Провадження № 2/521/78/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 червня 2013 року

Малиновський районний суд м. Одеси в
складі:

Головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря - Гресько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів» (ПАТ
«ОЗРСВ»), Житлово-комунальне
експлуатаційне підприємство
«Радіалка» (ЖКЕП «Радіалка»), треті
особи: Головне управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області, в особі Малиновського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області,
ОСОБА_2, про визнання права
користування житловим приміщенням,
зобов'язання укладення договору найму
житлового приміщення, відкриття
особового рахунку, встановлення
способу виконання рішення суду шляхом
реєстрації місця проживання,

за позовною заявою третьої особи з
самостійними вимогами ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ПАТ «Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів»,
третя особа: Житлово-комунальне
експлуатаційне підприємство
«Радіалка» про визнання права
користування житловим приміщенням та
вселення,

за зустрічною позовною заявою ПАТ
«Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів» до
ОСОБА_1, третя особа: Житлово-комунальне
експлуатаційне підприємство
«Радіалка» про виселення з житлового
приміщення -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із
вимогою про визнання за нею право
користування житловим приміщенням
загальною площею 37,8 кв. м., за адресою:
АДРЕСА_1; про зобов'язання ЖКЕП
«Радіалка» ПАТ «Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів»
укласти з ОСОБА_1 договір найму
житлового приміщення, а саме: квартири
АДРЕСА_1; про зобов'язання ЖКЕП
«Радіалка» відкрити особовий рахунок
на ім'я ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1; та
про встановлення способу виконання
рішення шляхом реєстрації місця
проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1,
Головним управлінням Державної
міграційної служби України в Одеській
області в особі Малиновського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області,
посилаючись на таке.

У 1990 році ОСОБА_4 (наймач) вселилася в
квартиру АДРЕСА_1. У 2004 році ОСОБА_1 з
відома та згоди наймача вселилась у
вищезазначену квартиру АДРЕСА_1. На
протязі трьох років з 2004 року по 20.09.2007
року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мешкали у
зазначеній квартирі, вели спільне
господарство, мали спільний бюджет,
фактично були однією сім'єю. Впродовж
всього періоду ОСОБА_1 сплачувала
комунальні послуги та квартплату,
виконувала поточні та капітальні
ремонти, виступала у всіх державних
органах, як користувач вищезазначеної
квартири. У вересні 2007 року ОСОБА_4
померла. Усі витрати на лікування та
належне поховання померлої
здійснювала родина позивача за
ініціативою ОСОБА_1, а саме її чоловіком
за власні кошті. Більш того, після
смерті ОСОБА_4 позивач фактично
продовжує проживати у квартирі,
оплачує комунальні та інші послуги,
проводжує поточні ремонтні роботи.
Таким чином позивач вважає, що вона
фактично набула право користування
житловим приміщенням, а саме квартирою
АДРЕСА_1, оскільки дбає та доглядає за
житловим приміщенням, заборгованостей
по комунальним платежам не має і
проживає у ньому. Фактично виступає як
основний наймач перед всіма
комунальними підприємствами. На адресу
позивача надходять листи від ЖКЕП
«Радіалка» щодо утримання будинку, а
також інша поштова кореспонденція.

До того ж, за час проживання у
зазначеній квартирі у позивача
народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
з якою вона постійно мешкає у
зазначеній квартирі та з моменту
народження спостерігається лікарем
дитячої поліклініки № 7 м. Одеси за
адресою: АДРЕСА_1. Позивач неодноразово
в усному порядку зверталась до
Публічного акціонерного товариства
«Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів» (ПАТ
«ОЗРСВ») та до Житлово-комунального
експлуатаційного підприємства
«Радіалка» (ЖКЕП «Радіалка») з
проханням надати їй у користування
вищезазначену квартиру, однак
відповідачі кожного разу безпідставно
відмовляли у задоволенні такого
прохання. Від ПАТ «ОЗРСВ» станом на 03
грудня 2012 року на адресу позивача
відповіді на заяву від 05.11.2012 року не
надходило. Від ЖКЕП «Радіалка»
отримано відповідь від 23.11.2012 року, яким
позивачу було відмовлено щодо надання
у користування квартири АДРЕСА_1.
Позивач з моменту вселення придбала
рівне з наймачем право користування
спірною квартирою. Факт відсутності
реєстраційного обліку позивача за
адресою спірної квартири не має
вирішального значення, оскільки
позивач має права і обов'язки члена
сім'ї наймача житлового приміщення, які
згідно ст. 64 ЖК УРСР зв'язуються не з
пропискою реєстрацією в спірному
житловому приміщенні та не з письмовою
згодою первісного наймача квартири, а з
постійним мешканням в житловому
приміщенні.

Представник Публічного акціонерного
товариства «Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів» (ПАТ
«ОЗРСВ») надав до суду заперечення на
позов, в якому просив відмовити ОСОБА_1
в задоволені позовних вимог в повному
обсязі, посилаючись на таке.

Будинок АДРЕСА_1 та всі квартири, що
розташовані в ньому, був побудований за
кошти ВАТ «Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів»,
який на цей час знаходиться на балансі
останнього. Спірна квартира в 1990 року
була виділена для проживання в ній
працівнику ВАТ «Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів» -
ОСОБА_4. Остання проживала в квартирі №
33 до своєї смерті, тобто до вересня 2007
року. За життя померла не скористалась
правом безкоштовної приватизації
свого житла. Однак після її смерті до
зазначеного житлового приміщення
незаконно вселився ОСОБА_2, дружиною
якого є позивач по справі ОСОБА_1 При
цьому будь-яких документів, які є
підставою для проживання в житловому
приміщенні, ОСОБА_2 не надав. Житлова
комісія ВАТ «Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів»
спільно з профкомом та адміністрацією
здійснює управління житлом
підприємства, надаючи його для
проживання працівникам, які потребують
поліпшення житлових умов. ВАТ
«Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів» не
приймав рішення щодо надання спірної
квартири для проживання ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, а тому правових підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не
має.

Також слід зазначити, що ОСОБА_2,
чоловік позивача, свого часу звертався
до Малиновського районного суду м.
Одеси з аналогічними вимогами.
Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 22.12.2010 р. у справі №2-7696/2010,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
13.04.2011 р. ОСОБА_2 було відмовлено в
задоволенні позовних вимог. Приймаючи
рішення зазначеними судовими
інстанціями було встановлено
незаконність проживання позивача в
спірній квартирі. Окрім того, рішенням
Малиновського районного суду м. Одеси
від 07.06.2012 р., залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
17.10.2012 р. були задоволені позовні вимоги
ПАТ «Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів» та
виселено ОСОБА_2 з спірної квартири.
Підставою задоволення позовних вимог
стало встановлення судами факт
незаконного проживання останнього в
квартирі. З урахуванням викладеного
вбачається, що ОСОБА_1, з метою
затягування звільнення приміщення
звернулась до суду з аналогічними
позовними вимогами, які в же
розглядались раніше судами різних
інстанцій за позовом її чоловіка,
ОСОБА_2, та з тих же підстав.

ПАТ «Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів»
звернувся до суду із зустрічною
позовною заявою та просив виселити
ОСОБА_1 з житлової квартири АДРЕСА_1 та
стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів»
витрати по оплаті судового збору.

У наступному судовому засіданні
представником ПАТ «Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів»
надано до суду заяву про слухання
справи за його відсутність, на
зустрічних позовних вимогах наполягав
у повному обсязі, позовні вимоги ОСОБА_3
вважає обґрунтованими та такими, які
підлягають задоволенню, а в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
просив відмовити.

Третя особа з самостійними вимогами
ОСОБА_3 звернувся до суду із вимогою про
залучення його до участі у справі в
якості третьої особи з самостійними
вимогами щодо предмету спору; просив
відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1,
виселити її з квартири АДРЕСА_1 з усіма
особами, що мешкають з нею; визнати за
ОСОБА_3, право користування житловою
квартирою АДРЕСА_1 і визнати право
власності на квартиру АДРЕСА_1; вселити
ОСОБА_3, в квартиру

АДРЕСА_1 посилаючись на таке.

На балансі ПАТ «Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів»
перебуває житловий будинок АДРЕСА_1,
який свого часу був побудований за
кошти ВАТ «Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів». В
1990 році кв. 33 була виділена для
проживання в ній працівнику ВАТ
«Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів» -
ОСОБА_4. Остання проживала в кв. 33 до
своєї смерті, тобто до вересня 2007 року.
За життя померла не скористалась
правом безкоштовної приватизації
свого житла. На даний час до
зазначеного житлового приміщення
незаконно вселилась ОСОБА_1 При цьому
будь-яких документів, які є підставою
для проживання в житловому приміщенні,
ОСОБА_1 не надавала. Рішенням Житлової
комісії колективу трудящих ПАТ
«Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів» від
23.01.2008 року зазначена квартира після
смерті ОСОБА_4 була передана ОСОБА_3 для
постійного проживання в ній, оскільки
він із своєю сім'єю з 1977 року перебуває
на квартирному обліку ПАТ «Одеський
завод радіально-свердлильних
верстатів», який не приймав рішення
щодо надання спірної квартири для
проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а тому
правових підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 не має. ОСОБА_2,
чоловік позивачки, свого часу
звертався до Малиновського районного
суду м. Одеси з аналогічними вимогами.
Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 22.12.2010 року у справі №
2-7696/2010, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Одеської області від
13.04.2011 року, ОСОБА_2 було відмовлено в
задоволенні позовних вимог. Приймаючи
рішення зазначеними судовими
інстанціями було встановлено
незаконність проживання позивача в
спірній квартирі. Під час розгляду
зазначеної цивільної справи судами не
встановлено законних підстав для
визнання за ОСОБА_2 права користування
квартирою АДРЕСА_1 що свідчить про
незаконне проживання в ній ОСОБА_2, так
само, відповідно і самої ОСОБА_1

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 07.06.2012 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду
Одеської області від 17.10.2012 року, були
задоволені позовні вимоги ПАТ
«Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів» та
виселено ОСОБА_2 з спірної квартири.
Підставою задоволення позовних вимог
стало встановлення судами факту
незаконного проживання останнього в
квартирі. З урахуванням викладеного
вбачається, що ОСОБА_6., з метою
затягування звільнення приміщення
звернулась до суду з аналогічними
позовними вимогами, які вже
розглядались раніше судами різних
інстанцій за позовом її чоловіка,
ОСОБА_2 та з тих же підстав.

Третя особа: Головне управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області, в особі
Малиновського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області надав до суду заяву про
слухання справи за його відсутністю.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, допитавши
свідків, суд вражає позов ОСОБА_1 таким,
у якому необхідно відмовити у повному
обсязі, позов третьої особи із
самостійними вимогами ОСОБА_3 підлягає
частковому задовольнити, а зустрічний
позов ПАТ «Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів» суд
вважає таким, що підлягає задоволенню з
наступних причин.

В судовому засіданні судом
встановлено, за рішенням Виконавчого
комітету Одеської міської ради
народних депутатів № 412 від 07.09.1996 року
належному ВАТ «Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів»
гуртожитку для малосімейних за адресою
АДРЕСА_1 було змінено статус, та
зобов'язано Іллічівський райвиконком
видати ордера на квартири громадянам,
які їх займають.

Житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває на
балансі ПАТ «Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів», що
підтверджується довідкою № 154 від
02.12.2010 року ВАТ «Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів».

Листом № 1431/01-20 від 19.04.2012 року
Малиновська районна адміністрація Од
еської міської ради підтвердила, що
житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться
на балансі ЖКЕП «Радіалка» ВАТ
«Одеський завод радіально
свердлильних верстатів».

Крім того, судом встановлено, що ЖКЕП
«Радіалка» сплачує земельний податок
на земельну ділянку, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1 відповід но до листа
ДПІ у Малиновському районі м. Одеси №
8190/9/15-3 від 08.05.2012 року.

В 1990 року квартира №33 була виділена для
проживання в ній працівнику ВАТ
«Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів» -
ОСОБА_4.

ОСОБА_4 проживала в квартирі № 33 до
своєї смерті, тобто до вересня 2007 року,
про що свідчить свідоцтво про смерть
серії НОМЕР_2 від 28 вересня 2007 року,
запис № 8478.

Після смерті ОСОБА_4 у спірну квартиру
вселилась ОСОБА_1 зі своєю сім'єю, без
будь-яких правових підстав для
проживання оскільки ВАТ «ОЗРСВ» не
приймав рішення щодо надання спірної
квартири для проживання ОСОБА_1 з
сім'єю, що підтверджується випискою з
домової книги про склад сім'ї № 207 від
20.08.2007 року; актом ЖКЕП «Радіалка» від 12
листопада 2012 року та довідкою ЖКЕП
«Радіалка» вих. №131 від 08 травня 2012
року.

ОСОБА_1 суду не надала доказів
законного вселення її з сім'єю в спірну
квартиру.

З Протоколу сумісного рішення
адміністрації і президії профкому ВАТ
«ОЗРСВ» від 23.01.2008 року вбачається, що
квартира АДРЕСА_1 надана ОСОБА_3.

ОСОБА_1 в обґрунтування своїх позовних
вимог посилається на факт сумісного
проживання з померлою ОСОБА_4 однією
сім'єю з 2004 року по день її смерті і те,
що вона здійснила її поховання і після
її смерті продовжує проживати у
спірній квартирі та сплачує за
комунальні послуги. До суду надані
ксерокопії заяв ОСОБА_1 на адресу ЖКЕП
«Радіалка» та відповіді на листи, які
позивач вважає доказами її проживання
в спірній квартирі.

Копії квитанцій до прибуткового
касового ордеру договорів-замовлень на
організації проведення поховання
ОСОБА_4, в яких ОСОБА_2, чоловік позивача,
зазначений як замовник, не підтверджує
факт проживання з померлою однією
сім'єю у спірній квартирі і не може бути
підставою для визнання за ним право
користування даною квартирою.

Описаним вище документам надавалася
належна оцінка судовим рішенням
Малиновського районного суду м. Одеси
від 22.12.2010 р. у справі №2-7696/2010, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 13.04.2011 р., за яким
на підтвердження зазначених обставин
представник позивача надав суду копію
листа Директора ЖКЕП «Радіалка», в
якому зазначено, що ОСОБА_4 в серпні 2007
р. зверталась з документами на
приватизацію квартири з метою її
переоформлення на ОСОБА_2; акту від
26.03.2010 р., в якому підтверджено факт
проживання ОСОБА_2 зі ОСОБА_4 однією
сім'є з 2004 р. по день її смерті, факт його
проживання за даною адресою і сплати
комунальних послуг, а також довідку від
27.03.2010 р. про його проживання за даною
адресою з 2004 р. по теперішній час.

Аналогічні документи надані
представником ОСОБА_1 від імені
адміністрації ЖКЕП «Радіалка».

Представник відповідача пояснив, що
дані довідки не реєструвались і не
видавались будь-ким з адміністрації
підприємства.

Таким чином, суд не приймає до уваги
зазначені копії документів як докази у
справі через недопустимість
відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України.

Отже, суд приходить до висновку, що факт
проживання ОСОБА_1 з померлою ОСОБА_4
однією сім'єю з 2004 року по день її
смерті у спірній квартирі нічим не
підтверджується, та не дає підстав для
визнання за нею права користування
спірним приміщенням.

Відповідно до ст. 4 ЖК України жилі
будинки і жилі приміщення в інших
будівлях, що належать колгоспам та
іншим кооперативним організаціям, їх
об'єднанням, профспілковим та іншим
громадським організаціям утворюють
громадський житловий фонд.

Згідно ст. 18 ЖК України управління
житловим фондом здійснюється
власником або уповноваженим ним
органом у межах, визначених власником.
Згідно зі ст. 19 ЖК України управління
громадським житловим фондом
здійснюється органами управління
колгоспів та інших кооперативних
організацій, їх об'єднань, органами
профспілкових та інших громадських
організацій відповідно до їх статутів
(положень).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЖК України
користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення.

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки.

На підставі ст. 106 ЖК України
повнолітній член сім'ї наймача вправі у
разі смерті наймача вимагати визнання
його наймачем за раніше укладеним
договором найму жилого приміщення
замість попереднього наймача.

На підставі викладеного, у зв'язку з
тим, що ОСОБА_1 не належить до членів
сім'ї померлого наймача ОСОБА_4, з якою
згідно довідки від 01.11.1991 року
проживала дочка ОСОБА_8, 1980 року
народження, судом не встановлено
законних підстав для визнання за
позивачем права користування спірною
квартирою, зобов'язання укладення
договору найму житлового приміщення,
відкриття особового рахунку,
встановлення способу виконання
рішення суду шляхом реєстрації місця
проживання.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звертався
із позовом до Малиновського РВ ОМУ УМВС
України в Одеській області, ЖКЕП
«Радіалка», ВАТ «Одеський завод ра
діально-свердлильних верстатів» про
визнання права користування та
зобов'язання взяти на реєстраційний
облік в квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 22.12.2010 року в задово лені
позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено,
оскільки судом було встановлено, що він
не належить до членів сім'ї померлого
наймача ОСОБА_4, та відсутні підстави
для визнання за ним права користування
спірною квартирою та взяття його на
облік за ад ресою її розташування.
Зазначене рішення суду було залишено
без змін ухвалою Апеляційного суду Оде
ської області від 13.04.2011 року, якою
встановлено, що ОСОБА_2 не набув права
користування житловим приміщенням, а
саме квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 07 червня 2012 року виселено
ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 та стягнуто з
нього на користь ПАТ «Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів»
витрати по оплаті судового збору у
розмірі 94,10 грн. Апеляційним судом
Одеської області від 17 жовтня 2012 року
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 07 червня 2012 року залишено
без змін.

В цьому судовому засіданні ОСОБА_2 був
притягнутий до участі у справі в якості
третьої особи свідчив про те, що вже
ОСОБА_1 з 2004 року проживала однією
сім'єю зі ОСОБА_4

Показання свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11
судом оцінюються критично, тому що
носять суперечливий характер.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб,
які самоправно зайняли жиле примі
щення, виселяють без надання їм іншого
жилого приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із
займаного жилого приміщення допус
кається з підстав, установлених
законом. Виселення проводиться
добровільно або в судо вому порядку.

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник,
який має підстави передбачати можли
вість порушення свого права власності
іншою особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчи нення певних дій для
запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 131 ЖК України порядок
користування гуртожитками
визначається Примірним положенням про
гуртожитки (затверджене Постановою
Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 р. № 208).

Згідно зі ст. 132 ЖК України працівники
підприємств, установ, організацій, які
оселилися в гуртожитку в зв'язку з
роботою, може бути виселено без надання
іншого жилого приміщення в разі
звільнення за власним бажанням без
поважних причин, за порушення трудової
дисципліни або вчинення злочину.

Главою 4 (користування гуртожитками) ЖК
Української РСР не врегульовані
житлові відносини стосовно виселення
особи із жилого приміщення у разі
самоуправного зайняття нею жилого
приміщення, а також щодо визнання права
на жиле приміщення у гуртожитку,
зобов'язання укласти договір найму
жилого приміщення та визнання ордеру
недійсним. Тому, виходячи із загальних
положень про аналогію закону, суд
застосовує норми ЖК Української РСР, що
регулюють подібні за змістом житлові
відносини.

Згідно ч. 3 ст. 116 Житлового Кодекс
Української РСР визначено, що осіб, які
самоправно за йняли жиле приміщення,
виселяють без надання їм іншого жилого
приміщення.

Враховуючи обставини справи, суд
вважає, що вимоги про виселення ОСОБА_1
з квартири АДРЕСА_1, яка перебуває на
балансі ПАТ «Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів»,
підлягають задоволенню у зв'язку з
відсутністю у ОСОБА_1 права на
проживання у спірній квартирі,
набутого у встановленому законом
порядку.

Крім того, судом встановлено, що згідно
протоколу сумісного рішення адмініст
рації ВАТ «Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів» від
23.01.2008 року спірне житло у встановлено
законом порядку було виділено ОСОБА_3,
на підставі того, що він є кадровим
робітником на Одеському заводі
радіально-свердлильних верстатів з 1972
року та потребує поліпшення житлових
умов. ОСОБА_3 не отримав ордеру,
оскільки надане йому житлове
приміщення було безпідставно зайнято
ОСОБА_1 та ОСОБА_1.

ВАТ «Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів»
змінило своє наймену вання на Публічне
акціонерне товариство «Одеський завод
радіально-свердлильних верс татів»
відповідно до п. 1.2 свого Статуту в
редакції від 18.01.2012 року.

Згідно зі ст. 6 та ч. 1 ст. 127 Житлового
кодексу України жилі будинки і жилі
приміщення призначаються для
постійного проживання громадян, а
також для використання у встановленому
порядку як службових жилих приміщень і
гуртожитків. Гуртожитки можуть
використовуватися для проживання
робітників, службовців, студентів,
учнів, а також інших громадян у період
роботи або навчання.

За змістом ст. ст. 127 ч. 1, 128 ч. ч. 1, 2, ст. 129,
130 ЖК Української РСР порядок надання
жилої площі у гуртожитках визначається
законодавством, ЖК Української РСР та
іншими актами законодавства
Української РСР. Жила площа у
гуртожитках надається за спеціальним
рішенням адміністрації, підприємства,
установи, організації та відповідного
профспілкового комітету.

На підставі рішення про надання жилої
площі у гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місце
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Враховуючи встановлені по справі
обставини, визнання вимог ОСОБА_3
відповідачем ПАТ «Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів», суд
вважає, що законні права та інтереси
ОСОБА_3 підлягають судовому захисту
шляхом визнання за ОСОБА_3 права
користування квартирою АДРЕСА_1 та
вселенням ОСОБА_3 в кватиру № 33 в
будинку АДРЕСА_1.

В частині визнання за ОСОБА_3 права
власності на квартиру АДРЕСА_1 слід
відмовити, оскільки суд не вбачає
законних підстав для такого визнання в
судовому порядку.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має
право звернутися в суд за захистом
свого цивільного права у випадку його
порушення з вимогою про примусове
виконання зобов'язання в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Суд
вважає задовольнити вимоги про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
сплачений судовий збір в сумі 114,70 грн.
та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів»
сплачений судовий збір в сумі 114,70 грн.

Керуючись ст. ст. 16, 29, 316, 383, 386, 391 ЦК
України, ст. ст. 4, 18, 19, 61, 64, 109, 116, 127, 128, 129,
130, 131, 132 ЖК України, ст. 3 ст. ст. 8, 10, 11, 57,
60, 88, 169, 209, 212 ЦПК України, СУД -

В И Р
І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів» (ПАТ
«ОЗРСВ»), Житлово-комунальне
експлуатаційне підприємство
«Радіалка» (ЖКЕП «Радіалка»), треті
особи: Головне управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області, в особі Малиновського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області,
ОСОБА_2, про визнання права
користування житловим приміщенням,
зобов'язання укладення договору найму
житлового приміщення, відкриття
особового рахунку, встановлення
способу виконання рішення суду шляхом
реєстрації місця проживання -
відмовити.

Позов третьої особи із самостійними
вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ПАТ
«Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів»,
третя особа: Житлово-комунальне
експлуатаційне підприємство
«Радіалка» про визнання права
користування житловим приміщенням та
вселення - задовольнити частково.

Зустрічний позов ПАТ «Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів» до
ОСОБА_1, третя особа: Житлово-комунальне
експлуатаційне підприємство
«Радіалка» про виселення з житлового
приміщення - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право користування
житловою квартирою АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_3 в кватиру № 33 в будинку
АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з
квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір
в сумі 114,70 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ПАТ «Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів»
сплачений судовий збір в сумі 114,70 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ В.К.
Гуревський