22-ц/775/451/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції
Суддя-доповідач ОСОБА_2
н е м У к р а ї н и
03 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
суддів
Гаврилової Г.Л., Песоцької Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення Волноваського
районного суду Донецької області від 02
липня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення
на предмет іпотеки та зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Державний
ощадний банк України» про визнання
договору іпотеки недійсним та
припинення його дії, -
в с т а н о в и л а:
У березні 2013 року ПАТ «Державний
ощадний банк України» звернувся до
суду з позовом, в якому просив у рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором від 19 червня 2008 року № 4870,
укладеним між банком та ОСОБА_4, та
договором іпотеки від 19 червня 2008 року
№ 4870, укладеним між банком та ОСОБА_3,
звернути стягнення на предмет іпотеки,
а саме: житловий будинок загальною
площею 217,90 кв.м (літ. А-2), підвал (літ.
А/п), веранду (літ. Б1), сарай (літ.В1),
вимощення (літ.1), огородження (№1-№3), що
розташований по АДРЕСА_1.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що 19 червня 2008 року між банківською
установою та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір № 4870. За яким остання
отримала кредит на суму 170 000 гривен зі
сплатою 20,5% річних та терміном
повернення до 18 червня 2018 року.
На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, між банком та
ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки №
4870, згідно якого предметом іпотеки є
жилий будинок АДРЕСА_1, вартістю 292 648
гривен, який належить останньому на
У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_4 своїх зобов'язань, виникла
заборгованість у розмірі 181 981,41 грн.,
яка стягнута з неї рішенням
апеляційного суду Донецької області
від 23 березня 2010 року.
Після ухвалення судового рішення
відповідач не виконує кредитних
зобов'язань, внаслідок чого станом на 19
березня 2013 року заборгованість складає
Враховуючи наведене, просив
Заперечуючи проти позову ПАТ
«Державний ощадний банк України». У
травні 2013 року ОСОБА_3 подав зустрічний
позов про визнання договору іпотеки
недійсним та припинення його дії. Свої
вимоги мотивував тим, що ним не
укладався договір з банком, тому він не
може відповідати у солідарному порядку
за кредитними зобов'язаннями.
Крім того, зазначав, що на час укладення
договору іпотеки і на даний час з ним
мешкає неповнолітня дочка. Посилаючись
на те, що при укладенні договору
іпотеки його учасники порушили права
дитини, просив задовольнити його позов.
Рішенням Волноваського районного суду
Донецької області від 02 липня 2013 року
позов ПАТ «Державний ощадний банк
України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки -
жилий будинок загальною площею 217,90 кв.м
(літ. А-2), підвал (літ. А/п), веранду (літ.
Б1), сарай (літ.В1), вимощення (літ.1),
паркан (№1-№3), що розташований по
АДРЕСА_1 у рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від19 червня 2008 року № 4870. Укладеним між
ВАТ «Державний ощадний банк України» і
ОСОБА_4, та договором іпотеки від 19
червня 2008 року № 4870, укладеним банком з
ОСОБА_3

У задоволені позову ОСОБА_3 до ПАТ
«Державний ощадний банк України» про
визнання недійсним та припинення дії
договору іпотеки від 19 червня 2008 року №
4870 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 10 вересня 2013 року рішення
суду першої інстанції в частині
звернення стягнення на предмет іпотеки
скасовано та ухвалено в цій частині
нове про відмову в задоволені позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України від 12 лютого 2014 року рішення
апеляційного суду від 10 вересня 2013 року
скасовано, справа повернута на новий
апеляційний розгляд.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3
просить рішення Волноваського
районного суду від 02 липня 2013 року
скасувати і ухвалити нове про відмову в
задоволені позову. В скарзі
посилається на порушення норм
процесуального та матеріального права,
необґрунтованість судового рішення, не
з'ясування обставин справи, що мають
істотне значення для справи.

В обґрунтування посилається на те, що
при визначенні суми заборгованості не
були враховані положення п. 1.6.1
кредитного договору від 19 червня 2008
року. Зокрема, після стягнення за
рішенням апеляційного суду від 23
березня 2010 року з ОСОБА_4
заборгованості за кредитним договором
станом на вересень 2009 року в розмірі 181
981 грн. 41 коп., банк зобов'язаний був
припинити нарахування відсотків на
суму боргу, тому нарахування
заборгованості на суму 240 210 грн. є
незаконним.

Судом не враховано, що за рішенням
апеляційного суду в жовтні 2010 року було
відкрито виконавче провадження і
здійснюються дії по примусовому
стягненню з ОСОБА_4 суми боргу.

Також посилається на порушення прав
неповнолітньої дитини ОСОБА_5, 2000 року
народження, яка на момент винесення
оскаржуваного рішення була
зареєстрована в спірному будинку,
орган опіки та піклування своєї згоди
на вчинення правочинів щодо житлового
будинку не надавав, і суд його до участі
у справі не залучив.

Рішення суду в частині відмови в
задоволені позову ОСОБА_3 сторонами не
оскаржується.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України
справа розглянута за відсутності
відповідача ОСОБА_4, яка через
відповідача ОСОБА_3 надала відповідну
заяву.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_3, який підтримав
доводи апеляційної скарги, заперечення
представника позивача ОСОБА_6,
дослідивши матеріали справи і
обговоривши доводи скарги в межах
апеляційного оскарження, колегія
суддів вважає, що скарга ОСОБА_3
підлягає задоволенню частково, а
рішення суду зміні.

Судом першої інстанції під час
розгляду справи встановлено, що 19
червня 2008 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України»
(правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України») та
ОСОБА_4 був укладений кредитний договір
№ 4870, згідно якого остання отримала
кредит на суму 170 000 гривен під 20,5%
річних з терміном повернення до 18
червня 2018 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ОСОБА_3, згідно
іпотечного договору від 19 червня 2008
року № 4870 в іпотеку банку був переданий
житловий будинок, розташований по
АДРЕСА_1, вартість якого становила 292 648
гривен.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_4 умов кредитного договору
утворилася заборгованість у розмірі 181
981,41 грн., яка була стягнута рішенням
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Донецької області від 23 березня 2010
року.

Вказане рішення набрало чинності,
проте не виконано відповідачкою й
станом на 19 березня 2013 року
заборгованість складає 240 210 гривен.

Задовольняючи позов, суд виходив з
доведеності заборгованості за
кредитним договором внаслідок
неналежного виконання позичальником
взятих на себе грошових зобов'язань, що
за положеннями кредитного договору,
договору іпотеки і вимог Закону
України «Про іпотеку» є підставою для
відновлення прав кредитора шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

З такими висновками суду, окрім
визнання розміру заборгованості, не
можна не погодитися.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» встановлено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно п. 6.2 укладеного між сторонами
іпотечного договору іпотекодержатель
має право звернути стягнення на
предмет іпотеки будь-яким способом, не
забороненим законодавством, в тому
числі на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з умовами цього договору.

За ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку"
за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Як роз'яснено в п. 42 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
резолютивна частина рішення суду в
разі задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як ст. 39 Закону
України «Про іпотеку», так і положенням
п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у
ньому в обов'язковому порядку має
зазначатись: загальний розмір вимог та
всі його складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

Суд першої інстанції на наведені
положення закону уваги не звернув і
задовольняючи позовні вимоги
кредитора в резолютивній частині
рішення не зазначив загальний розмір
заборгованості з його складовими,
спосіб реалізації предмета іпотеки та
його початкову ціну.

В судовому засіданні представником
позивача була надана заява про
звернення стягнення шляхом надання
іпотекодержателю повноважень для
реалізації майна боржника.

Виходячи з наведеного, рішення суду
підлягає зміні із зазначенням способу
реалізації предмета іпотеки -
застосування процедури продажу шляхом
надання права іпотекодержателю на
продаж предмета іпотеки від свого
імені будь-якій особі покупцеві на
підставі договору купівлі-продажу за
ціною, на рівні, не нижчому за звичайні
ціни на цей вид майна, на підставі
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності.

Також колегія суду не може погодитися з
висновками суду першої інстанції в
частині визначення розміру
заборгованості по сплаті процентів.

Так, п.1.6.1 кредитного договору від 19
червня 2008 року передбачений порядок
нарахування процентів, згідно якого
проценти нараховуються банком
щомісячно за методом факт на фактичний
залишок заборгованості за кредитом, що
був отриманий позичальником, починаючи
з дати видачі кредиту до моменту
закінчення терміну, на який надано
кредит, або (до моменту) коли банк
змушений звернутися до третіх осіб
(судових органів, нотаріуса) з метою
примусового стягнення боргу, (або до
моменту смерті позичальника).

За таких підстав, після стягнення за
рішенням апеляційного суду від 23
березня 2010 року з ОСОБА_4
заборгованості за кредитним договором
станом на вересень 2009 року в розмірі 181
981,41 грн., банк зобов'язаний був
припинити нарахування процентів на
суму боргу. Отже, нараховані за цей
період проценти підлягають виключенню
із загальної суми заборгованості.

При цьому, колегія суддів не може
погодитися з доводами відповідача щодо
повного припинення нарахування
процентів, оскільки з часу набрання
законної сили рішення суду не
виконувалося і банк набув права на
стягнення процентів за користування
кредитними коштами.

В процесі розгляду справи відповідачем
в рахунок погашення заборгованості
було сплачено 9400 гривен, які згідно з
умовами кредитного договору були
спрямовані позивачем на погашення
заборгованості по сплаті процентів, що
підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, розмір заборгованості за
процентами за користування кредитними
коштами станом на 19 березня 2013 року
становить 31 931,86 гривен.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо
вирахування із загальної суми
заборгованості вартості майна,
описаного для реалізації з метою
погашення боргу, є безпідставними.

Як вбачається з довідки ПАТ «Державний
ощадний банк України» (т.2 а.с.2) в
процесі виконавчого провадження по
стягненню заборгованості з ОСОБА_4
кошти на рахунок банку не надходили.

Посилання апелянта на те, що виконавчі
дії не доведені до кінця не з провини
боржника, на правильність висновків
суду не впливає.

Доводи апеляційної скарги про
порушення прав неповнолітньої дитини є
безпідставними та спростовуються
матеріалами справи.

Як було встановлено судом і сторони
проти цього не заперечували, на час
укладення договору іпотеки єдиним
власником будинку був ОСОБА_3 Його
дружина відповідач ОСОБА_4 та донька
ОСОБА_5, 2000 року народження, не мали
майнових прав на будинок, за даною
адресою зареєстровані не були. Згода
органу опіки та піклування на
укладення договору іпотеки не
вимагалася, оскільки відповідачами
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були надані заяви про
відсутність неповнолітніх дітей.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч.1 ст.309 ЦПК України, судове
рішення в частині визначення способу
стягнення, початкової ціни та розміру
заборгованості підлягає зміні. У
зв'язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_3
підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
позивача ПАТ «Державний ощадний банк
України» в рахунок відшкодування
судових витрат підлягає стягненню по
980,57 грн. (1961,15 грн. : 2).

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 02 липня 2013 року в
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки та відшкодування судових
витрат змінити.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 4870 від 19 червня
2008 року, укладеним між ПАТ «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_4, станом
на 19 березня 2013 року в розмірі 196 114
гривен 99 копійок (заборгованість за
кредитом 164 047,85 грн.,за відсотками за
користування кредитом 31 931,86 грн., пеня
135,28 грн.), на підставі договору іпотеки
№ 4870 від 19 червня 2008 року, звернути
стягнення на - жилий будинок загальною
площею 217,90 кв.м (літ. А-2), підвал (літ.А/п),
веранду (літ. а1), гараж (літ. Б1), сарай
(літ.В1), вимощення (літ.1), паркан (№1-№3),
розташовані по АДРЕСА_1 Донецької
області, належний на праві власності
ОСОБА_3, шляхом продажу Публічним
акціонерним товариством «Державний
ощадний банк України» від свого імені
будь-якій особі-покупцеві на підставі
договору купівлі-продажу за ціною, на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки майна
суб'єктом оціночної діяльності.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
ПАТ «Державний ощадний банк України» в
рахунок відшкодування судових витрат
по 980,57 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді: І.П. Мироненко Л.І.
Песоцька Г.Л. Гаврилова