Номер провадження 2/754/2632/14
Справа №754/2833/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

03.11.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого - судді
Зотько Т.А.

при секретарях
Самойловій М.М., Малинці А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-особа: Служба у
справах дітей Деснянської районної в
м.Києві державної адміністрації про
визначення способу участі батька у
вихованні дитини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визначення
способу участі батька у вихованні
дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що з 02.09.2005 року він з відповідачкою
перебував у зареєстрованому шлюбі, від
якого вони мають спільного сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. В подальшому, після
розірвання між сторонами шлюбу 28.09.2012
року, син залишився проживати разом з
матір'ю. Оскільки з моменту розірвання
шлюбу відповідачка, всупереч нормам
чинного законодавства, всіляко чинить
йому перешкоди у спілкуванні з сином та
його вихованні, ОСОБА_1 змушений
звертатись до суду з вказаним позовом
та просить суд визначити можливість
його спілкування з сином без
присутності матері з 18.00 год. п'ятниці
до 15.00 год. неділі на території
фактичного проживання або за межами
м.Києва на території України,
спілкування з сином цілодобово в
святкові дні та можливість здійснювати
оздоровлення дитини в літні місяці
один раз на рік. Крім того, просив суд
стягнути з відповідачки понесені ним
судові витрати.

Під час розгляду справи судом,
позивачем було подано заяву про
уточнення позовних вимог, відповідно
до якої останній просив суд прийняти
рішення, яким визначити способи участі
у вихованні та спілкуванні батька з
малолітнім сином шляхом зустрічей із
ним з правом забирати сина з місця його
проживання: кожну першу та третю суботу
щомісяця у період часу з 12 до 17 години, а
також додатково у дні народження
зокрема з 9 години 15 жовтня до 9 години
ІНФОРМАЦІЯ_2 (День народження позивача)
та ІНФОРМАЦІЯ_1 (кожен непарний рік -
День народження сина), та щороку в
літній період у серпні протягом 15 днів
для спільного відпочинку та
оздоровлення дитини у
санаторно-курортних закладах.

В ході розгляду справи, судом було
залучено в якості належного
відповідача ОСОБА_2, оскільки
відповідачем ОСОБА_2 було змінено
прізвище на «ОСОБА_2», у зв'язку з
укладенням нею шлюбу (а.с.33).

Позивач у судовому засіданні
остаточні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі посилаючись на
обставини, що викладені у позовній
заяві.

Відповідач та її представник -
ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні
вимоги не визнали у повному обсязі,
проти їх задоволення заперечували.
Пояснили, що твердження позивача щодо
тих обставин, що відповідачка
перешкоджає йому у спілкуванні зі
сином не відповідають дійсності,
оскільки з моменту, як позивач почав
окремо проживати він жодним чином не
проявляв бажання спілкуватись з
дитиною, не надавав матеріальної
допомоги відповідачу на утримання
спільного сина. Крім того, зазначили, що
неповнолітній загалом не знає позивача
по справі, та вважає своїм батьком
вітчима.

Представник 3-особи: Служби у
справах дітей Деснянської районної у
м.Києві державної адміністрації до
судового засідання не з'явився, на
адресу суду від служби надійшла заява
з проханням проводити розгляд справи у
відсутність їхнього представника, а
також надали суду висновок про участь
батька у вихованні малолітньої дитини
(а.с.73, 74, 75-76).

За таких обставин, суд вважав за
можливе проводити розгляд справи у
відсутності представника Служби у
справах дітей Деснянської районної у
м.Києві державної адміністрації.

Заслухавши пояснення сторін,
представника відповідача - ОСОБА_5,
спеціаліста - психолога ОСОБА_6 та
показання свідка ОСОБА_7, дослідивши
письмові докази, які містяться в
матеріалах справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є не
обґрунтованими та не підлягають
задоволенню судом, виходячи з
наступних підстав.

За правилами ч.1 ст.18 СК України кожен
учасник сімейних відносин має право на
безпосереднє звернення до суду за
захистом свого права або інтересу.

Судом встановлено, що 02.09.2005 року між
сторонами було укладено шлюб (а.с.9). Від
даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них
народився спільний син - ОСОБА_4 (а.с.10).

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 28.09.2012 року шлюб між
сторонами був розірваний (а.с. 11).

З копії свідоцтва про шлюб виданого
26.06.2013 року вбачається, що між ОСОБА_8 та
ОСОБА_2 укладено 26.06.2013 року шлюб,
внаслідок чого прізвище ОСОБА_2, що є
відповідачем по справі, змінено на
«ОСОБА_2» (а.с.33).

Відповідно до ст.141 СК України мати та
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, і розірвання шлюбу між
ними не впливає на обсяг їх прав та не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно вимог ст.157 СК України
встановлено, що питання вихання дитини
вирішується батьками спільно. Той з
батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею.

Такі ж гарантії для батьків, що
проживають окремо від дітей, та для
самих дітей, встановлені ст.15 Закону
України "Про охорону дитинства".

Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України якщо
той із батьків, з ким проживає дитина,
чинить перешкоди тому з батьків, хто
проживає окремо, у спілкуванні з
дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо
він ухиляється від виконання рішення
органу опіки та піклування, другий із
батьків має право звернутися до суду з
позовом про усунення перешкод.

Судом встановлено і проти цього не
заперечують сторони, що малолітній
проживає разом з матір'ю та вітчимом.

Відповідно до наданої відповідачем
копії довідки, виданої Дошкільним
навчальним закладом №421 Деснянського
району м.Києва, вбачається, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує дитячий садок №421
з 2012 року, дитиною опікується мати
ОСОБА_2 та її теперішній чоловік -
ОСОБА_8 На протязі двох років ОСОБА_1
(позивач по справі) у дитячому закладі
№421 не з'являвся (а.с.64).

Вказані обставини в судовому
засіданні, крім того підтвердженні
показаннями допитаної в якості свідка
ОСОБА_7, яка показала суду, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує дитячий садок №421
з 2012 року, дитиною опікується мати -
відповідач по справі ОСОБА_2 та її
теперішній чоловік - ОСОБА_8,
біологічного батька дитини - позивача
по справі ОСОБА_1 вона загалом жодного
разу не бачила.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини.

Згідно положень ч.2 ст.159 СК України суд
визначає способи участі одного із
батьків у вихованні дитини (періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це
викликано інтересами дитини, суд може
обумовити побачення з дитиною
присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо
участі одного з батьків у вихованні
дитини береться до уваги ставлення
батьків до виконання своїх обов'язків,
особиста прихильність дитини до
кожного з них, вік дитини, стан її
здоров'я та інші обставини, що мають
істотне значення, в тому числі стан
психічного здоров'я одного з батьків,
зловживання ним алкогольними напоями
або наркотичними засобами.

Відповідач та її представник - ОСОБА_5 в
судовому засіданні зазначили, що з
часу, коли позивач став проживати
окремо від родини, жодним чином
відповідач не перешкоджала йому у
спілкуванні з сином, неодноразово
запрошувала до дитячого садочка для
відвідування дитячих свят, однак
останній самоусунувся від спілкування
з сином, протягом тривалого часу не
відвідував дитину, матеріальної
допомоги на утримання сина не надає, а
тому з урахуванням психологічного
стану дитини на даному етапі,
відповідач та її представник - ОСОБА_5
заперечували, як проти визначених
позивачем способів спілкування
позивача з дитиною, так і будь-яких
домовленостей з ними з цього приводу
виходячи з рекомендацій психолога та
Висновку Деснянської районної в
м.Києві держаної адміністрації.

З діагностичного висновку психолога
від 31.07.2014 року, виданого Кандидатом
психологічних наук ОСОБА_6, що також
була опитана в судовому засіданні в
якості спеціаліста, вбачається, що за
зверненням відповідачки було
продіагностовано малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо отриманого ним
посттравматичного стресу та щодо тієї
ситуації, що останнього необхідно
обізнати про його біологічного батька,
для того щоб в майбутньому уникнути
травмуючи ситуацій для дитини, при
цьому психологом ОСОБА_6, як
спеціалістом, наразі не рекомендується
вводити позивача по справі в життєвій
простір неповнолітнього сина ОСОБА_4.
Враховуючи результати діагностики та
проведеної роботи, на цьому етапі
переживання посттравматичного
стресового розладу, ОСОБА_4 вкрай важко
буде пережити порушення звичних для
нього умов існування та несподіваної
дестабілізації такого сильного
сімейного ресурсу, як батька, а в
розумінні дитини батько у нього один і
ним є ОСОБА_8 (а.с.60-63).

З висновку Деснянської районної в
м.Києві державної адміністрації за
№102/03/31-7907 від 03.11.2014 року щодо участі
батька у вихованні малолітньої дитини
вбачається, що даний орган вважає
недоцільним встановлення графіку
участі батька ОСОБА_1 у вихованні
малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.75-76).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.3 Конвенції
про права дитини, прийнятої
Генеральною Асамблеєю ООН 21.12.1995 року, в
усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживають всіх
відповідних законодавчих і
адміністративних заходів.

Враховуючи викладене вище, надані
сторонами докази та заперечення щодо
предмету позову, рекомендації
психологів у цій частині, керуючись
виключно інтересами неповнолітньої
дитини, суд приходить до висновку, що
підстави для задоволення вимог
позивача щодо визначення способу
участі батька в вихованні дитини на час
розгляду даної справи відсутні, а
відтак суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні вимог позивача в
пред'явленому ним позові.

Керуючись ст.ст.7, 18, 141, 157, 159
Сімейного кодексу України, ст.15 Закону
України «Про охорону дитинства»,
Декларацією прав дитини від 20
листопада 1959 року, Конвенцією про права
дитини від 20 листопада 1989 року , ст.ст. 3,
4, 10, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2, 3-особа:
Служба у справах дітей Деснянської
районної в м.Києві державної
адміністрації про визначення способу
участі батька у вихованні дитини -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м.Києва через
Деснянський районний суд м.Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення шляхом подачі
апеляційної скарги.

Суддя Деснянського

районного суду м. Києва
Т.А.Зотько