АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6076/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Перекопський М. М. Доповідач -
Черненкова Л.А. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів - Осіяна О.М.,
Дерев'янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 07 травня 2014 року по справі
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О
В И Л А:

28 березня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулися до суду із зазначеним
позовом, за яким просили суд стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором у розмірі 14121 грн. 27
коп. та судові витрати, понесені ним при
зверненні до суду. В обґрунтування
позовних вимог посилались на те, що між
позивачем та відповідачем був
укладений кредитний договір, який
складається з заяви про надання
кредиту, умов надання банківських
послуг, правил користування платіжною
карткою, відповідно до якого банк надав
відповідачу кредит в розмірі 4200 грн. з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. За
умовами вказаного договору відповідач
взяв на себе зобов'язання повернути
суму кредиту, відсотки та комісію за
користування кредитними коштами у
порядку та розмірах, встановлених
договором. Позичальник зобов'язання за
кредитним договором не виконує, в
зв'язку з чим, за ним виникла
заборгованість, яка складається з
заборгованості за кредитом, по
процентам за користування кредитом, по
комісії, пені та штрафів. В зв'язку з
чим, просили суд задовольнити їх
позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 07 травня 2014 року ухвалено: у
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
- відмовити.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просять рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити їх позовні вимоги в
повному обсязі, вважають, що рішення
суду незаконне, необґрунтоване, та
таке, що винесене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_2, через свого представника
просить рішення суду залишити без змін,
як таке, що відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, міськрайонний суд виходив з
того, що 28 травня 2008 року на підставі
заяви позивач отримав кредитну карту з
кредитним лімітом 4200 грн., з
відсотковою ставкою 22,8% на рік з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.
Позичальник зобов'язався погашати
заборгованість за кредитом шляхом
сплати щомісячного платежу у розмірі 7%
від суми заборгованості. При цьому
ОСОБА_2 підтвердив свою згоду, що заява
разом з Умовами надання банківських
послуг, Правилами користування
платіжною карткою і Тарифами складає
між нею і банком договір про надання
банківських послуг. ОСОБА_2 отримав
кредитні грошові кошти у сумі 4200 грн. та
належним чином не виконав зобов'язання
щодо повернення коштів, сплати
відсотків та комісії за користування
грошовими коштами. Поряд зі
встановленням порядку пролонгації
строку дії договору (п. 9.12. розділ 9 Умов
і Правил надання банківських послуг)
сторони встановили порядок і строки
виконання боржником зобов'язань
(внесення щомісячних обов'язкових
платежів в розмірі 7% від суми
заборгованості), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору. В разі виникнення
заборгованості, Клієнт зобов'язаний її
погасити протягом 30 днів з моменту її
виникнення. У випадках порушення
Держателем умов даного Договору Банк
має право вимагати дострокового
виконання боргових зобов'язань в
цілому чи у визначеній Банком частині
(п. 6.9, 5.2 Умов і Правил надання
банківських послуг. Остання
транзакція, а саме - сплата коштів у
сумі 100 грн., було здійснено
позичальником 13 червня 2009 року, що
підтверджується випискою з карткового
рахунку №054341. Тоді як ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулись до суду із
позовом 28 березня 2014 року, тобто з
пропуском строку позовної давності.
При таких умовах суд вважає за
необхідне застосувати строк позовної
давності, який передбачений ст. 257 ЦК
України, так як про це було заявлено
представником відповідача.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правильно вирішив спір.

Відповідно до вимог ст.ст.526,530 ЦК
України, - зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений термін.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судова колегія вважає правильним
висновок суду щодо пропуску позивачем
строку позовної давності за заявленими
позовними вимогами.

У відповідності до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

У відповідності до ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Судова колегія встановила, що згідно
договору про надання банківських
послуг від 28.05.2008 року, який укладено
між сторонами у справі, з терміном дії
картки - 1 рік, строк позовної давності
сторонами договору не був обумовлений,
як це зазначено у ст. 259 ЦК України, тому
до спірних правовідносин
застосовується загальна позовна
давність тривалістю у три роки (а.с.11-16).

Згідно статті 261 ЦК України ч.5 - за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких
не визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Відповідно до вимог статті 266 ЦК
України, - зі спливом позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 267 ЦК України ч.4 -
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що останнє погашення
кредиту відбулось 13 червня 2009 року та з
цього часу відповідач кредитною
карткою не користувався та
заборгованість не сплачував.

Таким чином, позов було пред'явлено
після спливу строку позовної давності.

Позивач - банк не заявив суду щодо
поновлення строку позовної давності. З
матеріалів справи не вбачається
підстав для визнання пропуску строку
банком з поважних причин. Позивач - банк
продовжував щомісячно нараховувати
проценти та штрафні санкції за
прострочення зобов'язання по
поверненню кредитних коштів після
припинення відповідачем здійснення
операцій по кредитній картці, що
свідчить про обізнаність позивача про
порушення свого права (а.с.46-54 - виписка
з особового рахунку відповідача).

Відповідач у заяві до суду першої
інстанції просив застосувати до
спірних правовідносин сплив позовної
давності і за цих підстав відмовити у
задоволенні позову (а.с.30-32).

Доводи апелянта - позивача про те, що
дія спірного договору не обмежена
часом, що обумовлено в договорі, судова
колегія вважає неспроможними, оскільки
ці обставини не стосуються часу
порушеного права, з якого починається
перебіг позовної давності, а саме:
виникнення заборгованості у
відповідача з урахуванням терміну
виконання кредитного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію договору до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем не може розглядатися як
доказ установлення строку дії
договору, оскільки це не відповідає
вимогам статті 252 ЦК України, згідно з
якою строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами.
Термін визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати.

Таким чином, перебіг позовної давності
починається з часу не виконання
зобов'язання відповідачем, як
правильно встановлено судом першої
інстанції, тому початок перебігу
позовної давності починається саме з
цієї дати, про що вище було зазначено, у
зв'язку з чим позивачем пропущено строк
позовної давності, що є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог.

Аналізуючи матеріали справи, судова
колегія дійшла висновку про те, що
судом першої інстанції правильно
відмовлено у задоволенні позовних
вимог.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апелянта про порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, судова колегія вважає
неспроможними, тому що вони
спростовуються матеріалами справи та
не є підставою для скасування
правильного по суті рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що
дія кредитного договору не закінчилась
у зв'язку з невиконанням зобов'язання
позичальника повернути кредитні кошти,
судова колегія вважає неспроможними,
оскільки дія договору і строк позовної
давності не є тотожними та регулюються
різними нормами закону, зокрема,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу (стаття 256 ЦК
України).

Наведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду постановлено у
відповідності з вимогами закону та не
має підстав для його скасування, і
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України
судова колегія, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 07 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді колегії