Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/3033/14 Головуючий у 1
інстанції: Гашук К.В.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 15» липня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в
особі представника ОСОБА_4 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 29 травня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним, визнання право власності на
нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовною заявою до ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним, визнання право власності на
нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що восени 2013 року
відповідачка запропонувала позивачу
придбати у неї приміщення АДРЕСА_1, яке
належить їй на підставі договору
дарування від 23 січня 2003 року.

20 листопада 2013 року, домовившись про
ціну та всі істотні умови договору
купівлі-продажу, вона сплатила ОСОБА_5
повну вартість приміщення в сумі 30000
доларів США. Під час укладення
правочину відповідач надала розписку,
у якій зобов'язалась нотаріально
посвідчити укладеним між ними договір
протягом наступних трьох місяців. В
день укладення правочину відповідач
передала їй ключи від приміщення та
правовстановлюючі документи.
Починаючи з 20 листопада 2013 року вона
користується зазначеним приміщенням
як своєю власністю в повному обсязі.

Однак за спливом трьох місяців
відповідач так й не здійснила дій по
посвідченню договору, посилаючись на
тяжкий стан здоров'я та відсутністю у
неї коштів, також зазначила, що позивач
може визнати договір чинним в судовому
порядку, вона не буде заперечувати
проти таких вимог.

Просила визнати дійсним договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення АДРЕСА_1, укладений між нею
та ОСОБА_5, визнати за нею право
власності на вказане нежитлове
приміщення.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 29
травня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням, ОСОБА_3 в особі представника
ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що немає підстав вважати договір,
на який посилається позивач, таким, що
відповідає закону. Так, відповідно до ч.
2 ст. 220 ЦК України якщо сторони
домовилися щодо істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання умов договору,
але одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір,
який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації, з
моменту державної реєстрації.

Таким чином, норма ч. 2 ст. 220 ЦК України
не застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Оскільки момент вчинення такого
правочину, відповідно до положень ст.
ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з
державною реєстрацією, то у разі
недодержання зазначених вимог закону
правочин є неукладеним і таким, що не
породжує для сторін прав та обов'язків.

У зв'язку з цим, не будучи укладеним,
договір не може бути визнаний судом
дійсним на підставі ст. 220 ЦК України.

Рішення суду першої інстанції
постановлене з урахуванням роз'яснень,
наданих у п. 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", якими
акцентовано увагу на неприпустимість
застосування ст. 220 ЦК до правочинів,
укладення та правомірність яких
пов'язана з нотаріальним посвідченням
та державною реєстрацією.

Посилання на утруднення, які нібито
виникали при вирішенні питання про
нотаріальне посвідчення договору, не є
підставою для висновку про те, що
зазначений договір може вважатися
дійсним всупереч викладеним вище
положенням закону.

З огляду на зазначене судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 308, 314. 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 29 травня 2014 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: