АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/23/2014
Головуючий в суді 1
інстанції - Вовк Є.І.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарях
Лужецькій І.С., Телегіній Н.О

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 01 червня 2012 року по справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_2,
третя особа - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Н2О» про звернення
стягнення на майно,

встановила:

У березні 2011 року позивач ПАТ
«Акціонерний банк «Бізнес Стандарт»,
який в подальшому був замінений на
правонаступника ПАТ «ТАСкомбанк»,
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про звернення
стягнення на майно, в якому просив
звернути стягнення на предмет іпотеки -
адміністративно-побутовий корпус з
ремонтними боксами щоденного
обслуговування автомобілів ( літ. А), що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (
загальною площею 887,3 кв.м.) що належить
на праві власності ОСОБА_2, шляхом
реалізації на прилюдних торгах за
ціною не нижче, що буде визначена в
процесі виконавчого провадження,
згідно з Законом України «Про
виконавче провадження». Грошові кошти,
отримані від реалізації вказаного
предмету іпотеки, спрямувати на
погашення заборгованості ТОВ «Н2О» за
кредитним договором № КР 42-2007 від 28.12.2007
року на користь ПАТ «ТАСкомбанк» в
розмірі 6 095 242 грн. 18 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 01 червня 2012 року позов
задоволено : звернуто стягнення на
предмет іпотеки, а саме:
адміністративно - побутовий корпус з
ремонтними боксами щоденного
обслуговування автомобілів (літ.А), що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
(загальною площею 887,30 кв.м), що належить
на праві власності ОСОБА_2, шляхом
реалізації на прилюдних торгах за
ціною не нижче, що буде визначена в
процесі виконавчого провадження
згідно з Законом України «Про
виконавче провадження». Грошові кошти,
отримані від реалізації предмету
іпотеки, а саме: адміністративно -
побутового корпусу з ремонтними
боксами щоденного обслуговування
автомобілів (літ.А), що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 (загальною площею 887,30
кв.м), що належить на праві власності
ОСОБА_2 (відповідно до іпотечного
договору від 28.12.2007 року) спрямувати на
погашення заборгованості за кредитним
договором № КР 42-2007 від 28.12.2007 року в
розмірі 6095242 грн. 18 коп. на користь ПАТ
«Таскомбанк», з яких: заборгованість по
тілу кредиту - 4623669 грн., заборгованість
за нарахованими відсотками - 900733 грн. 34
коп., пеня, нарахована на суму
простроченої заборгованості - 570839 грн.
84 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Таскомбанк» судові витрати по справі
у вигляді судового збору у розмірі 1700
грн. та витрат на ІТЗ - 120 грн.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі, посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Вважає, що позивачем не доведено
обставин справи, оскільки відсутні
докази отримання кредитних коштів та
заява на отримання кредиту, оскільки є
заява ТОВ «Н2О» про відмову від
одержання кредиту в іноземній валюті.
Також банк не надав суду доказів, про те
що він є фінансовою установою, а відтак
не можливо визначити, які
правовідносини виникли між позивачем
та ТОВ «Н20».

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
27 листопада 2012 року рішення
Дарницького районного суду м. Києва
було залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 лютого 2013 року
ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27
листопада 2012 року скасовано, а справу
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу
та просив задовольнити; представник
позивача вважав доводи апеляційної
скарги безпідставними та просив
залишити рішення суду першої інстанції
без змін.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, що підтверджується зворотним
повідомленням про вручення поштового
відправлення 26.06.2014 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явились в судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач вказував, що 28.12.2007 року між
Акціонерним банком «ТАС-Бізнесбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Таскомбанк», та ТОВ «Н2О» було
укладено кредитний договір № КР-42-2007,
із договорами про внесення змін до
нього, відповідно до якого банк надав
товариству кредит у розмірі 2 995 000 грн.
та 205 900 доларів США під 14,5 % річних на
поповнення обігових коштів, з кінцевим
терміном погашення кредиту не пізніше
25.12.2009 року.

У зв'язку з невиконанням ТОВ «Н2О» умов
кредитного договору, неповернення
кредиту та несплати процентів, станом
на 01.10.2010 року заборгованість ТОВ «Н2О»
перед банком складає 6 095 242 грн. 18 коп., з
яких: заборгованість по тілу кредиту - 4
623 669 грн.; заборгованість за
нарахованими відсотками - 900 733 грн. 34
коп.; пеня нарахована на суму
простроченої заборгованості - 570 839 грн.
84 коп.

28.12.2007 року в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
позивачем та ОСОБА_2 було укладено
іпотечний договір, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
за реєстровим № 636д, відповідно до
якого ОСОБА_2 передала в іпотеку
нерухоме майно -
адміністративно-побутовий корпус з
ремонтними боксами щоденного
обслуговування автомобілів ( літ.А), що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (
загальною площею 887,3 кв.м.), заставною
вартістю 4 359 000 грн.

30.03.2010 року банк направив відповідачу
листа за № 256, відповідно до якого, якщо
в строк до 24.04.2010 року заборгованість
боржника перед банком не буде погашена,
позивачем будуть прийняті заходи по
стягненню заборгованості за кредитним
договором шляхом звернення стягнення
на майно відповідача. Проте зазначена
вимога виконана не була і
заборгованість боржника перед банком
не погашена. Враховуючи викладене,
позивач на підставі ст. 33, 39 Закону
України «Про іпотеку» просив звернути
стягнення на предмет іпотеки, а
виручені від реалізації кошти
направити на погашення вищевказаної
заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«Таскомбанк», суд першої інстанції
виходив з того, що обставини, на які
посилається позивач в обґрунтування
позовних вимог, знайшли підтвердження
в судовому засіданні і матеріалами
справи доведено, що між позивачем та
ТОВ «Н2О» було укладено кредитний
договір № КР 42-2007, зобов'язання за яким
позивач виконав повністю - надав ТОВ
«Н2О» кредит на суму 2 995 000 грн. та 205 900
доларів США. Позичальник ТОВ «Н2О»
свої зобов'язання належним чином не
виконав - станом на 01.10.2010 року не
сплатив на користь позивача
заборгованість по вказаному
кредитному договору, яка відповідно до
його умов складає суму 6 095 242 грн. 18 коп.,
з яких заборгованість по тілу кредиту -
4 623 669 грн.; заборгованість за
відсотками - 900 733 грн. 34 коп., пеня - 570 839
грн. 84 коп.

Враховуючи, що боржник ТОВ «Н2О» та
майновий поручитель ОСОБА_2 не виконали
вимог банку щодо погашення вказаної
заборгованості, про наявність якої
були належно повідомлені листами від
30.03.2010 року, суд першої інстанції дійшов
висновку про наявність правових
підстав відповідно до ст. 12, 33, 39, 41
Закону України «Про іпотеку» для
задоволення позовних вимог про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та зарахування коштів від продажу
вказаного майна в рахунок погашення
заборгованості, що виникла у ТОВ «Н2О»
перед ПАТ «Таскомбанк» на вищевказану
суму.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважає їх законними, обґрунтованими і
такими, що відповідають обставинам
справи. Виходячи з наявних у матеріалах
справи та досліджених судом першої
інстанції письмових доказів, колегія
суддів дійшла висновку, що обставини,
що мають значення для справи, які суд
вважав встановленими при вирішенні
справи, доведені. Норми матеріального
права відповідно до спірних
правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги відповідача
ОСОБА_2 є аналогічними її запереченням
на позовну заяву, вони були предметом
перевірки суду першої інстанції та
отримали належну правову оцінку.

Так, доводи відповідача про те, що банк
пропустив шестимісячний строк,
передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України на
звернення до суду, з огляду на те, що
строк повернення кредиту встановлений
25.12.2009 року, а банк звернувся до суду з
позовом у березні 2011 року, тоді як
шестимісячний строк закінчився 25.06.2010
року, - правильно не були прийняті до
уваги судом першої інстанції, оскільки
ОСОБА_2 є майновим поручителем за
іпотечним договором, а не поручителем в
розумінні ст. 553-559 ЦК України.

В пункті 23 Постанови № 5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішення спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»
Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ зазначив, що при
вирішенні спорів за участю майнових
поручителів суди мають виходити з того,
що відповідно до ст. 11 Закону України
«Про заставу», ст. 1, 11 Закону України
«Про іпотеку» майновий поручитель є
заставодавцем або іпотекодавцем.
Відповідно до статті 546 ЦК України
застава (іпотека) та порука є різними
видами забезпечення, тому норми, що
регулюють поруку (статті 553-559 ЦК) не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

Доводи представника апелянта , що
відсутність розписки про отримання
ОСОБА_2 вимоги про усунення порушень
зобов'язання є підставою для
скасування оскаржуваного рішення,
колегія суддів вважає безпідставними.
Як встановлено судом першої інстанції
і підтверджується матеріалами справи,
позивач направляв ОСОБА_2 на її адресу,
зазначену в іпотечному договорі,
іпотечну вимогу від 30.03.2010 року № 256, що
підтверджується реєстром № 89
Державного спеціального зв'язку з
відповідною відміткою.

Крім того, як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 35 Постанови № 5 від 30.03.2012
року, невиконання вимог частини першої
статті 35 Закону України «Про іпотеку»
про надіслання іпотекодавцю та
боржнику, якщо він є відмінним від
іпотекодавця, письмової вимоги про
усунення порушення зобов'язання не є
перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду (на відміну від
інших способів звернення стягнення
(частина третя статті 33 цього Закону),
оскільки іпотекодавець у судовому
засіданні має можливість заперечувати
проти вимог іпотекодержателя, що
відповідає положенням статті 124
Конституції України.

Також в апеляційній скарзі апелянт
ОСОБА_2 посилається на те, що
оскаржуване рішення ґрунтується на
припущенні щодо отримання ТОВ «Н2О»
кредиту в сумі 205 900 доларів США за
кредитним договором №КР42-2007 від 28.12.2007
року, оскільки посадові особи
товариства не підписували меморіальні
валютні ордери та заяви на продаж
валюти.

Однак зазначені доводи також були
предметом перевірки суду першої
інстанції. На підтвердження обставин
щодо надання кредиту в сумі 205 900
доларів США представником банку були
надані меморіальні валютні ордери,
заяви на продаж іноземної валюти,
виписки по особовому рахунку , а також
копію договору № 163 про розрахункове
обслуговування шляхом здійснення
електронних платежів від 27.12.2007 року ,
із застосуванням програмно-технічного
комплексу «Клієнт-Інтернет-Банк».
Судом першої інстанції зазначені
докази були досліджені, у рішенні їм
була надана належна правова оцінка, у
зв'язку з цим суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
отримання ТОВ «Н2О» зазначеної суми
кредиту.

Крім того, у період апеляційного
провадження по даній справі,
Господарським судом м. Києва була
розглянута справа за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Н2О» до Публічного
акціонерного товариства «ТАСкомбанк»
про розірвання кредитного договору
№КР42-2007 від 28.12.2007 року в частині
надання кредиту в сумі еквівалентній
1000000 грн. зі сплатою 21% річних в гривні
та зі сплатою 14,5 % річних за кредитом,
наданим в іноземній валюті, що
погоджено договором № 1 від 06.06.2008 про
внесення змін та доповнень до
кредитного договору.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 27.08.2012 року у задоволенні вказаного
позову було відмовлено. Постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 02 квітня 2014
року апеляційна скарга ТОВ «Н2О» була
відхилена, а рішення Господарського
суду м. Києва від 27.08.2012 року у справі №
5011-35/8566-2012 - залишено без змін.

Постановою Вищого господарського Суду
України від 25 червня 2014 року касаційна
скарга ТОВ «Н2О» була залишена без
задоволення , а рішення Господарського
суду м. Києва від 27.08.2012 року і
постанова Київського апеляційного
господарського суду від 02.04.2014 року -
залишені без змін.

Відповідно до постанови Вищого
господарського суду України від 25.06.2014
року, господарськими судами
встановлено, що 28.12.2007 між АБ
«ТАС-Бізнесбанк», правонаступником
якого є ПАТ «ТАСкомбанк», та ТОВ «Н20»
укладено кредитний договір № КР 42-2007 із
змінами та доповненнями, внесеними
відповідно до договору № 1 від 06.06.2008
року; договору №2 від 01.07.2008 року;
договору №3 від 11.11.2008 року ; договору №4
від 30.11.2009 року про внесення змін та
доповнень до кредитного договору.

Відповідно до розділу 2 кредитного
договору, в редакції договору №1 від
06.06.2008, банк надає позичальнику кредит
шляхом відкриття мультивалютної
відновлювальної відкличної кредитної
лінії з лімітом в сумі, еквівалент якої
не може перевищувати 4 000 000 (чотири
мільйони) гривень (ліміт кредитної
лінії), в тому числі ліміт невибірки 0,2
(нуль цілих дві десятих) відсотка від
ліміту кредитної лінії, що складає
еквівалент 8 000 (вісім тисяч) гривень з
терміном погашення не пізніше 25 грудня
2009 року на поповнення обігових коштів,
в т.ч. придбання обладнання.

Відповідно до наявних в матеріалах
справи меморіальних валютних ордерів
№4744 від 11.06.2008 року, №4746 від 11.06.2008 року,
№ 5581 від 25.06.2008 року, № 5664 від 25.06.2008
року , № 6424 від 07.07.2008 року, № 6432 від
07.07.2008 року , № 7338 від 18.07.2008 року , № 7344
від 18.07.2008 року , меморіальних ордерів №
14864 від 11.06.2008 року, № 17216 від 25.06.2008 року,
№ 19590 від 07.07.2008 року, № 21922 від 18.07.2008
року, заяв про продаж іноземної валюти
№ 1 від 11.06.2008 року, № 1 від 24.06.2008 року, №3
від 07.07.2008 року, № 5 від 17.07.2008 року , банк
надав, а позичальник ТОВ «Н2О» прийняв
кредитні кошти у сумі 205900 доларів США.

Таким чином, рішенням Господарського
суду м. Києва від 27.08.2012 року, залишеним
без змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
02.04.2014 року та постановою Вищого
господарського Суду України
встановлено, що АБ «ТАС-Бізнесбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«ТАСкомбанк», належним чином виконав
свої зобов'язання за вищевказаним
кредитним договором в частині надання
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Н2О» коштів у
розмірі 2 995 000 грн. та 205900 доларів США на
умовах, передбачених договором.

Крім того, при розгляді даної
апеляційної скарги колегією суддів
було витребувано та оглянуто в
судовому засіданні матеріали
кредитної справи, що ведеться ПАТ
«ТАС-комбанк» по даному кредитному
договору, вивчено оригінали та
долучено до матеріалів справи копії
заяв ТОВ «Н2О», підписаних
уповноваженою особою та скріплених
печаткою товариства, про надання
кредитних коштів, а також по кожній
заяві - розпорядження заступника
голови правління банку операційному
управлінню про перерахування сум
кредиту, зазначених у відповідній
заяві, в якій також було визначено
рахунок ТОВ «Н2О», на який підлягає
перерахуванню сума кредиту ( а.с. 189- 236,
том 3).

Також вищевказаними судовими
рішеннями встановлено, що станом на
06.06.2008 року банк мав діючу Банківську
ліцензію № 84, дозвіл № 84-3 від 13.02.2008,
додаток до дозволу № 84-3 від 13.02.2008,
відповідно до яких мав право
здійснювати валютні операції.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов законного і
обґрунтованого висновку, що у зв'язку з
невиконанням боржником - ТОВ «Н2О»
основного зобов'язання за кредитним
договором іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки, що передбачено умовами
іпотечного договору та ст. 33 Закону
України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
спосіб реалізації предмета іпотеки
шляхом проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають
задоволенню з вартості предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації.

При ухваленні оскаржуваного рішення
судом першої інстанції були дотримані
зазначені вимоги Закону України «Про
іпотеку» .

Обґрунтованих доводів, які б
спростовували розмір заборгованості
позичальника, у рахунок погашення якої
звернуто стягнення на предмет іпотеки,
апеляційна скарга відповідача не
містить. Між тим, в матеріалах справи
містяться виписки з рахунків , а також
детальний розрахунок заборгованості (
а.с. 72-81, т. 1) станом на 01.10.2010 року, з
якого вбачається, що по кредиту,
наданому у гривнях, розмір
заборгованості складає: по тілу
кредиту - 2 995 000 грн., по відсотках - 634 401
грн. 82 коп.; пеня на суму простроченої
заборгованості - 373 065 грн. 40 коп. , а
всього - 4 002 467 грн. 22 коп.

По кредиту, наданому в доларах США,
розмір заборгованості складає: по тілу
кредиту - 205 900 доларів США, що станом на
час розрахунку становить 1 628 669 грн.;
прострочені відсотки - 33 670,23 доларів
США, що у гривневому еквіваленті
становить 266 331 грн. 52 коп.; пеня на суму
простроченої заборгованості - 25 003,09
доларів США, що у гривнях становить 197 774
грн. 44 коп., а всього - 2 092 774 грн. 96 коп.

Загальна сума заборгованості - 6 095 242
грн. 18 коп.

Інші доводи апеляційної скарги
відповідача не можуть бути прийняті в
якості підстав для скасування
оскаржуваного рішення, оскільки
висновків суду не спростовують та на їх
правильність не впливають.

Таким чином, судом першої інстанції
було повно та всебічно встановлено
обставини справи, перевірено їх
доказами, правильно застосовано норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 01 червня 2012 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: