У х в а л а

іменем україни

2 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Дем'яносова М.В.,Попович О.В.,Касьяна
О.П.,Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 3 лютого 2014 року та рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 2 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду
з позовом про стягнення 34 456,16 грн
заборгованості за кредитним договором,
укладеним з ОСОБА_6 19 серпня 2004 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 3 лютого 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 2 квітня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитом у сумі 444,6 грн.

У задоволенні позову в іншій частині
відмовлено.

Не погодившись із зазначеними судовими
рішеннями, ПАТКБ «ПриватБанк»
звернулося до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ з касаційною
скаргою, в якій просило скасувати
оскаржувані судові рішення та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Судом встановлено, що 19 серпня 2004 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було
укладено договір, за яким позичальник
одержав кредит у розмірі 7,5 тис. грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом із кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. При цьому ОСОБА_6 факти
отримання кредиту та використання
кредитної картки не оспорювала.

Звертаючись до суду з позовом, банк
зазначав, що у зв'язку з неналежним
виконанням кредитних зобов'язань у
позичальника утворилася
заборгованість у розмірі 34 456,21 грн: 7 291,7
грн заборгованості за кредитом та 27 164,46
грн заборгованості за процентами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції вважав, що вимоги
банку не підлягають задоволенню у
зв'язку зі спливом строку позовної
давності.

Апеляційний суд рішення суду першої
інстанції скасував та ухвалив нове
рішення про часткове задоволення
позову виходячи з того, що кредитний
договір, укладений між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_6 є нікчемним.
Крім цього, суд застосував наслідки
нікчемного правочину у вигляді
реституції.

Однак із такими висновками суду
апеляційної інстанції повністю
погодитися не можна, оскільки вони не
відповідають вимогам закону і не
ґрунтуються на доказах, наявних у
матеріалах справи.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки. Згідно з частиною 5 статті 261
ЦК України за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частини 3, 4 статті 267 ЦК України).

З огляду на те, що у зобов'язальних
правовідносинах наслідком невиконання
або неналежного виконання боржником
зобов'язання є порушення суб'єктивного
права кредитора, початком перебігу
строку позовної давності є момент
порушення цього права, беручи до уваги
те, коли він довідався або міг
довідатися про його порушення.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Як встановлено судами, після спливу
строку дії картки (19 серпня 2006 року)
відповідач 27 травня 2008 року внесла
останній платіж за кредитом, що
свідчить про переривання строку
позовної давності, отже початок
перебігу строку почався з 27 травня 2008
року.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції правильно застосував до
спірних правовідносин строк позовної
давності, так як ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з позовом про захист
свого порушеного права лише 6 вересня
2013 року.

Висновок апеляційного суду про
нікчемність кредитного договору є
хибним, адже обидві його сторони
підтвердили існування між ними
правовідносин, які виникли з
кредитного договору (банк - надавши
грошові кошти, позичальник -
користуючись кредитною карткою).

Однак зважаючи на те, що при ухваленні
рішення суд першої інстанції також
посилався на нікчемність кредитного
договору, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає за необхідне виключити з
його мотивувальної частини посилання
на нікчемність кредитного договору, не
скасовуючи його, оскільки воно є
правильним по суті та справедливим.

За таких обставин установивши, що
апеляційним судом скасовано судове
рішення, ухвалене згідно із законом,
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції і залишає в силі судове
рішення суду першої інстанції (стаття
339 ЦПК України).

Керуючись статтями 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 2 квітня 2014 року скасувати,
рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 3 лютого 2014 року
залишити в силі, виключивши з його
мотивувальної частини посилання на
нікчемність кредитного договору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді:М.В.
Дем'яносов О.П. Касьян О.В. Попович С.П.
Штелик