Номер провадження: 22-ц/785/5498/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого: судді
Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова
В.О., Драгомерецького М.М.

При секретарі:
Горновій А.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
16 квітня 2014 року у справі за позовом
квартирно - експлуатаційного відділу м.
Одеси до ОСОБА_2, треті особи без
самостійних вимог: військова Академія,
Київська райадміністрація Одеської
міської ради, про виселення з
військового гуртожитку без надання
іншого жилого приміщення,-

в с т а н о в и
л а

У травні 2011р. позивач звернувся до суду
з вказаним позовом та після уточнення
позову просив виселити ОСОБА_2, з усіма
особами, що проживають разом з нею, з
кімнати АДРЕСА_3, без надання іншого
житлового приміщення, посилаючись на
те, що відповідачка разом з
неповнолітньою дитиною безпідставно
проживають у вказаному жилому
приміщенні.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 16. 04. 2014р. позов задоволено.
Виселено ОСОБА_2 разом з неповнолітньою
ОСОБА_4 з житлового приміщення - кімнати
АДРЕСА_3 без надання іншого жилого
приміщення.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить
питання про скасування рішення суду з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову, посилаючись на
те, що вона, разом із донькою, у
встановленому законом порядку
вселилася і проживала у вказаній
кімнаті гуртожитку як член сім'ї
(дружина) військовослужбовця ОСОБА_5,
який у 2006 р. отримав ордер на
двокімнатну квартиру на склад родини 3
особи, (він, вона та донька), але про
існування цього ордеру вона не знала та
залишилася проживати у гуртожитку
разом із дитино. Вона перебуває на
квартирному обліку, а її дитина не може
бути позбавлена житла, , вважає, що вони
не можуть бути вселені з гуртожитку без
надання іншого житла.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явилися у судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи
позов про виселення відповідачки та її
неповнолітньої дитини, виходив з того,
що вони не мають передбачених законом
підстав для

проживання в гуртожитку.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає вимогам закону та дійсним
обставинам справи.

Суд першої інстанції задовольняючи
позов про виселення відповідачки та її
неповнолітньої дитини, виходив з того,
що вони не мають передбачених законом
підстав для

проживання в гуртожитку.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає вимогам закону та дійсним
обставинам справи.

Відповідно до ст. 127 ЖК України,
Примірного положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів Української РСР від 3 червня
1986 року № 208, гуртожитки призначаються
лише для проживання робітників,
службовців, студентів, учнів, а також
інших громадян у період їх роботи або
навчання.

Статтею 132 ЖК України передбачено
виселення без надання іншого житла
осіб з гуртожитку, який їм було надано у
зв'язку з роботою чи навчанням, у разі
припинення роботи чи навчання.

Згідно з п. п. 1.2, 2.12 Інструкції щодо
надання житлової площі у гуртожитках
Збройних Сил України, затвердженої
наказом Міністерства оборони України
№113 від 24.03.2008р., гуртожитки
призначаються для тимчасового
проживання військовослужбовців
Збройних Сил України та членів їх сімей
в цьому населеному пункті під час
проходження ними військової служби або
навчання у військових навчальних
закладах Міністерства оборони України.
Відповідно до положень вказаної
Інструкції військовослужбовець та
члени його сім'ї у разі одержання житла
для постійного проживання зобов'язані
негайно звільнити займане ними житло.

Право користування жилим приміщенням у
гуртожитку члена сім'ї (або колишнього
члена сім'ї) є похідним від права особи,
якій у встановленому законом порядку
було надано це житло в гуртожитку.

Судом встановлено, що в кімнати
АДРЕСА_3, з 2000р. проживали
військовослужбовець ОСОБА_5 з семою три
особи: він, дружина ОСОБА_2 та їх донька
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В цю кімнату вони
вселилися без відповідного ордеру,
лише на підставі дозволу начальника
Одеського інституту сухопутних військ,
де вони і були зареєстровані.

Вказаний гуртожиток перебуває в
оперативному управлінні, на балансі,
експлуатується і обслуговується
квартирно-експлуатаційним відділом м.
Одеси, що є установою, який веде облік
казармено-житлового фонду та здійснює
контроль за використанням житлового
фонду Міністерства оборони України.

18.04.2006р. рішенням житлової комісії
військових прокуратур і суддів
Південного регіону України та
Одеського гарнізону, помічнику голови
військового місцевого суду Одеського
гарнизону майору юстиції ОСОБА_5 на
склад сім'ї три особи: він, дружина
ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_4, розподілене
службове житлове приміщення за рахунок
жилого фонду Міністерства оборони
України - двокімнатна квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 52,2 кв.м., житловою - 29,9
кв.м.

На підставі розпорядження
Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради №1300 від 07.06.2006р.
ОСОБА_5, у тому ж складі сім'ї, ухвалено
видати ордер на зазначену двокімнатну
квартиру і на підставі цього ордеру
ОСОБА_5 вселився в цю квартиру і
виселилися з кімнаті НОМЕР_1 за
вказаною адресою.

А ОСОБА_2 разом з дитиною залишилася
проживати в кімнаті АДРЕСА_3, яка не є
військовослужбовцем та не працює у
військових підприємствах або
установах, про що визнав встановленим
суд першої інстанції і у апеляційній
скарзі не спростовується.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 21.09.2006р. шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 було розірвано.

Розпорядженням Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради
№517 від 27.07.2007р. АДРЕСА_1, виключено зі
складу службових приміщень КЕВ м.
Одеси.

Розпорядженням УЖКГ Одеської міської
ради від 06.08.2007р. зазначену квартиру
передано у приватну власність
наймачеві ОСОБА_6 (батьку ОСОБА_5), який
на момент приватизації проживав у цій
квартирі самостійно.

На той час у квартирі було
зареєстровано дві особи: ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, зареєстрованих 20.06.2007р. та
06.08.2007р. відповідно, при цьому ОСОБА_5 не
був включений у приватизацію квартири,
оскільки використав своє право на
приватизацію іншого житла.

На підставі вказаного розпорядження,
06.08.2007р. ОСОБА_6 УЖКГ Одеської міської
ради видано свідоцтво про право
власності на житло, право власності
зареєстроване за ним в електронному
реєстрі прав власності на нерухоме
майно 08.08.2007р.

Згідно договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 23.08.2007р.,
укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
посвідченого приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 за реєстровим №2795,
ОСОБА_5, діючий від імені ОСОБА_6 продав
спірну квартиру ОСОБА_7, який для
придбання даної квартири уклав з ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» кредитний
договір від 23.08.2007р.

Зазначені обставини встановлено
ухвалою Апеляційного суду Одеської
області від 27.03.2014р. у цивільній справі
за № 22ц/785/1106/14, а/с. 160162.

За наведених обставин колегія суддів
вважає, що право ОСОБА_2 та її
неповнолітньої дитини на проживання у
зазначеному житловому приміщенні в
гуртожитку було і є похідним від права
на це житло у ОСОБА_5, у зв'язку з чим
після припинення цього права у
останнього в зв'язку з отриманням ними
іншого житла і виселенням з гуртожитку
ОСОБА_5, відповідачка та її дитина не
мають правових підстав для проживання
у вказаному гуртожитку і підлягають
виселенню.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов до правильного та
обґрунтованого висновку про
безпідставність проживання
відповідачки з дитиною у гуртожитку і
про обґрунтованість позову про їх
виселення, а твердження в апеляційній
скарзі про необґрунтованість і
незаконність рішення суду про
виселення відповідачки та її дитини з
гуртожитку без надання іншого житла не
спростовуються матеріалами справи й
доводами апеляційної скарги.

Разом з тим, висновок суду про те, що
відповідачка вселилася та проживала у
гуртожитку без спеціального ордеру не
відповідає матеріалам справи, що у свою
чергу впливає на правильність висновку
суду про їх виселення без надання
іншого жилого приміщення.

За викладених обставин, а також з
урахуванням вимог 308 ЦПК України
колегія суддів приходить до висновку,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи, порушень
норм матеріального та процесуального
права не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи висновки
суду не спростовують, у зв'язку з чим
рішення суду підлягає залишенню без
змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 16 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської
області: В.Ф. Парапан

В.О.Панасенков

М.М.Драгомерецький