Номер провадження: 22-ц/785/5893/14
Головуючий у першій інстанції Лічман
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 29 квітня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_4 про
визнання угоди купівлі-продажу
автомобіля такою, що відбулась,-

встановила:

У березні 2014 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом посилаючись
на те, що після придбання його
представниками - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за
його дорученням у ОСОБА_4 автомобіля
«ГАЗ-3102», який знаходився у м.
Краматорськ Донецької області,
виявилось, що відповідачем невірно
була вказана інформація щодо
характеристик автомобіля, а саме рік
випуску 1984 р., а не 1990 р., 4-х ступінчата
коробка передач, а не 5-ступінчата, об'єм
двигуна 2445 куб.см., а не 2300 куб.см.. Крім
того, ОСОБА_4 після отримання грошей в
сумі 650 доларів США відмовився його
переоформлювати і передав
представникам позивача свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу.
Позивач вважає, що між ним та ОСОБА_4 був
укладений договір купівлі-продажу і що
у нього виникло право власності на
зазначений автомобіль, а відповідачем
порушено ЗУ «Про захист прав
споживачів». На підставі зазначеного
просив визнати угоду купівлі-продажу
автомобіля «ГАЗ-3102», державний номер
НОМЕР_1, такою, що відбулась та
зобов'язати МРЕВ-2 м. Одеси
перереєструвати зазначений автомобіль
на нього.

Заочним рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 29 квітня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу,
в якій просить рішення суду скасувати,
ухвалити по справі нове рішення, яким
його позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_4, який продав
автомобіль позивачу не є власником
транспортного засобу, а тому не мав
права на його продаж. Крім того, рішення
яке просить ухвалити позивач не буде
мати правового значення, не набуде
принципу обов'язковості та не буде
законним, та такий спосіб захисту прав
споживача не передбачений ст. 8 ЗУ «Про
захист прав споживачів».

Вирішуючи спір по суті, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив обставини по справі,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи, та не
спростовується сторонами, що 19.07.2013
року позивач знайшов у мережі інтернет
на сайті RST об'яву про те, що СПД ОСОБА_4,
який знаходиться у м. Краматорськ
Донецької області, продає автомобіль
ГАЗ-3102 «Волга».

23.07.2013 року представники позивача
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 домовилися з ОСОБА_4
про купівлю-продаж зазначеного
автомобіля.

На виконання домовленості ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 передали ОСОБА_4 5300 грн., що
еквівалентно 650 доларам США, а той
передав їм зазначений автомобіль і
свідоцтво про його реєстрацію. Як
пояснив позивач, ОСОБА_4 надав
інформацію про можливість
перереєстрації автомобіля за місцем
проживання покупця.

Вказаний автомобіль ОСОБА_5 та ОСОБА_6
доставили до м. Одеси.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
ТЗ серії НОМЕР_2, виданого 12.04.2002 року
МРЕВ м. Краматорська, власником
автомобіля ГАЗ-3102 за реєстраційним
номером НОМЕР_1 є Відкрите акціонерне
товариство «Тісо», що знаходиться у
Донецькій області, м. Краматорськ,
завод «Тісо», будинок 74 (а.с.11).

ОСОБА_3 у реєстрації на його ім'я
спірного автомобіля за місцем його
проживання у м. Одесі працівниками
Державної автоінспекції було
відмовлено.

11.09.2013 року ОСОБА_3 направив до
Краматорського МВ ГУМВС України в
Донецькій області заяву про порушення
кримінальної справи за фактами обману
покупця, шахрайства, нанесення шкоди
шляхом обману. (а.с.16-18).

Як вбачається з висновку за
результатами перевірки за фактом заяви
ОСОБА_3 від 09.10.2013 року, під час
проведення перевірки ознак
кримінального правопорушення не
виявлено, підстави для внесення
вказаної події до ЄРДР відсутні (а.с.19).

Крім того з зазначеного висновку
вбачається, що коли до ОСОБА_4 приїхали
представники ОСОБА_3 він їм надав для
огляду автомобіль та свідоцтво про
реєстрацію, де були зазначені дані про
автомобіль. Оглянувши дані документи
представників позивача усе влаштувало,
вони розрахувалися з відповідачем та
забрали автомобіль. Зазначене
спростовує доводи апелянта, що його
було введено в оману, що він не знав,
кому належить автомобіль, оскільки на
час його купівлі його усе влаштовувало,
проблема виникла після необхідності
його реєстрації на ім'я позивача.

Суд першої інстанції правильно
зазначив, що позивач дійшов
помилкового висновку, що визнання
угоди купівлі-продажу автомобіля
такою, що відбулась, буде підставою для
реєстрації автомобіля в органах ДАІ на
його ім'я з наступних підстав.

Відповідно до п. 8 Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 вересня 1998 року № 1388 державна
реєстрація (перереєстрація)
транспортних засобів проводиться на
підставі заяв власників, поданих
особисто, і документів, що посвідчують
їх особу, підтверджують правомірність
придбання, отримання, ввезення, митного
оформлення (далі - правомірність
придбання) транспортних засобів,
відповідність конструкції
транспортних засобів установленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів. Документами, що
підтверджують правомірність придбання
транспортних засобів, їх складових
частин, що мають ідентифікаційні
номери, є, зокрема: копія рішення суду,
засвідчена в установленому порядку, із
зазначенням юридичних чи фізичних
осіб, які визнаються власниками
транспортних засобів, марки, моделі,
року випуску таких засобів, а також
ідентифікаційних номерів їх складових
частин.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
ухвалення рішення про визнання угоди
купівлі-продажу автомобіля такою, що
відбулась, не буде захистом права
позивача.

Крім того, як правильно зазначив суд
першої інстанції такий спосіб захисту
права споживача не передбачений також
ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 14, ст. 213 ЦПК
України рішення, яке просить
постановити позивач, не буде мати
правового значення, не набуде принципу
обов'язковості та не буде законним та
обґрунтованим.

Статтею 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з ст. 658 ЦК України право продажу
товару, крім випадків примусового
продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару. Якщо продавець
товару не є його власником, покупець
набуває право власності лише у випадку,
якщо власник не має права вимагати його
повернення.

Як правильно було встановлено судом
ОСОБА_4 не являється власником спірного
автомобіля, а тому не мав права на його
продаж.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.
Тобто майно може бути витребуване, у
разі якщо воно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, недобросовісним
набувачем, тобто, коли набувач знав і
міг знати, що продавець не мав права на
відчуження майна, а також у випадках,
якщо майно: було загублене власником
або особою, якій він передав майно у
володіння; було викрадене у власника
або особи, якій він передав майно у
володіння; вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Матеріалами справи достовірно
встановлено, що позивач знав, що ОСОБА_4
не мав права на відчуження автомобіля,
оскільки власником є Відкрите
акціонерне товариство «Тісо», що
знаходиться у Донецькій області.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
усі зазначені обставини судом першої
інстанції при ухвалені рішення були
враховані, суд надав належну оцінку
доказам та ухвалив законне,
обґрунтоване рішення, яке скасуванню
не підлягає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні
обставини по справі, рішення суду
відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК
України, а тому не вбачає підстав для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 29 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає
законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.І. Сватаненко