Суддя Саркісян О. А.
Справа № 644/6148/14-ц
Провадження № 2/644/1792/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2014 р.

Орджонікідзевський районний суд м.
Харкова у складі :

Головуючого судді Саркісян О.А.,

При секретарі - Зоріній Н.В..

З участю представника позивачки
ОСОБА_1, представника відповідача-
Сербінова О.В.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк»,
третя особа- постійно діючий
Третейський суд при Асоціації
Українських банків про визнання
частково недійсним кредитного
договору ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з позовом
до відповідача, в якому просить визнати
недійсним п.6.2 кредитного договору
№820/2/03-8/037 від 21.02.2008 року, укладеного
між ОСОБА_2 та АКБ «Укрсоцбанк» (
правонаступником якого є ПАТ
«Укрсоцбанк»), в якому зазначено, що в
разі неможливості вирішення спору
шляхом переговорів, сторони керуючись
ст.5 Закону України «Про третейські
суди» домовляються про те, що спір
одноособово розглядається третейським
суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків, що знаходиться за
адресою м.Київ, вул..Раскової, 15. У
випадку неможливості розгляду спору
даним суддею спір розглядається
третейським суддею Мороз О.А. або
Білоконем Ю.М. в порядку черговості,
вказаному в даному пункті. У разі, якщо
спір не може бути розглянутий
вищеозначеними у даному пункті
суддями, суддя призначається Головою
Постійно діючого Третейського суду
при асоціації українських банків у
відповідності до чинного Регламенту
Постійно діючого Третейського суду при
асоціації українських банків.

Також визнати недійсним п.6.2 такого
ж змісту в договорі відновлюваної
кредитної лінії між цими ж сторонами
№820/2/03-8/038 від 21.02.2008 року та договору
застави №820/3/03-8/051 від 21.02.2008 року.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що третейські суди
не можуть розглядати справи, які
відповідно до закону підлягають
вирішенню виключно судами загальної
юрисдикції або Конституційним судом
України.

Крім того, перед підписанням цих
договорів їй не було надано для
ознайомлення статутні документи
третейського суду, Регламенту та
інформації про склад органів
управління.

Позивачка в судове засідання не
з*явилася. Подала заяву з проханням
розглядати справу у її відсутність, за
участю свого представника.

В судовому засіданні представник
позивачки підтримав заявлені позовні
вимоги.

Представник відповідача проти
позову заперечував з тих підстав, що на
час виникнення спірних правовідносин
заборони на укладення третейської
угоди у вигляді третейського
застереження в договорі не було.
Третейський суд є неупередженим.
Підписуючи договори позивач був
вільний у своєму волевиявленні. Крім
того, просять суд застосувати строк
позовної давності, який сплив 21.02.2011
року.

Представник третьої особи- постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації Українських банків - в
судове засідання не з*явився, подав
заяву з проханням розглядати справу у
їх відсутність, на підставі письмових
заперечень.

З письмових заперечень вбачається,
що:

- третейські застереження у договорах
укладені позивачкою добровільно без
примусу,

- виключення спорів щодо захисту прав
споживачів з компетенції третейського
суду не може бути підставою для
визнання недійсним третейського
застереження укладеного з споживачем,

-третейський суд є незалежним та
неупередженим;

- сплив строк позовної давності;

Суд, вислухавши пояснення
представника позивачки, представника
відповідача, дослідивши письмові
докази, оцінивши надані докази в їх
сукупності, приходить до висновку, що
заявлені позовні вимоги не підлягають
задоволенню виходячи з наступного:

21.02.2008 року між ОСОБА_2 та АКБ
«Укрсоцбанк» ( правонаступником якого
є ПАТ «Укрсоцбанк»), був укладений
кредитний договір№820/2/03-8/037, за умовами
якого банк надав їй кредит- грошові
кошти в сумі 22800 доларів США на
придбання автотранспортного засобу
строком до 10.02.2015 року.

Відповідно до п.6.2 цього договору в
разі неможливості вирішення спору
шляхом переговорів, сторони керуючись
ст.5 Закону України «Про третейські
суди» домовляються про те, що спір
одноособово розглядається третейським
суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків, що знаходиться за
адресою м.Київ, вул..Раскової, 15. У
випадку неможливості розгляду спору
даним суддею спір розглядається
третейським суддею Мороз О.А. або
Білоконем Ю.М. в порядку черговості,
вказаному в даному пункті. У разі, якщо
спір не може бути розглянутий
вищеозначеними у даному пункті
суддями, суддя призначається Головою
Постійно діючого Третейського суду
при асоціації українських банків у
відповідності до чинного Регламенту
Постійно діючого Третейського суду при
асоціації українських банків (а.с.5-8).

21.02.2008 року між цими ж стотронами був
укладений договір відновлюваної
кредитної лінії №820/2/03-8/038 , в якому в
п.6.2 зазначено, що в разі неможливості
вирішення спору шляхом переговорів,
сторони керуючись ст.5 Закону України
«Про третейські суди» домовляються про
те, що спір одноособово розглядається
третейським суддею Ярошовцем В.М.
Постійно діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків, що
знаходиться за адресою м.Київ,
вул..Раскової, 15. У випадку неможливості
розгляду спору даним суддею спір
розглядається третейським суддею
Мороз О.А. або Білоконем Ю.М. в порядку
черговості, вказаному в даному пункті.
У разі, якщо спір не може бути
розглянутий вищеозначеними у даному
пункті суддями, суддя призначається
Головою Постійно діючого Третейського
суду при асоціації українських банків
у відповідності до чинного Регламенту
Постійно діючого Третейського суду при
асоціації українських банків ( а.с.9-12).

21.02.2008 року між тими ж сторонами
укладений договір застави
автотранспортного засобу, відповідно
до п.6.2 якого зазначено, що в разі
неможливості вирішення спору шляхом
переговорів, сторони керуючись ст.5
Закону України «Про третейські суди»
домовляються про те, що спір
одноособово розглядається третейським
суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків, що знаходиться за
адресою м.Київ, вул..Раскової, 15. У
випадку неможливості розгляду спору
даним суддею спір розглядається
третейським суддею Мороз О.А. або
Білоконем Ю.М. в порядку черговості,
вказаному в даному пункті. У разі, якщо
спір не може бути розглянутий
вищеозначеними у даному пункті
суддями, суддя призначається Головою
Постійно діючого Третейського суду
при асоціації українських банків у
відповідності до чинного Регламенту
Постійно діючого Третейського суду при
асоціації українських банків ( а.с.13-15).

Приймаючи до уваги, що кредит
наданий позивачці фізичній особі для
особистих потреб, права споживачки
захищені Законом України «Про захист
прав споживачів».

Згідно п.п. 22, 23 ст. 1 Закону України
«Про захист прав споживачів» споживач
- фізична особа, яка придбаває,
замовляє, використовує або має намір
придбати чи замовити продукцію для
особистих потреб, безпосередньо не
пов'язаних з підприємницькою
діяльністю або виконанням обов'язків
найманого працівника. Споживчий кредит
- кошти, що надаються кредитодавцем
(банком або іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
договір про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Як вбачається з рішення
Конституційного Суду України від 10
листопада 2011 року у справі № 1-26/2011 в
аспекті конституційного звернення
положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII
з наступними змінами у взаємозв'язку з
положеннями частини четвертої статті 42
Конституції України треба розуміти
так, що їх дія поширюється на
правовідносини між кредитодавцем та
позичальником (споживачем) за
договором про надання споживчого
кредиту, що виникають як під час
укладення, так і виконання такого
договору.

Враховуючи зазначене, дія Закону
України «Про захист прав споживачів»
поширюється на правовідносини між
позивачем та відповідачем, як під час
укладення договору споживчого кредиту,
так і в процесі його виконання.

Відповідно до ч. 1, 2, п. 10 ч. 3 ст. 18
Закону України «Про захист прав
споживачів» продавець (виконавець,
виробник) не повинен включати у
договори із споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Несправедливими є, зокрема,
умови договору про установлення
обов'язкових для споживача умов, з
якими він не мав реальної можливості
ознайомитися перед укладенням
договору.

Згідно ст. 5 Закону України «Про
третейські суди» юридичні та/або
фізичні особи мають право передати на
розгляд третейського суду будь-який
спір, який виникає з цивільних чи
господарських правовідносин, крім
випадків, передбачених законом. Спір
може бути переданий на розгляд
третейського суду за наявності між
сторонами третейської угоди, яка
відповідає вимогам цього Закону.

03.02.2011 року ст.6 Закону України «Про
третейські суди» було доповнено п.14,
згідно з яким на розгляд третейського
суду заборонено передавати справи у
спорах щодо захисту прав споживачів, у
тому числі споживачів послуг банку(
кредитної спілки).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Згідно ст. 217 ЦК України недійсність
окремої частини правочину не має
наслідком недійсності інших його
частин і правочину в цілому, якщо можна
припустити, що правочин був би вчинений
і без включення до нього недійсної
частини.

Рішенням Конституційного Суду України
від 10.01.2008 року у справі за
конституційним поданням 51 народного
депутата України щодо відповідності
Конституції України положень абзаців
сьомого, одинадцятого ст.2, ст.3, п.9 ст.4
та розділу восьмого «третейське
самоврядування» Закону України «Про
третейські суди» ( справа про завдання
третейського суду) визнано, що
відповідно до чинного законодавства
підвідомчий суду загальної юрисдикції
спір у сфері цивільних та
господарських правовідносин може бути
передано його сторонами на розгляд
третейського суду, крім випадків,
встановлених законом ( ст.17 ЦПК України,
ст.12 ГПК України, ст.6 Закону України
«Про третейські суди» оскільки,
гарантуючи право на судовий захист з
боку держави, Конституція України
водночас визнає право кожного
будь-якими не забороненими законом
засобами захистити свої права і
свободи від порушень і протиправних
посягань Це конституційне право не
може бути скасоване або обмежене ( ч.2
ст.22, ст.64 Конституції України).

Крім того, згідно з роз*ясненнями,
викладеними в абзаці 5 частини другої
постанови Пленуму Верховного суду
України від 12.06.2009 року №2 «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» договір сторін про передачу
спору на розгляд третейського суду (
ст.17 ЦПК України) не є відмовою від
права на звернення до суду за захистом.

Зважаючи на те, що ст.6 Закону
України «Про третейські суди» було
доповнено п.14, згідно з яким на розгляд
третейського суду заборонено
передавати справи у спорах щодо
захисту прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку( кредитної
спілки). тільки 03.02.2011 року, тобто після
укладення оскаржуємих договорі, які
були укладені між сторонами 21.02.2008 року,
на момент їх укладення такої заборони
не було, укладені сторонами третейські
застереження не передбачають заборони
сторонам застереження звертатися до
державного суду за захистом своїх
порушених прав, то підстав для визнання
оскаржуємих договорів в частині п.6.2
недійсними немає, так як це положення
не суперечить закону, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам, не обмежує
можливості фізичної особи мати не
заборонені законом цивільні права та
обов*язки.

Виходячи з викладеного суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги не ґрунтується на законі і
відмовляє в позові.

Так як суд відмовляє позивачці по
суті позову, то суд не застосовує до
позовних вимог строку позовної
давності. Який сплив і не відмовляє в
позові за спливом строку позовної
давності.

Керуючисьст.ст.10,11,88,209,212,214,215 ЦПК
України, ст.22ч.2,ст.64 Конституції
України, ст.203 ЦК України, Законом
України «Про третейські суди», Законом
України «Про захист прав споживачів»,
Рішенням Конституційного суду України
від 10.01.2008 року ( справа про завдання
третейських судів), Рішенням
Конституційного Суду України від 10
листопада 2011 року у справі № 1-26/2011, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа- постійно
діючий Третейський суд при Асоціації
Українських банків про визнання
частково недійсним кредитного
договору від 21.02.2008 року, договору
відновлюваної кредитної лінії від
21.02.2008 року, договору застави від 21.02.2008
року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
Апеляційний суд Харківської області
через Орджонікідзевський районний суд
м. Харкова в 10-денний срок з моменту
проголошення рішення.

Суддя: