АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
інстанції: Зінченко С.В. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

3 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді:
Білич І.М.

Суддів:
Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі:
Прохоровій В.С.

за участю: позивачів
ОСОБА_3. ОСОБА_4,

представника позивача
ОСОБА_4, - ОСОБА_5,

представник відповідача
ЦапенкоС.М.

третя особа
ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4,
ОСОБА_3 на рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 3 липня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3
до Відділу Державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві, треті особи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Укрспецреалізація», ОСОБА_7, Публічне
акціонерне товариство «Платинум Банк»
про визнання недійсним протоколу
прилюдних торгів, акту реалізації
предмету іпотеки, скасування
реєстрації права власності.

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у червні 2012 року
звернулися до суду із позовом до ВДВС
Солом'янського РУЮ м. Києва та ставили
питання про визнання недійсним
протоколу №0-11052 від 20.09.2011 року
проведення прилюдних торгів з продажу
належної їм квартири АДРЕСА_1, що
затверджений ТОВ «Торговий дім
«Укрспецреалізація», визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на квартиру АДРЕСА_1,
придбану на вказаних торгах ОСОБА_7 та
скасувати державну реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_7 Свої вимоги обґрунтовували
істотними порушеннями, допущеними
державним виконавцем під час
виконавчого провадження, порушеного на
підставі заяви стягувача ПАТ «Платинум
Банк» та виконавчого напису нотаріуса
про звернення стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка
належала позивачам на праві спільної
часткової власності (в рівних долях).

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 19 грудня 2012 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 14 березня 2013 року, позов
задоволено частково. Визнано недійсним
протокол від 20 вересня 2011 року № 1-11052
про проведення прилюдних торгів з
продажу належної ОСОБА_4 та ОСОБА_3
квартири АДРЕСА_1, затверджений ТОВ
«Укрспецреалізація».

Визнано недійсним свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1, видане
на ім'я ОСОБА_7

У решті позову відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
м. Києва від 12 червня 013 року рішення
Солом'янського районного суду та
апеляційної інстанцій були скасовані,
справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 3 липня 2014 року у
задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішення суду
позивачі подали апеляційну скаргу, де
ставили питання про скасування рішення
суду та постановлення нового про
задоволення позову у повному обсязі.
Вказуючи на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Судом при розгляді справи встановлено,
що на підставі свідоцтва про право
власності на житло від 07 липня 2006 року,
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 набули право спільної
часткової власності (по 1/2 частині)на
квартиру АДРЕСА_1.

18 серпня 2006 року між ЗАТ «Міжнародний
іпотечний Банк», ОСОБА_4 і ОСОБА_3, було
укладено договір про іпотечний кредит
№ 3.06080585, відповідно до умов якого
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 отримали кредит на
власні потреби в розмірі 100 000 доларів
США строком на 120 місяців під 13 % річних.

18 серпня 2006 року між ЗАТ «Міжнародний
іпотечний Банк», правонаступником
якого є ПАТ «Платинум Банк», та ОСОБА_4 і
ОСОБА_3, укладено іпотечний договір №
3.06080585, згідно з яким було забезпечено
виконання позичальниками умов
кредитного договору від 18 серпня 2006
року № 3.06080585.

У зв'язку з порушенням зобов'язань з
повернення кредитних коштів за заявою
ПАТ «Платинум Банк» 12 травня 2010 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу вчинено
виконавчий напис, яким запропоновано
звернути стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1, що належить
позивачам на праві власності, для
задоволення вимог іпотекодержателя за
кредитним договором в розмірі 802 751,80
гривень.

19 травня 2010 року ПАТ «Платинум Банк»
звернулося до ВДВС Солом'янського РУЮ
м. Києва із заявою про відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
написом від 12 травня 2010 року.

21 травня 2010 року постановою державного
виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ м.
Києва відкрито виконавче провадження
щодо боржника ОСОБА_4, де зазначено, що
зверненню підлягає стягнення на
предмет іпотеки - квартиру, яка
належить на праві власності боржникам
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 для задоволення вимог
ПАТ «Платинум Банк» в розмірі 809 698,20
гривень.

20 вересня 2011 року були проведені
прилюдні торги (повторні), за
результатами яких ОСОБА_7 придбав
належну позивачам на праві спільної
часткової власності квартиру АДРЕСА_1,
що оформлено Протоколом №1-11052,
затвердженим ТОВ «Торговий дім
«Укрспецреалізація.

На підставі вказаного протоколу 18
жовтня 2011 року приватним нотаріусом
КМНО ОСОБА_8 було видано свідоцтво про
право власності на придбану ним
квартиру.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позову в частині визнання
недійсним протоколу прилюдних торгів,
акту реалізації предмету іпотеки з
урахуванням положень Закону України
„Про виконавче провадження", зазначав,
що дії державного виконавця щодо
оцінки майна неправомірними не визнані
сама оцінка майна у встановленому
законом порядку боржником також не
оскаржувалася, а відтак, доводи
позивачів щодо, недійсності оцінки
майна та неправомірності його уцінки і
заниження його вартості, суд вважав
надуманими з огляду на те, що дії
державним виконавцем здійснювались в
межах його повноважень, передбачених
Законом України «Про виконавче
провадження», до призначення прилюдних
торгів та такі дії державного
виконавця підлягали оскарженню лише в
порядку, передбаченому цим Законом.

Зазначене свідчить про те, що дії
державного виконавця у виконавчому
провадженні, які не стосуються правил
проведення прилюдних торгів, мають
самостійний спосіб оскарження й не
можуть бути підставою для визнання
прилюдних торгів недійсними, оскільки
згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК підставою для
недійсності правочину є недотримання
вимог закону в момент його вчинення.

При цьому судом першої інстанції також
вказувалось на те, що позивачами було
пропущено строк позовної давності до
такої вимоги. Однак, поважних причин
пропуску строку наведено не було,
клопотань про поновлення пропущеного
строку не заявлялось. З урахуванням
того, що у ході судового розгляду
стороною у спорі було заявлено
клопотання про застосування строків
позовної давності, суд вважав
можливим задовольнити його з
урахуванням того, що ОСОБА_4 і ОСОБА_3
звернулися до суду з даним позовом
08.06.2012 року, в той час як оспорювані ними
прилюдні торги відбулися 20.09.2011 року.
Хоча за правилами ст. 48 ЗУ «Про
іпотеку», в редакції станом на 16.10.2011
року, чинній на час проведення торгів,
було встановлено, що іпотекодержатель,
іпотекодавець, боржник та будь - який
учасник прилюдних торгів вправі
протягом трьох місяців з дня
проведення торгів оскаржити їх
результати в суді за місцезнаходженням
нерухомого майна.

Проте, повністю погодитися з такими
висновками суду не можна виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає що судом першої
інстанції при постановленні судового
рішення не було взято до уваги
положення Постанови Пленуму
Верховного Суду України за № 14 від
18.12.2009 року „Про судове рішення у
цивільній справі", п. 11 - за яким
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування строків позовної
давності заявлено стороною у спорі,
зробленою до ухвалення ним рішення,
крім випадків коли позов не доведено,
що є самостійною підставою для цього.

Відтак, суд першої інстанції
правомірно прийшовши до думки, щодо
необхідності відмови у задоволенні
заявлених вимог позивачів з підстав їх
недоведеності позивачами помилково
також послався і на пропуск строків
позовної давності, як підставу відмови
у позові.

Крім того слід відзначити, що ОСОБА_7
приймав участь у справі як третя особа,
а відтак не мав правових підстав для
подачі заяви щодо застосування строків
позовної давності.

А відтак, судове рішення, на думку
колегії суддів підлягає зміні, шляхом
виключення із мотивувальної частини
рішення суду першої інстанції
посилання про застосування строків
позовної давності.

Не знайшли свого підтвердження у ході
апеляційного розгляду посилання
апелянтів на те, що має місце порушення
державним виконавцем порядку
направлення кореспонденції. Оскільки,
стороною боржника у межах виконавчого
провадження державним виконавцем було
залучено лише ОСОБА_4, усе листування,
пов'язане з проведенням виконавчих дій
здійснювалось в силу вимог чинного на
той час законодавства, вимога про
рекомендоване відправлення була
передбачена лише щодо копії висновку
про оцінку майна, яке підлягало
реалізації

При цьому, сама ОСОБА_3 ( позивач) не
надала до суду доказів на
підтвердження визнання неправомірними
дій держаного виконавця щодо відкриття
виконавчого провадження лише відносно
одного співвласника. Як і не
спростувала обставин, що
підтверджували її обізнаність щодо
вчинення дій з примусової реалізації
належного їй на праві власності.

Також апелянтами вказувалось на те, що
судом першої інстанції не було
враховано висновків Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ, які були викладені в ухвалі суду
від 12.06.2013 року, а саме в частині того, що
поза увагою суду залишилося залучення
до участі в справі покупця нерухомого
майна з прилюдних торгів в якості
співвідповідача, що фактично позбавило
його можливості скористатися
передбаченими ст. 31 ЦПК України
процесуальними правами та обов'язками
сторони.

Однак дані доводи не грунтуються на
матеріалах справи та постановленому
судовому рішенні.

Згідно ст. 33 ЦПК України суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі в справі іншу особу
як співвідповідача.

Після надходження до суду першої
інстанції у відповідності до ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 12.06.2013 року, позивачі не
звертався до суду з клопотанням за
правилами ст. 33 ЦПК України, а відтак
суд не мав повноважень щодо залучення
третьої особи по справі в якості
співвідповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 3 липня 2014 року змінити,
виключивши із мотивувальної частини
рішення, посилання суду першої
інстанції про застосування строків
позовної давності.

У іншій частині постановлене судове
рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення. Може бути
оскаржена в касаційному порядку
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: