).

Раніше згідно наказу №38-к від 30.04.2013
року ОСОБА_6 на підставі її заяви було
надано щорічну основну відпустку з
20.05.2013 року по 12.06.2013 року. З наказом
позивач була ознайомлена, про що
свідчить її підпис. Після закінчення
терміну відпустки 13.06.2013 року ОСОБА_6
вийшла на роботу, але до виконання
своїх обов'язків не приступила з
посиланням на те, що не бажає
виконувати роботу оператора
палітурного обладнання вважаючи, що її
перевели на цю посаду неправомірно.
Через деякий час позивачка не
приступивши до роботи залишила
підприємство. Відсутність позивача на
роботі підтверджується актом віл 13.06.2013
року складеним заступником директора
по виробництву, інженером по ОТ та
заступником директора по персоналу
(а.с.83). Відсутність на роботі позивача
також підтверджується актом
працівників підприємства (а.с.84,85),
доповідними записками (а.с.86-88), табелем
виходу на роботу (а.с.89), де зазначено, що
з 13.062013 року позивач не працювала і в
табелі зазначено прогул.

В суді першої інстанції і в
апеляційному суді позивач фактично не
оспорювала, що після відпустки не
приступила до роботи, оскільки вважала,
що без її згоди їй надано іншу роботу -
оператора палітурного обладнання.
Відсутність на роботі з 13.06.2013 року вона
обґрунтовує поважними причинами і
порушенням відповідачем її трудових
прав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на яки вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України з
працівником може бути розірвано
трудовий договір укладений на
невизначений строк у випадку прогулу (в
тому числі відсутності на роботі
більше трьох годин протягом робочого
дня) без поважних причин.

Позивачка фактично не заперечувала, що
покинула робоче місце не приступивши
до виконання своїх обов'язків
оператора палітурного обладнання.
Посилання позивача на те, що її на цю
посаду перевели незаконно, без її згоди
спростовується її власною заявою про
переведення на цю посаду від 29.08.2008
року. На підставі зазначеної заяви
видано наказ №3 від 29.08.2008 року, з яким
її ознайомили. З серпня 2008 року ОСОБА_6
зазначений наказ не оскаржила,
виконувала свою нову роботу.

Посилання по позивачки на те, що її
незаконно перевели на іншу роботу не
знайшли свого підтвердження в суду
першої інстанції. при таких обставинах
ОСОБА_6 обґрунтовано звільнено на
підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Суд
першої інстанції обґрунтовано
відмовив у зміненні підстав її
звільнення з п.4 ст.40 КЗпП України на п.1
ст.40 КЗпП України.

Згідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Судом встановлено, що з 13.06.2013 року і до
часу видання наказу позивачка на
підприємство не з'являлася. Відповідач
був позбавлений можливості видати
звільненому працівнику трудову книжку
у день звільнення. В судовому засіданні
апеляційного суду ОСОБА_6 підтвердила,
що після звільнення на роботі е
з'являлася, видати трудову книжку не
посила і отримувати трудову книжку із
записами, вчиненими відповідачем про
підставу звільнення не бажала і не
бажає на цей час.

При таких обставинах відсутня вина
відповідача в тому, що ОСОБА_6 до
теперішнього часу не отримала трудову
книжку. У відповідності до п.4.2
інструкції про порядок ведення
трудових книжок, затвердженої наказом
Міністерства раці України,
Міністерства юстиції України
Міністерства соціального захисту
населення України від 29.07.1993 року №58,
якщо працівник відсутній на роботі в
день звільнення, то власник або
уповноважений ним орган в цей день
надсилає йому поштове повідомлення із
вказівкою про необхідність отримання
трудової книжки. Відповідне поштове
повідомлення було направлено 19.06.2013
року ОСОБА_6, а також направлено копію
наказу про звільнення (а.с.96,97). За
отриманням трудової книжки позивачка
отримавши повідомлення не зверталася.

У відповідності до вимог ст.116 КЗпП
України при звільнені працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадяться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.
Позивачка на час звільнення на роботі
не находилася. Після звільнення - 19.065.2013
року і до часу звернення до суду з
позовом про відновлення її трудових
прав - 13.02.2014 року з будь-якими вимогами
про остаточний розрахунок до
підприємства не зверталася. В судовому
засідання ОСОБА_6 не змогла пояснити
яка заборгованість і у зв'язку із
невиплатою яких саме сум виникла у
підприємства перед нею. Згідно
розрахунку (а.с.95) усі виплати у тому
числі компенсацію за невикористану
відпустку позивачці нараховані і
сплачені.

Судом першої інстанції дана належна
оцінка наданим доказам. Суд дійшов
обґрунтованого висновку, що працівника
ОСОБА_6 звільнено за прогули у
відповідності з вимогами діючого
законодавства. Враховано, що раніше
вона також допускала прогули, за що
отримувала догану (а.с.72). Трудову
книжку позивачка не отримала не з вини
підприємства. Заборгованості по
заробітній платі та іншим виплатам не
існує.

Позивач не довела, що була відсутня на
робочому місті з поважних причин і суд
першої інстанції обґрунтовано
погодився з тим, що ОСОБА_6 звільнено
правильно. Вини в затримці видачі
трудової книжки не доведено. Суд першої
інстанції дав належну оцінку наданим
доказам і обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують. Колегія
погоджується з рішенням суду і
відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України судова колегія ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Московського районного суду
м. Харкова від 15 травня 2014 року залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили
негайно, але може бути оскаржено
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -