Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2014 р.
місто
Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси
у складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Омельченко М.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду №22 в
місті Одесі цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та комунального
підприємства Житлово-комунальний
сервіс "Північний" про стягнення
матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т
А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідачів у
солідарному порядку завданої йому в
результаті залиття квартири
матеріальної шкоди в розмірі 2027
гривень, моральну шкоду в розмірі
3000 гривень та судові витрати. Свої
вимоги позивач обґрунтовував тим, що в
результаті неодноразового залиття
належної йому квартири АДРЕСА_1, йому
було завдано матеріальної шкоди у
зазначеному розмірі, визначеному
експертом - ФОП ОСОБА_1 Завдану моральну
шкоду позивач обґрунтовує
перенесеними моральними стражданнями
і переживаннями з приводу постійного
залиття відповідачкою його квартири та
відсутністю належного реагування
комунальною установою, що обслуговує
будинок, тому він переніс стрес і
втратив спокій, погіршився стан його
здоров'я, перебував на стаціонарному
лікуванні.

У судовому засіданні
представники позивача за довіреністю
ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_5 підтримали
доповнений заявлений позов у повному
обсязі.

Представник відповідачки ОСОБА_3 -
ОСОБА_6 позов не визнав у повному
обсязі, пояснивши, що її довірительниця
не причетна до залиття квартири
позивача, в акті та виписці КП ДЕЗ
вказані суперечливі дані про можливе
затоплення з квартири відповідачки або
каналізаційного стояка, що відноситься
до компетенції іншого відповідача - КП
ДЕЗ "Північний", ремонт після залиття у
квартирі його довірительниці не
здійснювався, тому вважав, що вимоги
позивачки не обґрунтовані.

Представник комунального
підприємства Житлово-комунальний
сервіс "Північний"

Данилюк М.М. заявлений до них позов не
визнав повністю та просив у вимогах
відмовити, вказавши на відсутність
жодного належного і допустимого доказу
ні залиття квартири позивача з їх вини,
ні розміру завданої шкоди, та
повідомив, що відповідальність за
користування квартирою несе власник
(користувач) квартири, вважав, що
залиття квартири позивача сталося
через халатне відношення до
сантехнічних приборів з боку
відповідачки ОСОБА_3 Також представник
повідомив, що складений працівниками
дільниці №2 акт не відповідає формі і
не є належним доказом, з приводу
складання такого акту на даний час
проводиться службова перевірка.

Вислухавши представників сторін,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Так, у судовому засіданні
встановлено, що позивач у справі
являється власником квартири АДРЕСА_1,
що знаходиться на третьому поверсі
будинку.

Користувачем квартири №24 у цьому
ж будинку являється відповідачка у
справі ОСОБА_3 у відповідності до
договору найму, квартира належить
місцевим радам, розташована над
квартирою позивача.

18.09.2013 року та 04.11.2013 року сталися
залиття квартири №16 з квартири
відповідачки ОСОБА_3, що знаходиться
поверхом вище, у ванній кімнаті
з'явились на стелі мокрі плями, позивач
як власник квартири зазнав
матеріальної шкоди.

05.11.2013 року двома майстрами
дільниці №2 КП ЖКС "Північний" та
сантехніком ОСОБА_8 був складений акт
про обстеження квартири АДРЕСА_1, в
якому зазначено про виявлені сліди
залиття, при цьому причиною залиття
зазначено протікання каналізаційного
стояка у перекритті між квартирами №16
та №24 (а.с.17).

У відповідності до виписки з
журналу заявок від 05.12.2013 року (а.с.16), у
період з вересня по листопад 2013 року
надходило дві заяви про залиття
квартири №16 та необхідність
встановлення причини залиття по ванній
кімнаті, при цьому зазначено, що 18.09.2013
року залиття сталося, "зі слів
сантехніка ОСОБА_8, через халатність
мешканців", а 05.11.2013 року - "зі слів
сантехніка ОСОБА_8, мешканець верхнього
поверху усуватиме протікання
каналізаційного стояка самостійно".

Інших доказів причини залиття
квартири позивача до суду не надано,
допитаний у судовому засіданні за
клопотанням представника відповідачки
слюсар-сантехнік ОСОБА_8 спростував
зазначені у акті та виписці дані,
повідомив, що фразою "по халатності"
припустив можливе розлиття води у
квартирі №24, однак при обстеженні
квартири жодних слідів пошкоджень
сантехнічних приладів не виявив,
заміну стояка з часу залиття і по
теперішній час ніхто не здійснював,
вона продовжує функціонувати у тому ж
стані, скарг від мешканців будинку
більше не надходило.

Таким чином, суд вважає, що
відповідачем - комунальним
підприємством Житлово-комунальний
сервіс "Північний" доведено
відсутність їх вини у залитті квартири
позивача, оскільки з моменту залиття і
по цей час каналізаційний стояк не
ремонтувався та перебуває у тому ж
стані, скарги мешканців відсутні, що
виключає його протікання у перекритті
між квартирами №16 та №24.

Отже, залиття квартири №16 сталося
з квартири №24, що знаходиться поверхом
вище, наймачем якої є відповідачка
ОСОБА_3

Згідно ст.61 ЖК УРСР та Правил
користування приміщеннями житлових
будинків і прибудинковими територіями,
відповідачка зобов'язана виконувати ці
правила, проводити за власні кошти
ремонт квартири, своєчасно повідомляти
власників будинку чи уповноваженого
ними органу про виявлені несправності.

У відповідності до ст.179 Житлового
кодексу УРСР користування будинками
(квартирами) державного і громадського
житлового фонду, фонду
житлово-будівельних кооперативів, а
також приватного житлового фонду та їх
утримання здійснюється з обов'язковим
додержанням вимог Правил користування
приміщеннями жилих будинків і
прибудинковими територіями, які
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п.18 Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
прибудинковими територіями,
затверджених Постановою Кабінету
міністрів України від 08 жовтня 1992 року
№572, власники квартир зобов'язані
використовувати приміщення житлових
будинків за призначенням,
забезпечувати збереження жилих і
підсобних приміщень квартир та
технічного обладнання будинків,
дотримувати правил пожежної безпеки.
При появі несправностей у квартирі
вживати заходів до їх усунення
власними силами або підприємства по
обслуговуванню житла.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст.614 ЦК
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Аналіз положень статті 614 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що, установлюючи презумпцію вини
особи, яка порушила зобов'язання, ЦК
України покладає на неї обов'язок
довести відсутність своєї вини. Особа
звільняється від відповідальності
лише у тому випадку, коли доведе
відсутність своєї вини у порушенні
зобов'язання (Постанова ВСУ від 13.02.2013
року).

Ст.1166 ЦК України передбачає, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

П.2 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №6 від 27.03.1992 року "Про
практику розгляду судами цивільних
справ з позовами про відшкодування
шкоди", зазначає, що розглядаючи позови
про відшкодування шкоди, суди повинні
мати на увазі, що шкода, заподіяна особі
і майну громадянина або заподіяна
майну юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними та шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та вина зазначеної
особи.

За таких обстави, суд вважає, що
відповідачка ОСОБА_3 не довела
відсутність своєї вини у порушенні
зобов'язання по користуванню жилим
приміщенням та зобов'язана
відшкодувати завдану шкоду.

Разом з тим, позивач зобов'язаний
довести розмір завданої йому
матеріальної шкоди, однак жодного
належного і допустимого доказу розміру
завданої матеріальної шкоди суду не
надано.

Надані у якості доказу розміру
матеріальної шкоди рахунки-фактури
(а.с.18, 19), де постачальником є ФОП
ОСОБА_1, а платником - ОСОБА_9, суд до
уваги не приймає, оскільки такі докази
не є експертним висновком, про що
зазначено у позові, та взагалі не мають
відношення до даного спору, тобто у
розумінні ст.58 ЦПК України, не є
належними доказами.

У відповідності до ст.58 ЦПК
України, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування... Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Судом неодноразово пропонувалось
проведення судової експертизи, однак
від її проведення представники сторін
відмовились та вважали, що наданих
доказів достатньо для повного і
всебічного вирішення спору.

Стосовно вимог про стягнення з
відповідачів на користь позивача
моральної шкоди, суд виходить з
наступного.

Згідно ст.23 та ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її задала,
за наявності її вини, крім випадків
встановлених частиною другою цієї
статті.

У відповідності до п.3 постанови
Пленуму Верховного Суду України №4 від
31 березня 1995 року «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (Із змінами і
доповненнями, внесеними постановою
Пленуму Верховного Суду України від 25
травня 2001 року N 5), під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

Оскільки суд дійшов висновку про
відсутність вини комунального
підприємства Житлово-комунальний
сервіс "Північний" та відмові у
стягнення з них з цієї підстави
матеріальної шкоди, не підлягають
задоволенню і вимоги про стягнення
моральної шкоди.

Жодних належних доказів на
підтвердження зазначених у позові
обставин щодо завдання з вини
відповідачки ОСОБА_3 моральної шкоди
позивач суду не надав, перебування його
на стаціонарному лікуванні у лютому 2014
року як наслідок залиття квартири має
характер припущення, на якому не може
ґрунтуватися рішення суду.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

З іншими вимогами сторони до суду не
звертались, клопотань про витребування
додаткових доказів не заявляли.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Таким чином, із зазначених вище
підстав, вимоги позивача не підлягають
задоволенню повністю.

Враховуючи, що жодна з вимог судом не
задоволена, у відповідності до ст.ст.79,
88 ЦПК України, сплачені судові витрати
стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 11, 61, 64, 79, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_2 - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

Суддя: