РІШЕННЯ

Іменем України

09.07.2014 року Франківський районний
суд м. Львова в складі:

головуючого судді Дячишин В.Ф.

при секретарі Якубечко А.Т.

за участю:

представника позивача
-ОСОБА_1

відповідача- ОСОБА_3

представника відповідача- ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання заповіту
недійсним,-

В С Т А Н
О В И В :

Позивач звернулася до
Франківського районного суду м. Львова
з позовною заявою в якій просить суд
визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від
25.03.2010р. посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_5

Свої позовні вимоги позивам
обґрунтовує тим, що 15.01.2008р. ОСОБА_4 було
складено заповіт на усе належне їй на
праві власності майно на користь
позивача. Заповіт було посвідчено
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
та зареєстровано у реєстрі за №294.

07.02.2011р. ОСОБА_4 померла, що
підтверджується записом в Книзі
реєстрації смертей вчиненим Міським
відділом реєстрації актів цивільного
стану від 08.02.2011р. актовий запис №771.

14.03.2011р. позивач ОСОБА_2
звернулась з письмовою заявою до
приватного нотаріуса Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
про визнання спадкоємцем і видачу
свідоцтва про право на спадщину. На
підставі заяви їй було видано витяг зі
спадкового реєстру (заповіти/спадкові
договори), витяг про реєстрацію в
спадковому реєстрі, витяг зі
спадкового реєстру (спадкові справи).

Із вказаних витягів їй стало
відомо, що 25.03.2010р. ОСОБА_4 було вчинено
заповіт в користь іншої особи, а саме
ОСОБА_3, який було посвідчено приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстровано у реєстрі за №609.

Вважає, що такий заповіт було
вчинено та посвідчено з порушенням
норм цивільного законодавства, ЗУ «Про
нотаріат» з наступних підстав.

На момент вчинення заповіту такий
не відповідав дійсній волі ОСОБА_4,
оскільки остання була лежачою, не
спроможна розмовляти, спаралізованою з
правої сторони важкохворою людиною у
віці 85 років.

Так, 30.08.2009р. ОСОБА_4 перенесла
перший інсульт, а за ним і другий
19.12.2009р. по вині відповідача, яка перед
цим постійно тероризувала заповідача
як по телефону, так і під дверима її
квартири, вчинила скандал у палаті
КМКЛШМД, де заповідач вперше
лікувалася від перенесеного інсульту.

В ході судового розгляду справи
позивач ОСОБА_2 свій позов підтримала
повністю та пояснила, що з початку 2006р.
була знайома з ОСОБА_4 На початках
знайомства її чоловік ОСОБА_1 надавав
правову допомогу ОСОБА_4, яка постійно
жалілася на протиправну поведінку по
відношенню до неї зі сторони її рідних,
а саме доньки ОСОБА_3 та онуки ОСОБА_7.
Згодом, їх стосунки переросли у більш
тісні і вона почала здійснювати догляд
на надавати усіляку можливу допомогу
ОСОБА_4 по її проханню. Так, позивач
прибирала у квартирі ОСОБА_4, готувала
їй їжу, забезпечувала продуктами і
медикаментами, тощо. Внаслідок
склавшихся відносин ОСОБА_4 і заповіла
їй усе своє майно.

Вважає оскаржуваний заповіт
недійсним оскільки ОСОБА_4 після
другого інсульту не могла вчиняти дій
за станом здоров"я. Вона особисто 19
грудня 2009р. доставляла ОСОБА_4 у лікарню
на Топольну, оскільки ОСОБА_8, яка
доглядала за ОСОБА_4 за її проханням,
повідомила, що в останній стало погано
і її госпіталізували на ношах. З того
часу ОСОБА_4 більше не розмовляла. Вже
перебуваючи в лікарні з 20 грудня 2009р.
відповідач ОСОБА_3 перешкоджала їй у
догляді за ОСОБА_4 та не допускала її у
палату.

Представник позивача ОСОБА_9
позов підтримав та надав суду покази
аналогічні позивачу додатково
зазначивши, що наявний у ОСОБА_4 на
момент укладення заповіту перелік
захворювань не давав останній
можливості усвідомлювати значення
своїх дій та передбачати наслідки.
Також, зазначив, що заповіт підписаний
сторонньою особою, а не ОСОБА_4

Відповідач позов заперечила та
пояснила, що вона являється
співвласником квартири АДРЕСА_1, а саме
? цієї квартири. ? квартири до липня 2009р.
належали її матері ОСОБА_4 В 2006 р. мати
познайомилася з адвокатом ОСОБА_1 який
надавав їй різного роду консультації ,
представляв її інтереси в різних
установах на що вона надала відповідну
довіреність. Вважає, що ОСОБА_1
переконав матір, щоб вона подарувала
йому свою квартиру. Окрім того, спільно
з дружиною ОСОБА_1, скеровували
безпідставні скарги до правоохоронних
органів на неї і її дочку, подавали
позови до суду без відома матері. Як
виявилось згодом під впливом обману
вони змусили її матір підписати
спадковий договір, відповідно до якого
частка в квартирі після її смерті мала
відійти ОСОБА_2. Проте це не спинило
ОСОБА_2 і як вона з мамою довідалась вже
згодом, нібито в липні 2009р. ОСОБА_4 було
підписано договір дарування частини в
квартирі на користь гр. ОСОБА_10, який
являється пасинком ОСОБА_1 Одразу ж
після цього, без її відома та відома
дарувальника її було виписано з
квартири і прописано за адресою ОСОБА_3,
яка належить ОСОБА_2

Коли її матір в серпні 2009р.
дізналася про начебто укладений нею
договір, в неї стався інсульт і вона
потрапила до лікарні. До грудня 2009р.
мати проживала у спірній квартирі.
Ключів від вхідних дверей у неї не було,
в квартирі вона була постійно закрита,
харчі їй ніхто не приносив. На її
неодноразові звернення до ОСОБА_1 та
ОСОБА_10 з проханням відкрити квартиру
та надати доступ до матері ніхто не
реагував. На цьому грунті, в грудні 2009р.,
у ОСОБА_4 стався другий інсульт і вона
знову потрапила до лікарні, де пробула
до січня 2010р. Вважає, що інсульт це
не психічна хвороба і не позбавляє
людину адекватно мислити. Визнає, що
матір не могла у повній мірі володіти
правою рукою, мала утруднене мовлення,
однак жодного стосунку до психічного
розладу це не має.

Зазначає, що позивачка не бачила
її матір після перенесеного інсульту
та взагалі не орієнтується в якому вона
стані перебувала, а тому її твердження
про психічні розлади є голослівними
видумками та спрямовані на заволодіння
майном покійної. На момент укладення
заповіту матір повністю усвідомлювала
значення своїх дій та могла керувати
ними.

Додатково відповідач уточнила, що
після цього, коли мама перебувала
вже вдома за адресою АДРЕСА_2 вона
підписала довіреність на ведення усіх
її справ та представництво інтересів.
Також, мама бажала переукласти заповіт.
На її запрошення до них додому приїхав
нотаріус ОСОБА_5 , поговорив з ОСОБА_4,
мова в якої була не повністю
відновлена, мама склала руки та
показала на доньку.

Тоді нотаріус приїхав вдруге уже
з готовим заповітом. При цьому, саме
відповідач запросила свідків ОСОБА_11
та ОСОБА_12, які були присутні при
посвідченні заповіту. Так як мама
самостійно не змогла написати прізвище
ім'я та по батькові вирішили, що в
заповіті замість мами підпишеться
сусідка ОСОБА_13

З письмових пояснень ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_14 , наданих представником
відповідача зазначено, що вони були
свідками, коли приватним нотаріусом
ОСОБА_5 25 березня 2010р. було посвідчено
заповіт ОСОБА_4 відповідно до якого
вона все належне їй майно заповідала
своїй доньці ОСОБА_3 На той час ОСОБА_4
перебувала у повній свідомості,
спілкувалася з ними та нотаріусом.
ОСОБА_4 відповідала на запитання
нотаріуса з приводу заповіту. Зокрема
нотаріус запитував чи добре вона себе
почуває, чи розуміє, який документ
підписала та інше. Мовлення ОСОБА_4 було
дещо заторможене, однак жодних
складнощів його розібрати не було.
Нотаріусу вона відповіла, що знає, який
документ зараз підписує, знає, що
заповіт і що після його підписання
єдиною спадкоємицею буде донька
ОСОБА_3.

Заповіт був прочитаний
нотаріусом вголос декілька разів.
Потім текст заповіту був прочитаний
ними вголос для ОСОБА_4 на що вона
сказала, що зміст заповіту їй
зрозумілий і вона не заперечує проти
укладення такого. Оскільки у ОСОБА_4
була паралізована права рука і вона не
могла повністю написати своє прізвище,
ім'я та по-батькові, вона попросила
зробити це ОСОБА_14, яка також прочитала
заповіт і потім підписала його.
Вказали, що на той час ОСОБА_4 жодними
психологічними хворобами чи
відхиленнями не страждала, її психіка
була ясною, а волевиявлення вільним.

Третя особа приватний нотаріус
ОСОБА_5 в судовому засіданні 04.09.2012р.
(а.с. 130) пояснив, що до нього звернулася
ОСОБА_3 по проханню своєї матері ОСОБА_4
для вчинення нотаріальної дії. В
березні місяці він був у неї дома по
АДРЕСА_2 де розмовляв з нею. ОСОБА_4
хотіла дати розпорядження на вчинення
заповіту. Підніматися вона могла але
писати ні. Заповіт посвідчив 25.03.2010р. в
присутності свідків на АДРЕСА_2. До
підписання заповіту ОСОБА_4 все
розуміла, однак не могла самостійно
говорити. На момент посвідчення
заповіту медичну документацію, що
стосується стану здоров'я ОСОБА_4 не
витребовував та не перевіряв. Йому було
відомо зі слів ОСОБА_4, що у неї був
інсульт. Про те, що ОСОБА_14, яка
підписала заповіт була сусідкою ОСОБА_4
йому було відомо.

Судовий експерт ОСОБА_15 в
судовому засіданні підтримав акт
комплексної посмертної судової
психолого-психіатричної експертизи
№598 від 13 вересня 2013р. Звернув увагу на
те, що на першій сторінці акту зроблено
технічну помилку і підкреслено слово
«амбулаторної», що насправді не
відповідає дійсності.

Експерт вказав, що на момент
вчинення заповіту 25.03.2010р. ОСОБА_4
страждала стійким психічним розладом
психічної діяльності у формі судинної,
мультиінфарктної деменції та за своїм
психічним станом не могла
усвідомлювати значення своїх дій
керувати ними.

Заслухавши думку учасників
процесу, а також дослідивши інші докази
по справі суд приходить до висновку, що
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав:

позивач вірно вказує, що на момент
складання заповіту ОСОБА_4 у віці 85
років перенела два інсульта 30.08.2009р. та
19.12.2009р.

З ксерокопії епікризу-виписки з
історії хвороби №26932 (а.с. 93) слідує, що
ОСОБА_4 знаходилась на лікуванні, в
неврологічному відділенні міської
комунальної клінічної лікарні ШМД з
19.12.2009р. по 14.01.2010р. з діагнозом: ЦВХ на
грунті гіпертонічної хвороби ІІІ ст.,
церебросклерозу. Поввторний інфаркт
мозку басейні лівої СМА з правобічною
геміплегією, сенсомоторною афазією.
ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз
НК ПА ст. Зазначено, що у свідомості,
сенсомоторна афазія. Загладжена н/г
складка, правобічна гемігіпостезія.
При проведенні КТ-головного мозку
виявленно судинну енцефалопатію,
енцефаломаляційні зміни. Після
проведеного лікування виписана без
особливого покращення. Потребує
стороннього догляду.

З амбулаторної картки хворої
ОСОБА_4 (а.с. 76) вбачається, що 06.02.2010р. при
огляді на дому вказано, що стан хворої
важкий, в контакт вступає важко, не
говорить, положення в ліжку вимушене.
Потребує стороннього догляду, при
дотику плаче, відповідає на питання
«так», «ні». Права частина тіла не
функціонує.

З пояснень третьої особи
приватного нотаріуса ОСОБА_5 слідує, що
останній на момент посвідчення
заповіту 25.03.2010р. не перевіряв медичної
документації ОСОБА_4, не звертався за
допомогою спеціалістів медиків щодо
стану здоров'я останньої та до органу
опіки та піклування для встановлення
факту опіки або піклування за такою
особою.

Хоча такий обов'язок нотаріуса
передбачений абзц. 7 п. 39 «Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України» в якому вказано,
якщо в нотаріуса є підстави вважати,
що хтось з учасників правочину
страждає на хронічний стійкий
психічний розлад, що істотно впливає
на здатність усвідомлювати значення
своїх дій та (або) керувати ними,
зловживає спиртними напоями або
наркотичними засобами, токсичними
речовинами тощо, а відомостей про
визнання особи недієздатною чи
обмежено дієздатною немає, нотаріус
відкладає вчинення правочину і
звертається до органу опіки та
піклування за місцем проживання
відповідної фізичної особи для
встановлення факту відсутності опіки
або піклування над такою особою. У
разі відсутності встановлення опіки
та піклування над особою нотаріус
повідомляє про своє припущення одну з
осіб чи один з органів, зазначених у
статті 237 Цивільного процесуального
кодексу України ( 1618-15 ), які можуть
звернутись до суду із заявою про
визнання цієї особи недієздатною
або обмежено дієздатною.

З приводу захворювань ОСОБА_4 та
можливості розуміти значення своїх та
керувати ними на момент вчинення
заповіту судом було призначено
посмертну комплексну судову
психолого-психіатричну експертизу.

Актом посмертної комплексної
судової психолого-психіатричної
експертизи №598 від 13 вересня 2013р.
встановлено, що враховуючи наявність у
ОСОБА_4 на момент вчинення заповіту
психічних розладів у виді
сенсомоторної (тотальної афазії),
втрати діалогової мови, пасивності,
слабодухості вказує на розвиток в неї
деменції із значним порушенням
пізнавальних процесів, що привело до
дезорганізації всієї її психічної
діяльності та позбавляло її можливості
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

На основі цього комісія прийшла
до категоричного висновку, що на момент
вчинення заповіту 25.03.2010 року ОСОБА_4
страждала стійким розладом психічної
діяльності у формі судинної,
мультиінфарктної деменції та за своїм
психічним станом не могла
усвідомлювати значення своїй дій та
керувати ними.

Даний висновок експертизи
підтвердив ОСОБА_15
судово-психіатричний експерт третього
кваліфікаційного класу, експертний
стаж, якого становить 16 років. Експерт
звернув увагу на те, що на першій
сторінці акту зроблено технічну
помилку і підкреслено слово
«амбулаторної», що насправді не
відповідає дійсності.

Пояснення нотаріуса, письмові
пояснення ОСОБА_14, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та
відповідача ОСОБА_3, в тій частині де
вони вказують, що на момент підписання
заповіту ОСОБА_4 перебувала у повній
свідомості, спілкувалась з ними
спростовуються наявними у справі
медичними документами та актом
посмертної комплексної судової
психолого-психіатричної експертизи
№598 від 13 вересня 2013р. з якими
встановлено, що при огляді лікарем
24.03.2010р. вказано, що стан хворої важкий,
положення в ліжку вимушене, потребує
стороннього догляду, при дотику плаче,
відповідає на питання «так», «ні», а
також виражені ознаки органічного
ураження ЦНС із сенсо-моторною
(тотальною) афазією вищезгаданим
висновком експертизи та поясненнями
експерта ОСОБА_15даними в судовому
засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України
за позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Пунктом 16 постанови ПВСУ № 9 від
06.11.2009р. «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» вказано, що
правила статті 225 ЦК поширюються на ті
випадки, коли фізичну особу не
визнано недієздатною, однак у момент
вчинення правочину особа перебувала в
такому стані, коли вона не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними (тимчасовий
психічний розлад, нервове потрясіння
тощо).

При розгляді справ за позовами
про визнання недійсними заповітів на
підставі статті 225, частини другої
статті 1257 ЦК суд відповідно до статті
145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї
зі сторін зобов'язаний призначити
посмертну судово-психіатричну
експертизу. Висновок такої
експертизи має стосуватися стану особи
саме на момент вчинення правочину.

Судом було виконано усі вище
перелічені вимоги та з'ясовано, що
ОСОБА_4 на момент вчинення заповіту
25.03.2010р. страждала стійким розладом
психічної діяльності у формі судинної,
мультиінфарктної деменції та за своїм
психічним станом не могла
усвідомлювати значення своїй дій та
керувати ними.

За таких обставин, суд приходить
висновку, що позов підлягає до
задоволення.

Керуючись ст.ст.3, 8, 10,11, 57-64, 66, 88, 169,
208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, на підставі
ст.ст.16, 203, 215, 1233, 1234, 1257 Цивільного
кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 ,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_5 25.03.2010року.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.Особи, які брали участь у
справі але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення , можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Дячишин В. Ф.