Справа №521/6822/14-ц
Провадження №2/521/4793/14
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви.

29 травня 2014 року

Суддя Малиновського районного суду
міста Одеси Мирончук Н.В., перевіривши
матеріали за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Інвесткредитгруп» м.Києва, ОСОБА_2 про
визнання договору фінансового лізингу
недійсним, стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною
заявою до ТОВ «Фінансова компанія
«Інвесткредитгруп» м.Києва, ОСОБА_2, в
якій просить визнати недійсним,
укладений між нею та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
компанія «Інвесткредитгруп» м.Києва,
договір фінансового лізингу № 24/13 від 19
грудня 2013 р., стягнути з відповідачів
на її користь - 15536,60 грн., 6349,48 грн. - за
сплачену комісію та моральну шкоду у
розмірі – 20000грн..

Ухвалою судді від 16 травня 2014 року
позовну заяву було залишено без руху,
судом були зазначені недоліки позовної
заяви та позивачу було надано строк,
протягом 5 (п'яти) календарних днів з дня
отримання ухвали суду, усунути
зазначені судом, недоліки позовної
заяви.

При цьому судом було
роз’яснено позивачу, що у разі
невиконання вимог ухвали про
залишення позовної заяви без руху,
позовна заява буде вважатись неподаною
та буде повернута заявникові.

Відповідно до ухвали про залишення
позовної заяви без руху, оскільки,
згідно змісту позовної заяви позивачем
порушено вимоги про визнання недійсним
договору лізингу № 24/13 від 19 грудня 2013
р., укладеного між ним та ТОВ «Фінансова
компанія «Інвесткредитгруп», яка
знаходиться в м.Київ, вул.
Старокиївська, 10-Г, оф.173, позивачу
необхідно було надати докази щодо
можливості застосування
альтернативної підсудності за місцем
виконання договору чи спричинення
шкоди, як і належним чином реєстрації
відповідачів місця проживання на
території Малиновського району міста
Одеси, з якого можливо зробити висновок
що справа підсудна Малиновському
районному суду міста Одеси.

Крім того, оскільки позивачем у позові
заявлено вимогу про стягнення витрат
за мийку, діагностику автомобіля,
заміни клеми, перевірки та ремонту
проводки та іншого, який знаходиться у
власності відповідача-1, а згідно
договору лізингу: лізингоодержувач
зобов’язаний письмово повідомити
лізингодавця про випадки виявлення
несправності ТЗ, то ухвалою суду
позивачу зазначалось надати докази
стосовно того, що позивачем було
погоджено з відповідачем-1 проведення
зазначених робіт автомобіля, який
знаходиться у власності відповідача-1.

Також, оскільки позивач заявив вимогу
про стягнення з відповідача 20000 гр.
моральної шкоди, але відносно
зазначеного ним не долучено жодного
доказу, судом було ухвалою суду
зазначено надати позивачу докази на
підтвердження вказаної вимоги та
усунути інші недоліки позовної заяви .

28 травня 2014 року, на виконання ухвали
суду, позивачем до суду надано:
Уточнену позовну заяву, в якій позивач
виключив другого відповідача -
ОСОБА_2,та позовні вимоги про стягнення
6349,48 грн., за сплачену комісію.

До уточненого позову позивачем
повторно долучено ксерокопію Акту
№1482-6 прийому затриманого
транспортного засобу від 03.02.2014 року.
Зазначена ксерокопія виконана не
якісно, текст Акту важко прочитати.

Проте, ухвалою суду позивачу
зазначалось вказати, на підтвердження
яких обставин ним долучено до позову
вказану ксерокопію Акту, оскільки в
позові позивачем було вказано, що
«починаючи з 09.02.22014 року транспортний
засіб... було вилучено та передано на
зберігання на спеціальний майданчик»,
але ким було вилучено та на підставі
чого, позивачем не було зазначено та на
виконання ухвали суду, також позивач не
зазначив обставин та не долучив щодо
цього доказів.

Проте, зазначене ухвалою суду,
позивачем так і не було виконано.

Однак, до уточненої позовної заяви,
позивачем надано виписку з Наказу про
призначення позивача директором ТОВ
«Альянс», хоча надання вказаної
виписки ухвалою суду не зазначалось
позивачу, оскільки позивач позов надав
до суду, як громадянин. Хоча, позивач в
уточненій позовні заяві вказує, що ця
виписка вказує на те, що позивачу
спричинена моральна шкода.

Проте, згідно п. 3 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 31.03.1995
року "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній особі незаконними
діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Пунктом 2 частини 23 ЦК України
передбачено, що розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення.

Тому, позивачу на виконання ухвали
суду у цій частині необхідно було
надати належні та достатні докази щодо
наявності самого факту заподіяння йому
моральної шкоди, та зазначити обставин,
які визначають її характер та обсяг та
зазначити з яких міркувань позивач
виходив, визначаючи розмір моральної
шкоди у сумі 20000грн. та якими доказами
це підтверджується.

Проте, на виконання ухвали суду,
доказів позивачем щодо вказаного, не
було надано.

Отже, ухвала суду від 16 травня 2014
року не виконана в повному обсягу.

Згідно з ч.2 ст.121 ЦПК України, якщо
позивач відповідно до ухвали суду у
встановлений строк виконає вимоги,
визначені ст.ст.119 і120 цього Кодексу,
позовна заява вважається поданою в
день первісного її подання до суду.
Інакше заява вважається неподаною і
повертається позивачеві.

З наведених підстав, цивільний позов
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Інвесткредитгруп» м.Києва, ОСОБА_2 про
визнання договору фінансового лізингу
недійсним, стягнення грошових коштів,
стягнення моральної шкоди, слід
повернути позивачу, у зв’язку з
неусуненням недоліків.

Проте, відповідно до ч.5 ст.121 ЦПК
України повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню із
заявою до суду, якщо перестануть
існувати обставини, що стали підставою
для повернення заяви.

Враховуючи викладені обставини,
керуючись, ч.ч.2, 4, 5 ст.121, ч.1 ст.210, 293 ЦПК
України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, повернути
позивачеві.

Розяснити позивачу, що, відповідно до
ч.5 ст.121 ЦПК України повернення
позовної заяви не перешкоджає
повторному зверненню із заявою до суду,
якщо перестануть існувати обставини,
що стали підставою для повернення
заяви.

Ухвала може бути оскаржена
особою, яка подала позовну заяву, в
апеляційному порядку шляхом подання
через суд першої інстанції заяви про
апеляційне оскарження ухвали суду
протягом пяти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
Н.В. Мирончук