22-ц/775/561/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції
Суддя-доповідач
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Мироненко
І.П.

суддів Попової
С.А., Кочегарової Л.М.,

при секретарі
Макаровій О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇСЬКИЙ
МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на рішення
Приморського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 02
липня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6
про визнання договору дійсним,
визнання права власності за договором,
-

в с т а н о в и л а:

В червні 2013 року позивач ОСОБА_4
звернулась з позовом до ОСОБА_5 про
визнання дійсним договору від 03
березня 2007 року, укладеного між нею та
відповідачем, визнання за нею права
власності на ? частку будинку АДРЕСА_1, і
в цілому право власності на будинок
АДРЕСА_2, а також земельну ділянку за
цією адресою площею 0,0615 га. В
обґрунтування заявлених вимог
вказувала на те, що за згодою батька
чоловіка відповідача ОСОБА_5, на
земельній ділянці АДРЕСА_2, вони разом
з чоловіком за їх власні кошти, а також
кошти батьків позивача у 2002 році
побудували будинок. Право власності на
будинок зареєстровано на ім'я
відповідача ОСОБА_5, як власника
земельної ділянки, хоча фактичними
власниками будинку були вона та її
чоловік ОСОБА_7 Після народження
другої дитини, з метою покращення
побутових умов, відповідач ОСОБА_5 в 2007
році надав згоду на капітальний ремонт
будинку по АДРЕСА_2 умовою, що за власні
кошти позивача буде відремонтовано
будинок АДРЕСА_1, а частина будинків
після їх ремонтів перейде у власність
позивача. В забезпечення зобов'язань 03
березня 2007 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір про
сумісну участь у фінансуванні
капітального ремонту та реконструкції
вказаних будинків. За даним договором
сторони зобов'язувалися прийняти
участь у капітальному ремонті та
реконструкції будинків АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2, а після закінчення ремонтних
робіт та реконструкції - 50% об'єкту за
адресою АДРЕСА_1 та 100% будинку і
земельна ділянка по АДРЕСА_2 повинні
були перейти у власність до позивача. В
ремонтні роботи було вкладено 100 000 грн.
на будинок АДРЕСА_2 та 50 000 грн. на
будинок АДРЕСА_1. В березні 2008 року
ремонтно-будівельні роботи були
закінчені, але після їх закінчення
відповідач по різним причинам
ухиляється від нотаріального
посвідчення.

Рішенням Приморського районного суду
м. Маріуполя від 02 липня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано
дійсним договір про часткову участь у
фінансуванні ремонту та реконструкції
об'єктів нерухомості, укладений 03
березня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
визнано за ОСОБА_4 право власності на ?
частку будинку АДРЕСА_1, будинок
АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,0615
га за цією адресою.

В апеляційній скарзі ПАТ «ПУМБ»,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове, яким
відмовити в задоволені позовних вимог
ОСОБА_4

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України
справа розглянута за відсутності
відповідача ОСОБА_5 та третьої особи
ОСОБА_6, які про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, про
що свідчать поштові повідомлення (а.с.
156, 157).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ПАТ «ПУМБ» Маштакова С.А.,
заперечення позивача ОСОБА_4,
представника відповідача ОСОБА_9,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно ст. 214
ЦПК України, суд вирішує такі питання:
чи мали місце обставини, якими
ґрунтувалися вимоги і заперечення, та
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (порушення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розділити між сторонами судові витрати
та інше.

Проте, оскаржуване рішення таким
вимогам не відповідає.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що між сторонами по справі мав місце
договір про часткову участь у
фінансуванні ремонту і реконструкції
об'єктів нерухомості та було здійснено
повне виконання договору в частині
проведення та фінансування ремонтних
робіт по об'єктам нерухомості, а одна із
сторін ухилилася від нотаріального
посвідчення. Тому суд першої інстанції,
керуючись положеннями ст. 392 ЦК України
та ст. 120 ЗК України, дійшов висновку про
можливість задоволення позовних вимог
ОСОБА_4, шляхом визнання за позивачем
права власності на ? частку будинку
АДРЕСА_1 і в цілому на будинок АДРЕСА_2
та розташовану за цією адресою
земельну ділянку площею 0, 0615 га.

З такими висновками суду колегія
суддів не може погодитися, оскільки
вони не відповідають вимогам
матеріального та процесуального права.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_4 з
1997 року перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_7, який було розірвано 01
грудня 2008 року за рішенням
Приморського районного суду м.
Маріуполя. Від цього шлюбу позивач має
двох неповнолітніх дітей ОСОБА_13,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с. 13-14, 18,20).

Згідно реєстраційного посвідчення від
27 січня 1992 року будинок АДРЕСА_1 в м.
Маріуполі зареєстровано на праві
власності за ОСОБА_5 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом (а.с. 12, 23).

На підставі рішення Приморської
районної адміністрації, замість
договору купівлі-продажу від 11 квітня
2004 року, за ОСОБА_5 зареєстровано право
власності на будинок АДРЕСА_2 (а.с. 25).

Згідно державного акту серія ІІ-ДН №
165042 право приватної власності на
земельну ділянку площею 0,0615 га за
адресою АДРЕСА_2 (кадастровий №
:04:05:029) зареєстровано за ОСОБА_5
(а.с. 26).

03 березня 2007 року було укладено договір
про часткову участь у фінансуванні
ремонту та реконструкції об'єктів
нерухомості будинків АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Згідно
умов даного договору сторони приймають
участь в ремонті та реконструкції
зазначених житлових будинків, а по
закінченню - 50% будинку АДРЕСА_1
залишається у власності ОСОБА_5 з
переоформленням відповідних
правовстановлюючих документів в
рахунок витрат, понесених ОСОБА_4 на
ремонт за цим договором. 100% будинку
АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,0615
га переоформлюються у приватну
власність ОСОБА_4 з оформленням
відповідних правовстановлюючих
документів. ОСОБА_5 зобов'язується
сприяти ОСОБА_4 в оформленні права
власності на її нерухоме майно. Строк
планового закінчення ремонту та
реконструкції об'єктів 30 квітня 2008 року
(а.с. 5-9).

Згідно документів долучених до
апеляційної скарги, між відповідачем
ОСОБА_5 та ПАТ «ПУМБ» 23 червня 2008 року
були укладені договори іпотеки № 6572532
та № 6566702 відповідно до умов яких в
іпотеку банку передано будинок
АДРЕСА_1, будинок АДРЕСА_2 та земельна
ділянка площею 0,0615 га з метою
забезпечення кредитних зобов'язань
ОСОБА_7 за укладеним з ПАТ «ПУМБ»
кредитним договором № 6566080 на суму 200 000
доларів США, які в подальшому були
змінені відповідно до другого траншу
на зобов'язання в розмірі 1 462 232 гривень
68 копійок (а.с. 70-104).

Згідно виконавчих написів приватного
нотаріуса ОСОБА_10 від 13 квітня 2011 року
за № 1794 та № 1795 звернуто стягнення на
зазначені об'єкти нерухомого майна -
предмети іпотеки, які були пред'явлені
на примусове виконання до Приморського
ВДВС Маріупольського міського
управління юстиції і за ними 23 травня
2011 року та 13 грудня 2012 року відкриті
виконавчі провадження (а.с.105-108).

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Згідно із ч.2 ст.220 ЦК України, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір,
який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідченні, і державної реєстрації з
моменту державної реєстрації.

Частинами 3 і 4 ст. 334 ЦК України, яка
регламентує момент набуття права
власності за договором, визначено, що
право власності на майно за договором,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або моменту
набрання законної сили рішенням суду
про визнання договору, не посвідченого
нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Вирішуючи спір про визнання правочину,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, дійсним, судом першої
інстанції не враховано, що норма ч.2 ст.
220 ЦК України не застосовується щодо
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації.

Відповідні роз'яснення надано в п. 13
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06 листопада
2009 року, згідно яких вирішуючи спір про
визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується
щодо правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до ст.ст.
210, 640 ЦК України пов'язується з їх
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Позивачем ОСОБА_4 не було зазначено
обставин та надано відповідних
належних, допустимих доказів ухилення
відповідача ОСОБА_5 від нотаріального
оформлення спірної угоди. Справа
розглянута судом за відсутності сторін
на підставі поданих ними заяв, при
цьому відповідач ОСОБА_5 та третя особа
ОСОБА_6 визнали позовні вимоги.

Крім того, суду не було надано, як це
передбачено ст.ст. 11, 60 ЦПК України,
будь-яких доказів на підтвердження
передачі грошових коштів, повного чи
часткового виконання умов договору. В
матеріалах справи наявний технічний
паспорт лише на будинок АДРЕСА_1, з
якого вбачається, що останні
будівельні роботи за цією адресою
проводилися у 2006 році (а.с. 27-32).

Проте, до апеляційної скарги була
долучена копія рішення Приморського
районного суду м. Маріуполя від 28
травня 2008 року, згідно якої відповідач
ОСОБА_5 у травні 2008 року звертався до
суду з позовом про визнання за ним
права власності на самовільно
побудовані жилу масандру літ. «Д/м»,
бесідку літ. «И-1» за адресою АДРЕСА_2
(а.с. 65).

Колегія суддів також звертає увагу, що
під час укладення зазначених договорів
іпотеки відповідач по справі ОСОБА_5 та
його дружина ОСОБА_6 надали до банку
нотаріально посвідчені заяви про
надання згоди на передачу об'єктів в
іпотеку та відсутність порушення
інтересів дітей та прав третіх осіб
(а.с. 66-69).

Враховуючи наведене, колегія суддів не
може погодитись із висновками суду
першої інстанції про те, що між
сторонами по справі мав місце договір
про часткову участь у фінансуванні
ремонту та реконструкції об'єктів
нерухомості, перехід права власності,
оскільки сторони договору домовились
щодо усіх істотних умов угоди,
відбулося виконання вказаного
договору, і що відповідач ОСОБА_5
ухилився від нотаріального
посвідчення угоди. Тому колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції, не
з'ясувавши належним чином фактичних
обставин справи щодо заявлених вимог,
порушивши вимоги закону, дійшов
помилкового висновку щодо
обґрунтованості та доведеності позову
і безпідставно задовольнив його.

За таких обставин, рішення суду
відповідно до положень ст. 309 ЦПК
України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволені позовних вимог ОСОБА_4, у
зв'язку з чим, апеляційна скарга ПАТ
«ПУМБ» підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ПЕРШИЙ
УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»
задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 02
липня 2013 року скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5
про визнання договору дійсним,
визнання права власності, відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: І.П. Мироненко Л.М.
Кочегарова С.А. Попова