Справа № 466/3472/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(
заочне )

"14" липня 2014 року Шевченківський
районний суд м.Львова у складі :

головуючої - судді
Глинської Д.Б.

при секретарі
Цімурі Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Шевченківського
Райвідділу Державної міграційної
служби м.Львова про виселення особи за
неможливості спільного проживання та
скасування її реєстрації, -

в с т а
н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про
виселення ОСОБА_2 з належної їй на праві
власності двокімнатної квартири
АДРЕСА_1. Позов мотивує тим, що
відповідач є колишнім її чоловіком та
зареєстрований за цією адресою. Після
розірвання шлюбу вона дозволила
тимчасово проживати йому у цій
квартирі. Однак, відповідач не змінив
своєї поведінки, яка була причиною
розірвання шлюбу, а саме продовжував
зловживати спиртними напоями,
влаштовувати сварки та застосовувати
фізичне насильство до неї та їхнього
сина, що підтверджується
неодноразовими її зверненнями до
правоохоронних органів. На її вимоги
звільнити квартиру відповідач не
реагує. Тому просить суд про примусове
виселення відповідача у зв'язку з
неможливістю спільного проживання та
скасування його реєстрації.

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позовні вимоги,
додатково пояснивши, що відповідач
грошей на утримання житла не дає,
постійно влаштовує скандали, сварки,
бійки. Проживання з відповідачем є
неможливим. Просить позов
задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та представник
Шевченківського Райвідділу Державної
міграційної служби м. Львова в судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином. Відомостей про причину
їх неявки немає. Зі згоди позивача, суд
у відповідності до вимог ст.ст.169, 224 ЦПК
України вважає за можливе заслухати
справу у відсутності відповідачів та
постановити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача та її
представника, дослідивши зібрані по
справі докази, з'ясувавши дійсні
обставини справи, суд дійшов висновку
про можливість задоволення позову з
таких мотивів.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2,
площею 49,90 кв.м. Її право власності
зареєстровано у встановленому законом
порядку, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на квартиру
виданого Львівською міською
адміністрацією №1385 від 28.12.1994 року.

У вказаній квартирі зареєстровані
позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2, як
колишній чоловік, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
син. Це стверджується довідкою з ОСББ
«Балатон-13.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 03.08.1991р. перебували у
шлюбі, який розірвано рішенням
Шевченківського районного суду м.
Львова від 25.10.2013р. Отже, ОСОБА_2 є
колишнім членом сім'ї ОСОБА_1

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
позовних вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Відповідно до ст.157 ЖК України членів
сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

За ч.1 ст. 116 ЖК України якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч.3 ст. 156 ЖК України Члени сім'ї
власника будинку (квартири) зобов'язані
дбайливо ставитися до жилого будинку
(квартири).

Крім того, згідно ст.317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні (ст.321 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 383, ст.391 ЦК
України власник має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб, вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

В процесі розгляду справи встановлено,
що власник квартири за адресою АДРЕСА_2
позивач ОСОБА_1 на даний час позбавлена
можливості належним чином
користуватись своїм майном.

З пояснень позивачки ОСОБА_1,
відповідач ОСОБА_2. впродовж тривалого
часу зловживає спиртними напоями,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння влаштовує сварки, скандали,
які часто приводять до бійок. Така
поведінка відповідача призвела до
розпаду шлюбу. Однак і після розірвання
шлюбу поведінка відповідача не
змінилася на краще.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до
правоохоронних органів із заявами щодо
неправомірної поведінки відповідача
ОСОБА_2, вчинення ним насильства в сім'ї.
З відповідачем працівниками міліції
проводилися профілактичні бесіди, йому
виносилися офіційні застереження,
відносно нього складалися протоколи
про адміністративні правопорушення.
Дані обставини стверджуються копіями
відповідей Шевченківського РВ на ім'я
позивачки. Однак застосовані заходи
виявилися безрезультатними, поведінка
відповідача не змінилася.

Позивач зверталася до відповідача з
вимогою добровільно покинути займане
житло. Однак відповідач продовжує
проживати у належній позивачці
квартирі, відмовляється добровільно
звільнити його.

Відповідно до рішення Конституційного
суду України від 11.05.2005 року власник на
свій розсуд володіє, користується і
розпоряджається належним йому майном.

На підставі наведеного суд вважає, що
вимоги позивачки, як власника квартири
про виселення відповідача у зв'язку з
неможливістю спільного проживання є
підставною та підлягає задоволенню.

Позивачкою ставиться вимога про
зобов'язання Шевченківського
Райвідділу Державної міграційної
служби м. Львова зняти відповідача з
реєстрації за спірною адресою.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про
свободу пересування і вільний вибір
місця проживання в Україні» реєстрація
- це внесення відомостей до паспортного
документа про місце проживання або
місце перебування із зазначенням
адреси житла особи та внесення цих
даних до реєстраційного обліку
відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

За ст.7 вказаного Закону зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі рішення суду
про виселення.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд робить висновок, що
позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.8,10,11,57,58,60,88,209,212,213,215,224,226
ЦПК України, України суд, -

В И Р
І Ш И В :

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2 без
надання іншого жилого приміщення.

Зняти ОСОБА_2 з реєстрації за адресою
АДРЕСА_2.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя: Д. Б. Глинська