У Х В А Л А іменем україни29 жовтня 2014
рокум. Київ Колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі: головуючого Луспеника
Д.Д., суддів: Гулька Б.І.,
Закропивного О.В., Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 06 вересня 2012 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 01 липня
2014 року, в с т а н о в и л а: У травні
2012 року товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг
Україна») звернулося до суду з вказаним
позовом, посилаючись на те, що 14 серпня
2008 року між ним та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір № ML-012/190/2008, за яким
останньому надано кредит у сумі 118 349
доларів США зі сплатою плаваючої
процентної ставки, яка складається із
фіксованого відсотку 5,99% річних плюс FIDR
(процентна ставка по строкових
депозитах фізичних осіб у валюті
тотожній валюті кредиту, що розміщені у
Банку на строк у 366 днів, з виплатою
процентів після закінчення строку дії
депозитного договору). У залежності від
зміни вартості кредитних ресурсів
Банку ставка FIDR може змінюватися
Банком (збільшуватись чи зменшуватись)
у порядку, передбаченому кредитним
договором. Інформація щодо розміру
ставки FIDR розміщується на сайті банку
www.otpbank.com.ua, а також у приміщенні Банку
(як у головному офісі так і в інших
установах Банку) на інформативних
стендах) зі строком до 14 серпня 2023 року.
Додатковими договорами № 1 від 13 січня
2009 року, № 2 від 14 квітня 2009 року, № 1 від
09 жовтня 2009 року, № 1 від 16
листопада 2009 року, № 1 від 14 липня 2010
року сторони домовились та внесли
зміни до кредитного договору. Для
забезпечення виконання кредитних
зобов'язань 14 серпня 2008 року між банком
та ОСОБА_4 був укладений договір поруки
№ SR-012/190/2008. Проте
боржник умови договору не виконує,
внаслідок чого утворилась
заборгованість. У зв'язку із цим
позивач просив суд стягнути солідарно
з відповідачів суму заборгованості у
розмірі 148 236 доларів США 59 центів, що
еквівалентно 1 184 395 грн. 53 коп., яка
складається із: залишку заборгованості
- 117 666 доларів США 37 центів, що
еквівалентно 940 142 грн. 53 коп., та
заборгованості по відсоткам - 30 570
доларів США 22 центи, що еквівалентно
244 253 грн., а також заборгованість
по пені за прострочення виконання
зобов'язання у розмірі 263 880 грн. 67 коп.
Заочним рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва
від 06 вересня 2012 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва
від 01 липня 2014 року, позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» суму
заборгованості за кредитним договором
ML-012/190/2008 від 14 серпня 2008 року у розмірі
148 236 доларів США 59 центів, що
еквівалентно 1 184 395 грн. 53 коп., яка
складається із: залишку заборгованості
- 117 666 доларів США 37 центів, що
еквівалентно 940 142 грн. 53 коп., та
заборгованості по відсоткам -
30 570 доларів США 22 центи, що
еквівалентно 244 253 грн., а також
заборгованість по пені за прострочення
виконання зобов'язання у розмірі
263 880 грн. 67 коп. Вирішено питання про
розподіл судових витрат. У
касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись
на неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить вказані
судові рішення скасувати частково й
ухвалити нове рішення, яким у позові до
неї відмовити. Касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав. Задовольняючи позов,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й суд апеляційної
інстанції, виходив із того, що у зв'язку
з неналежним виконанням позичальником
зобов'язань за кредитним договором
виникла заборгованість, яку слід
солідарно стягнути з нього та
поручителя. З такими висновками судів у
частині солідарного стягнення з
ОСОБА_4 заборгованості за кредитним
договором погодитись не можна,
оскільки ці висновки суперечать
вимогам закону та не ґрунтуються на
матеріалах справи. Статтею 213 ЦПК
України передбачено, що рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону ухвалені у
справі судові рішення у повній мірі не
відповідають. Судом установлено, що 14
серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП
Банк», правонаступником всіх прав та
обов'язків якого є ПАТ «ОТП Банк»,
правонаступником якого, у свою чергу, є
ТОВ «ОТП Факторинг Україна», був
укладений кредитний договір №
МL-012/190/2008, згідно якого банк надав
позичальнику кредит у сумі 118 349 доларів
США зі сплатою плаваючої процентної
ставки, яка складається із фіксованого
відсотку 5,99% річних строком
остаточного повернення кредиту 14
серпня 2023 року (а. с. 8-12). У забезпечення
виконання кредитних зобов'язань 14
серпня 2008 року укладено договір поруки
№ SR-012/190/2008, згідно до умов якого ОСОБА_4
зобов'язалась відповідати перед банком
у повному обсязі за своєчасне та повне
виконання ОСОБА_3 зобов'язань за
кредитним договором (а. с. 22). 13 січня 2009
року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було
укладено Додатковий договір № 1 до
Кредитного договору відповідно до
якого сторони погодили викласти графік
платежів у новій редакції (а .с. 13). 14
квітня 2009 року було укладено
Додатковий договір № 2 до Кредитного
договору відповідно до якого сторони
погодили, що на період з 14 квітня 2009
року по 13 вересня 2009 року для
розрахунків процентів за користування
кредитом буде використовуватись
фіксована процентна ставка у розмірі
7,00%, а на період з 14 вересня
2009 року до повного виконання боргових
зобов'язань плаваюча у розмірі
фіксований відсоток 6,85% + FIDR (а. с. 14-15). 16
листопада 2009 року було укладено
Додатковий договір № 3 до Кредитного
договору, відповідно до умов якого
сторони погодили, що на період з 16
листопада 2009 року по 14 лютого 2010 року
включно для розрахунку процентів за
користування кредитором буде
використовуватись фіксована процентна
ставка у розмірі 6,50%, а на період з 15
лютого 2010 року плаваюча у розмірі 7,38% +
FIDR (а. с. 17-19). 14 липня 2010 року було
укладено Додатковий договір № 1 до
Кредитного договору, яким сторони
погодили, що на період з 14 липня 2010 року
по 14 жовтня 2010 року для розрахунку
процентів за користування кредитом
буде використовуватись фіксована
процентна ставка у розмірі 6,50%, на
період з 14 жовтня 2010 року по
14 квітня 2011 року фіксована ставка у
розмірі 15,97%, а з 14 квітня 2011 року до
повного виконання боргових зобов'язань
плаваюча у розмірі 8,47% + FIDR (а. с. 20-21).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.
Внаслідок неналежного виконання
позивальником зобов'язань за кредитним
договором утворилась заборгованість у
розмірі 148 236 доларів США 59 центів, що
еквівалентно 1 184 395 грн. 53 коп., яка
складається із: залишку заборгованості
- 117 666 доларів США 37 центів, що
еквівалентно 940 142 грн. 53 коп.,
заборгованості по відсоткам - 30 570
доларів США 22 центи, що еквівалентно
244 253 грн., та заборгованості по
пені за прострочення виконання
зобов'язання у розмірі 263 880 грн. 67 коп.
(а. с. 23). Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. Відповідно до п. 22
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року №
5 відповідно до частини першої статті 559
ЦК України припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання. Якщо в договорі поруки
такі умови сторонами не узгоджені, а з
обставин справи не вбачається
інформованості поручителя і його згоди
на збільшення розміру його
відповідальності, то відповідно до
положень частини першої статті 559 ЦК
України порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим. Суди, посилаючись на п. 2.2
Договору поруки, згідно якого порукою
забезпечені боргові зобов'язання в
разі зміни їх суми, відповідно до п. 2.1
цього договору, не врахувавши
вищезазначених норм матеріального
права, дійшли помилкового висновку, що
поручитель надав згоду на подальше
можливе змінення розміру боргових
зобов'язань, забезпечених порукою, в
тому числі збільшення розміру боргових
зобов'язань за кредитним договором.
Твердження Банку про достатність
попередньої згоди поручителя на зміну
умов основного договору (п. 2.2 договору
поруки) є безпідставним, оскільки
положення зазначеного договору не
містять інформації про те, що така
зміна та доповнення умов основного
договору повинні були здійснюватися
без повідомлення поручителя, і не
свідчать про відмову поручителя від
узгодження можливих змін.Оскільки суди
на вищевикладені обставини уваги не
звернули, у порушення вимог ст. ст. 212-214
ЦПК України не врахували норми
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
не встановили обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК
України ухвалені у справі судові
рішення у частині солідарного
стягнення заборгованості із ОСОБА_4
підлягають скасуванню з передачею
справи у цій частині на новий розгляд
до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справу х в а л и л а : Касаційну скаргу
ОСОБА_4 задовольнити частково.Заочне
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 06 вересня 2012 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 01 липня
2014 року у частині задоволення позовних
вимог до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості скасувати, справу у цій
частині направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий:
Д.Д. Луспеник
Судді:
Б.І. Гулько
О.В.
Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта