Провадження № 2-135/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року Солом'янський районний
суд м. Києва

у складі: головуючого судді -
Букіної О.М.

при секретарі - Осадчій В.М.,
Назарчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

28.08.2013 року позивач звернувся до суду з
вказаним позовом та просив стягнути з
відповідача на його користь борг у сумі
5 060 410,96 грн., з яких 5 000 000,00 грн. - позики,
60 410,96 грн. - 3% річних за період з 03.04.2013
року по 27.08.2013 року, а також понесені
судові витрати в розмірі 3441,00 грн.

В позові посилається на те, що 23.11.2009
року надав відповідачу у борг 5 000 000,00
грн., які останній зобов'язався
повернути до 02.04.2013 року, про що
складено відповідну боргову розписку.

Позивач зазначає, що вказані вище кошти
відповідач отримав, що підтверджується
борговою розпискою від 23.11.2009 року.

Позивач посилається, що відповідач
взяті на себе зобов'язання не виконав
та в строк до 02.04.2013 року кошти у розмірі
5 000 000 ,00 грн. отримані в борг, позивачу
не повернув.

Таким чином, у зв'язку з невиконанням
відповідачем взятих на себе
зобов'язань, позивач просить стягнути з
відповідача суму боргу в розмір 5 000 000,00
грн. та 3% відсотки річних в розмірі 60
410,96 грн. в порядку ст.625 ЦК України.

В судовому засіданні позивач та його
представники позов підтримали та
просили його задовольнити.

Відповідач та його представники в
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечували, посилаючись на
його безпідставність та
необґрунтованість. Зазначили, що
відповідач коштів у борг у позивача по
борговій розписці від 23.11.2009 року у
розмірі 5 000 000,00 грн. чи в іншій сумі не
брав. Будь-яких розписок на отримання
коштів у борг у позивача не писав, в т.ч.
за спірною розпискою. Разом з тим,
стверджував, що саме позивач брав кошти
у борг у відповідача.

Також, посилалися на наявність
конфліктних стосунків пов»язаних з
господарською діяльністю у ТОВ
«Стоун-3», ТОВ «Західнерудпром» тощо та
порушення кримінального провадження
відносно відповідача, проведення
обшуку у відповідача та його дружини
вважають, що до позивача потрапили
чисті аркуші паперу формату А-4 з
підписом ОСОБА_2 різної давності, на
яких пізніше за допомогою
копіювально-розмножувальної техніки
був нанесений текст оспорюваної
розписки.

Вважають, що наявність боргової
розписки не підтверджує факт отримання
коштів, оскільки такої розписки
відповідач не надавав, а грошові кошти
у борг у позивача не брав. При цьому,
відповідач та його представники не
заперечували, що підпис в оспорюваній
розписці належить ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладене, просили
відмовити в задоволені позову в
повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши та оцінивши матеріали
справи, приходить до наступного
висновку.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог-відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 статті 1047 ЦК України
встановлює, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ота такої самої якості, що
були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

Судом встановлено, що між позивачем та
відповідачем 23.11.2009 року було укладено
договір позики, відповідно до якого
позивач надав відповідачу в борг 5 000
000,00 грн. строком до 02.04.2013 року, що
підтверджується борговою розпискою
(а.с.64).

Позивач в судовому засідання пояснив,
що надав таку грошову суму відповідачу,
оскільки перебував з ним в дружніх,
довірливих стосунках та мав з ним
спільний бізнес.

Так, відповідно до ст. 545 ЦК України
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі. Якщо боржник видав
кредиторові борговий документ,
кредитор, приймаючи виконання
зобов'язання, повинен повернути його
боржникові. У разі неможливості
повернення боргового документа
кредитор повинен вказати про це у
розписці, яку він видає.

Таким чином, наявність боргової
розписки у позикодавця та відсутність
останньої у позичальника, свідчить про
те, що боргові зобов"язання останнім не
виконані.

Встановлено, що оригінал розписки від
23.11.2009 року знаходився у позивача та не
повернутий відповідачу.

В розписці від 23.11.2009 року чітко
зазначено про те, що відповідач отримав
кошти в розмірі 5 000 000,00 грн. та
зобов"язався їх повернути позивачу у
тому ж розмірі до 02.04.2013року, тобто
отримано кошти в борг.

В судовому засіданні відповідач та
його представники посилалися на те, що
розписку від 23.11.2009 року про отримання
позики в сумі 5 000 000,00 грн. від позивача
ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 не
підписував та зазначені кошти не
отримував.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 18.11.2013 року по справі було
призначено комплексну
судово-почеркознавчу та технічну
експертизу, проведення якої доручено
Київському науково-дослідному
інституту судових експертиз МЮ
України.

З висновку комплексної
судово-почеркознавчої та
судово-технічної експертизи
документів за № 14112/14113/13-34/14114/13-32/14115/13-33
від 31.03.2014 року встановлено, що підпис
від імені ОСОБА_2 у розписці, датованій
23 листопада 2009 року, виконаний
рукописним способом за допомогою
пишучої ручки, яка споряджена пастою
синьо-фіолетового кольору; підпис від
імені ОСОБА_2 у розписці, датованій 23
листопада 2009 року, виконаний
рукописним способом без попередньої
технічної підготовки і технічних
засобів; підпис від імені ОСОБА_2 у
розписці, датованій 23 листопада 2009
року, складеній від імені ОСОБА_2 на ім'я
ОСОБА_1, виконаний ОСОБА_2; Підпис від
імені ОСОБА_2 у розписці, датованій 23
листопада 2009 року, складеній від імені
ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_1, виконаний ОСОБА_2
без впливу на нього будь-яких збиваючих
факторів (штучних або природних)
(а.с.146-154, т.1).

Допитаний в судовому засіданні експерт
ОСОБА_3 повністю підтримав складений
висновок № 14112/14113/13-34/14114/13-32/14115/13-33 від
31.03.2014року, дав повну, обґрунтовану та
вичерпну відповідь на поставлені
запитання сторін.

Пояснив, що вирішення питання про те, чи
в різний час надрукований текст
розписки та виконаний підпис від імені
ОСОБА_2 в ній, пов'язане з визначенням
конкретного часу (тобто абсолютної
давності) виконання кожного з
реквізитів (друкованого тексту та
підпису) з послідуючим співставленням
отриманих результатів відповідно між
собою і встановленням, таким чином,
відповідності часу виконання підпису і
часу друкування тексту. З причини
неможливості встановити в
дослідженому документі часу виконання
підпису та друкованого тексту,
встановити, чи в один або в різний час
був надрукований текст розписки та
виконаний підпис від імені ОСОБА_2 в
ній, не виявляється можливим.

Також, з листа Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз від 01.07.2014 року за №8009-14
вбачається, що вирішення питання щодо
можливості проведення експертного
дослідження на встановлення періоду
виконання підпису від імені ОСОБА_2 в
розписці, датованій 23.11.2009 року та
можливості проведення дослідження
щодо того, чи виготовлений підпис від
імені ОСОБА_2 у розписці від 23.11.2009 року
у той самий час, яким датований даний
документ передбачає застосування
«Методики визначення абсолютного віку
документів»( реєстраційний код в
реєстрі методик проведення експертиз
2.1.16) , яка розрахована на встановлення
часу виконання рукописних записів,
нанесених пастами кулькових ручок.
Разом з тим, дана Методика вивчає
зміну властивостей пасти штрихів,
якими виконані документи, у часі, але
попереднє вивчення стану наданих
документів дозволяє зробити висновок
про наявність ознак неналежного
зберігання наданих на дослідження
документів ( розмиви на папері та
неоднорідна зміна кольору штрихів,
механічне зістарювання у вигляді
потертостей), що не дозволяє об'єктивно
оцінити абсолютний час рукописного
нанесення штрихів, тобто документів.
Вказана методика не може бути
застосована до даного дослідження
документів, а тому документи з ознаками
зістрарювання необхідно залишити без
дослідження, тобто проведення
відповідного дослідження є неможливим
( а.с. 86, т.2).

Оцінивши Висновок судової експертизи
за № 14112/14113/13-34/14114/13-32/14115/13-33 від 31.03.2014
року за правилами ст. 212 ЦПК України, суд
не знайшов обставин, які б дозволяли
стверджувати про необґрунтованість,
неправильність висновку чи
суперечливість його іншим матеріалам
справи, а тому суд приймає його до уваги
при постановленні даного рішення у
справі.

Доказів, на спростування висновку
судової експертизи, відповідачем до
суду не надано.

З огляду на викладене, оцінюючи
матеріали справи у їх сукупності, суд
приходить до висновку, що відповідачем
не надано належних та допустимих
доказів в підтвердження відсутності
боргових зобов'язань перед позивачем
за борговою розпискою від 23.11.2009 року та
відсутності факту укладання договору
позики.

За таких обставин, суд вважає, що
боргова розписка від 23.11.2009 року в
розумінні вимог ч.2 ст. 1047 ЦК України є
належним доказом у справі в
підтвердження отримання відповідачем
у позику від позивача коштів у розмірі
5 000 000,00 грн.

Суд вважає недоведеними посилання
відповідача на те, що до позивача
потрапили чисті аркуші паперу формату
А-4 з підписом ОСОБА_2 різної давності,
на яких пізніше за допомогою
копіювально-розмножувальної техніки
був нанесений текст оспорюваної
розписки.

Так, відповідно до п.11 протоколу обшуку
від 17.05.2013 року, проведеного в рамках
досудового розслідування по
кримінальному провадженню, внесеного
до ЄРДР за № 0000259 від 10.04.2013 року за
ч.4 ст.190 КК України, за адресою: АДРЕСА_1,
у ОСОБА_4 було вилучено документи, щодо
діяльності ТОВ «Західнерудпром», а
також бланки для виготовлення
документів від імені ТОВ
«Західнерудпром», чисті аркуші формату
А-4 з печатками та підписами невідомого
походження ( а.с. 77-84 т.2).

Тобто, з вищевикладеного вбачається, що
вилучені під час обшуку документи
стосувалися суто діяльності ТОВ
«Західнерудпром». Чисті аркуші формату
А-4 містили печатку та підпис
невідомого походження, тобто були
засвідчені печаткою юридичної особи.

Разом з тим, оспорювана розписка від
23.11.2009 року не містить жодної печатки.

Крім того, відповідачем не надано
доказів того, що у вилучених під час
обшуку чистих аркушах формату А-4
міститься саме його підпис та
відповідно, який не завірений печаткою
юридичної особи.

Суд також звертає увагу на ту
обставину, що будь-яких зауважень до
протоколу обшуку та вилучених
документів від 17.05.2013 року, які мають
приватний характер та стосувалися
саме ОСОБА_2, ОСОБА_4 не зазначено.

Крім того, згідно довідки слідчого СВ
Дарницького РУ ГУ МВС України в м.Києві
Васюти А.В. за № 47/259 від 27.05.2014 року
вбачається, що в ході проведення
досудового розслідування, внесеного до
ЄРДР за № 0000259 від 10.04.2013 року за ч.4
ст.190 КК України, чисті бланки чи аркуші
паперу з підписами ОСОБА_2 чи схожими на
його підпис не вилучалися ( а.с. 226, т.1).

З огляду на викладене, доводи
відповідача в цій частині, суд вважає
неспроможними та недоведеними.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог-відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно до частини 1 статті 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Статтею 525 ЦК України закріплено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Судом встановлено, що відповідач не
виконав взяті на себе зобов'язання та
суму боргу у розмірі 5 000 000,00 грн. в
строк до 02.04.2014 р., позивачу не повернув,
а тому суд вважає, що позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
боргу за борговою розпискою від 23.11.2009
року у розмірі 5 000 000,00 грн., знайшли своє
підтвердження , а тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до статті 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України визначено,
що суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд приходить до висновку
про обґрунтованість вимог позивача і в
частині стягнення 3% річних, та вважає
за необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача 3% річних за період
прострочення з 03.04.2013 року по 27.08.2013 року
в розмірі 60 410,96 грн. (5 000 000,00 грн. х 3% х 147
(дні прострочення) : 365 : 100 = 60 410,96 грн.).

Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача
на користь позивача підлягає стягненню
судовий збір у розмірі 3441,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 509, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 1046, 1049,1047 ЦК
України, ст.ст. 3, 4, 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, проживає за адресою:
АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний код НОМЕР_2, проживає
за адресою: АДРЕСА_3) заборгованість у
розмірі 5 060 410,96 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, проживає за адресою:
АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний код НОМЕР_2, проживає
за адресою: АДРЕСА_3) судовий збір у
розмірі 3441,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя: