Номер провадження: 22-ц/785/3197/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Троїцька Л. Л.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Троїцької Л.Л.,

суддів - Кварталовій А.М., Фальчука В.П.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
договору дарування недійсним, визнання
договору купівлі-продажу дійсним та
визнання права власності за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
02 липня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

13.06.2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, уточнивши
який, просила визнати договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
укладений між нею та ОСОБА_3 дійсним,
визнати договір дарування вказаної
квартири, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 30.12.1997 року недійсним та визнати
за нею право власності на вказану
квартиру.

Позов обґрунтований тим, що 23.11.1997 року
між нею та ОСОБА_3 в простій письмовій
формі був укладений договір
купівлі-продажу квартири НОМЕР_1, що
розташована по вищевказаній адресі.
Після укладення договору нею були
сплачені грошові кошти у розмірі 10 000
грн. та отримані ключі і документи на
вказану квартиру. В даній квартирі вона
мешкає до сьогоднішнього дня, однак,
зазначений договір купівлі-продажу в
нотаріальній конторі не оформлявся
із-за ухилення ОСОБА_3 від його
нотаріального посвідчення (а.с.15-17).

У теперішній час у неї виникла потреба
у продажу спірної квартири та
підготовці необхідних документів,
однак, їй стало відомо, що квартира на
підставі договору дарування від 30.12.1997
року була подарована відповідачкою
ОСОБА_3 своєму сину - ОСОБА_4 (а.с.5).

Також, право власності на вказану
квартиру ОСОБА_4 у подальшому отримав
та зареєстрував на підставі ухвали
Київського районного суду м. Одеси від
05.03.2001 р. про затвердження мирової угоди
між ним і ОСОБА_6 у справі №2-107/2001 (а.с.6,7).

Посилаючись на положення ст. 47, 48, 224, 225,
227 Цивільного кодексу Української РСР
1963 року та ст. 392 чинного ЦК України,
позивач просила визнати дійсним
договір купівлі-продажу квартири від
23.11.1997 року та недійсним договір
дарування від 30.12.1997 року цієї квартири,
так як на момент укладення договору
дарування ОСОБА_3 вже не була її
власником (а.с.3-4;24-25).

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 02.07.2012 року позов ОСОБА_2 -
задоволено.

Визнано дійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
загальною площею 74,8 кв.м., в тому числі
житловою площею 43,1 кв.м., укладений 23
листопада 1997 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Визнано недійсним нотаріально
посвідчений договір дарування №2405 від
30.12.1997 р. вказаної квартири, укладений
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
спірну квартиру (а.с.30-32).

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове,
яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні
позову, посилаючись на те, що рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, який виклав зміст
рішення, перевіривши матеріали справи
в межах апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, рішення суду скасуванню, з
ухваленням нового - про відмову ОСОБА_2
в позові.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Вказаним нормам права рішення суду не
відповідає.

Судом встановлено і підтверджено
матеріалами справи наступні обставини.

30.12.1997 року ОСОБА_3 на підставі договору
дарування №2405, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу, подарувала
квартиру АДРЕСА_1, своєму сину - ОСОБА_4
(а.с.5).

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 05 березня 2001 року у справі
№2-107/2001 було затверджено мирову угоду
між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, згідно з якою
відповідач також набув право власності
на квартиру (а.с.6-7).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд 1-ої інстанції виходив з того, що
23.11.1997 року між нею та ОСОБА_3 у
письмовій формі був укладений договір
купівлі-продажу спірної квартири за 10
000,00 грн., які отримані Продавцем від
Покупця під час укладення цього
договору та отримані ключі від
квартири і всі документи на неї, в
зв'язку з чим ОСОБА_3, не будучи
власником квартири, не мала право
30.12.1997 року дарувати цю квартиру своєму
сину.

Зазначений договір купівлі-продажу є
дійсним, так як повністю виконаний
сторонами, однак не був нотаріально
посвідченим через ухилення ОСОБА_3

При розгляді спору по суті, суд прийшов
до висновку про існування між
сторонами договірних відносин, к яким
застосував норми матеріального права,
а саме - ЦК України в редакції 1963 року.
При цьому керувався вимогами ст.ст. 47,
ч.1 ст.48, 224, 225, 227 ЦК Української РСР; при
визнанні права власності за позивачкою
- ст.392 чинного ЦК України.

Між тим, з такими висновками колегія
погодитись не може.

Відповідно до ч.1 ст.224 і ч.1 ст.227 ЦК
України в редакції 1963 року, діючих на
час укладення договору купівлі-продажу
спірної квартири від 23.11.1997 року, по
договору купівлі-продажу продавець
зобов'язаний передати майно у
власність покупцю, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певні грошові кошти.

Договір купівлі-продажу житлового
будинку повинен бути нотаріально
посвідчений, якщо хоча б однією з
сторін є громадянин. Недодержання цієї
вимоги тягне недійсність договору.

Мотивуючи свої вимоги ОСОБА_2,
посилалась на те, що нею були сплачені
грошові кошти в розмірі 10 00,00 грн.,
отримані ключі та документи на спірну
квартиру, однак ОСОБА_3 ухилялась від
його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, в порушення вищевказаної
норми процесуального права та ст. 57 ЦПК
України, позивачка ніяких допустимих
доказів на підтвердження своїх вимог
не надала.

Судом 1-ої інстанції не було враховане
те, що 30.12.1997 року без наявності
правовстановлюючих документів ОСОБА_3
не змогла б подарувати квартиру своєму
сину. Це свідчить про те, що документи
на квартиру залишалися у її власника.

Судом також не враховано те, що крім
вказаного договору дарування, ОСОБА_4
набув право власності на квартиру
відповідно до ухвали Київського
районного суду м. Одеси від 05 березня 2001
року про затвердження мирової угоди
між ним та ОСОБА_6

Дана ухвала набрала законної чинності
і у встановленому законом порядку
ніким не оскаржувалась (а.с.6-7).

В матеріалах справи знаходиться
технічний паспорт на квартиру, який
виготовлений 03.11.2011 року, в якому
власником квартири вказаний ОСОБА_4
(а.с.8-9).

Згідно довідки адресно-довідкового
бюро ГУМВС України в Одеській області в
квартирі до наступного часу
зареєстровані, як ОСОБА_4 так і ОСОБА_3
(а.с.18,19).

При розгляді справи по суті, судом 1-ої
інстанції в порушення ст. 212 ЦПК
України, дані обставини взагалі до
уваги не приймалися і правова оцінка їм
не давалася.

Напроти, ці обставини свідчать про те,
що договір дарування від 30.12.1997 року
спірної квартири був укладений у
встановленому законом порядку.
Квартира була передана обдарованому
ОСОБА_4, який прийняв її в дар та
зареєстрував свою власність в
Одеському міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості (а.с.5).

З урахуванням викладеного, колегія
вважає, що правових підстав для
визнання договору дарування недійсним
у суда не було. В даному випадку,
колегія суддів приходить до висновку,
що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, при визнанні
останнім цього позову в повному обсязі,
заявлений з метою уникнути
відповідачем виконання рішення
Київського районного суду м. Одеси від
28.10.2011 року про стягнення з нього на
користь ОСОБА_5 заборгованості за
договором позики в розмірі 606 082,19 грн.
(а.с.66-67).

При викладених обставинах, позовні
вимоги ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу квартири дійсним та
визнання недійсним договору дарування
цієї квартири, є безпідставні і
задоволенню не підлягають.

У даному випадку, не підлягають
задоволенню і вимоги про визнання
права власності на квартиру, які були
заявлені позивачкою відповідно до ст.
392 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Оскільки рішення суду 1-ої інстанції
постановлене в порушення вказаної
норми права, воно підлягає скасуванню,
з ухваленням нового - про відмову
ОСОБА_2 в позові.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.317 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 02 липня 2012 року скасувати.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 23 листопада 1997
року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
дійсним - відмовити;

про визнання недійсним договору
дарування квартири АДРЕСА_1 від 30
грудня 1997 року, укладеного між ОСОБА_3
та ОСОБА_4 - відмовити;

в позові ОСОБА_2 про визнання права
власності на квартиру АДРЕСА_1 -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили негайно, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом 20-ти днів з дня набрання
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

Л.Л.Троїцька

А.М.Кварталова

В.П.Фальчук