ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - приватний нотаріус
ОСОБА_5, про визнання договору
довічного утримання недійсним та його
розірвання, визнання права на
спадкування за заповітом за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 19
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Кіровоградської області від 5
лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання
договору довічного утримання
недійсним та його розірвання, визнання
права на спадкування за заповітом на
майно.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
15 жовтня 2012 року
ОСОБА_6 склала заповіт, яким заповідала
їй усе належне їй на праві власності
майно. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6
померла і вона після спливу 6 місяців
звернулась до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, де
дізналась, що ОСОБА_6 попередньо 26
травня 2010 року уклала договір
довічного утримання з ОСОБА_4 Позивач
зазначила, що оскільки відповідач по
справі не виконувала належним чином
свої зобов'язання за договором
довічного утримання, тому ОСОБА_6
заповіла своє майно їй. Оскільки вона
не може оформити свої спадкові права на
спірний будинок просила суд позов
задовольнити.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 19
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 5 лютого 2014
року, у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами установлено, що 26 травня 2010 року
між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір
довічного утримання, згідно з яким
відчужувач передала у власність
відповідачу будинок АДРЕСА_1.

15 жовтня 2012 року ОСОБА_6 склала заповіт,
яким усе своє майно заповідала ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть.

ОСОБА_4 зареєструвала право власності
на будинок АДРЕСА_1 11 лютого 2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про
розірвання договору довічного
утримання та визнання його недійсним,
які є самостійними підставами.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України у
разі розірвання договору довічного
утримання (догляду) у зв'язку з
невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов'язків за
договором, відчужував набуває право
власності на майно, яке було ним
передане, і має право вимагати його
повернення.

Статтею 755 ЦК України встановлено, що
договір довічного утримання (догляду)
припиняється зі смертю відчужувача.

Встановивши обставини справи, суди
дійшли обґрунтованого висновку, що
договір довічного утримання
припинився зі смертю відчужувача, а ст.
755 ЦК України не передбачено можливість
розірвання договору за позовом особи,
яка не є стороною договору, з
врахуванням того, що відчужувач за
життя вимоги про розірвання договору
не пред'явила.

За таких підстав, судові рішення в
зазначеній частині ґрунтується на
нормах матеріального та
процесуального права, підстав для їх
скасування у цій частині немає.

Разом із тим, не можна погодитись із
висновками судів про те, що ОСОБА_3 не
може ставити питання про визнання
спірного договору недійсним, з тих
підстав, що вона не була стороною
правочину.

Зі змісту ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права чи інтересу.

Відповідно до положень ст. ст. 215, 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчинення правочину.

Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

За таких обставин, вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності може бути заявлена як
однією із сторін правочину, так і іншою
заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

Суди, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316
ЦПК України на зазначене уваги не
звернули та дійшли помилкового
висновку що ОСОБА_3 не може
звертатись до суду із вимогою про
визнання договору довічного утримання
недійсним, оскільки не є стороною
правочину, та не врахували, що у випадку
визнання недійсним спірного правочину
після смерті спадкодавця
відкривається спадщина за заповітом,
спадкоємцем у заповіті визначена
позивач, а відтак вона має право на
пред'явлення зазначеного позову.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 19 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 5 лютого 2014
року скасувати в частині позову ОСОБА_3
до ОСОБА_4, третя особа - приватний
нотаріус ОСОБА_5, про визнання договору
довічного утримання недійсним та
визнання права на спадкування за
заповітом скасувати, справу у цій
частині передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

У решті судові рішення залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. ЛуспеникСудді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько М.Є. Червинська В.А.
Черненко