Номер провадження: 22-ц/785/5852/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів - Черевко П.М.

- Артеменко І.А.

при секретарі - Добряк Н.І.

з участю : представника ОСОБА_3- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Одеської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 04 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя
шляхом стягнення вартості ? частини
спільного сумісного майна подружжя у
розмірі 26 556 грн. 20 коп., -

ВСТАНОВИЛА:

05 грудня 2011 року позивачка звернулася
з позовом, який остаточно уточнила 04
березня 2014 року (а.с.156). Обґрунтовуючи
свої вимоги позивачка посилається на
те, що під час шлюбу вони разом з
відповідачем здійснили перебудову та
реконструкцію мансардного поверху
садового будинку, що розташований в
АДРЕСА_1, на що було витрачено 53 132 грн. 40
коп., з яких просить стягнути з
відповідача ? частину та судові
витрати.

Відповідач в своїх запереченнях позов
визнав частково, просив стягнути
судові витрати у розмірі 50 % від
заявлених вимог позивачки.

Рішенням суду першої інстанції від 04
березня 2014 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про поділ майна, що є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя -
задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
кошти у розмірі ? вартості будівельних
матеріалів, використаних на
реконструкцію та добудову другого
поверху садового будинку за адресою:
АДРЕСА_1 в сумі 26 566,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
судові витрати у розмірі: 1 000 гривень за
оплату проведення судової
будівельно-технічної експертизи; 2 000
гривень за сплачені позивачкою
адвокатські послуги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з порушенням
норм матеріального і процесуального
права та ухвалення нового рішення, яким
просить відмовити у задоволенні
позову. Апелянт вказує, що суд першої
інстанції без достатніх доказів
стягнув на користь позивачки вказану
суму, оскільки будівництво мансардного
поверху було проведено попереднім
власникоми будинку - ОСОБА_6 Він та
позивачка знаходячись в шлюбі, будь-які
роботи по реконструкції мансардного
поверху не виконували.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність рішення суду в межах вимог
скаржника і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Частиною 3 зазначеної
статті передбачено, що апеляційний суд
не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Судовою колегією встановлено, що
ОСОБА_6 будучи членом садового
об'єднання громадян «Ювілейний» на
підставі дозволу на виконання
будівельно-монтажних робіт від 11
квітня 1988 року, рішення виконкому
Великодолинської селищної ради
Овідіопольського району від 27 червня
2002 року збудував садовий будинок за
адресою: АДРЕСА_1. На підставі пояснень
сторін встановлено, що вказаний
будинок було побудовано наприкінці
1988-1989 р.р.

Відповідно до технічного паспорту,
складеного 19 березня 2004 року,
зазначений будинок складається з
підвалу літ. ІІІ, першого поверху
(кімнат1-1 площею 5,1 кв.м.1-2, площею 6,1
кв.м.1-3 площею 6.1 кв.м.,1-4 площею 6,6 кв.м., 1-5
площею 17,3 кв.м. а всього 41,2 кв.м. ), та
мансарди, яка складається з двох кімнат
площею 11,2 кв.м. та 10,6 кв.м. Актом
державної технічної комісії ,
складеним у травні 2004 року, прийнятий
до експлуатації садовий будинок
загальною площею 41,2 кв.м., літня житлова
площа-23,9 кв.м. Розпорядженням
Овідіопольської райдержадміністрації
від 12 липня 2007 р. №433 затверджений акт
комісії і прийнятий до експлуатації
вказаний будинок. 12 липня 2004 року
ОСОБА_6 отримав свідоцтво про право
власності на вказаний садовий будинок.

Відповідно до договору дарування від 18
серпня 2004 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_7
садовий будинок, який складається у
тому числі з цегляного будинку літ «А»,
загальною площею 41,2 кв.м. Відповідно
витягу від 23 серпня 2004 року ОСОБА_7
зареєструвала право власності на
вказаний садовий будинок. Відповідно
до технічного паспорту ,складеного 13
вересня 2004 року , стан будинку не
змінювався. 05 лютого 2009 року ОСОБА_7
(яка на час отримання держакту на
земельну ділянку, на якій розташований
будинок, мала прізвище ОСОБА_7)
отримала свідоцтво про право власності
на земельну ділянку, на якій
розташований спірний будинок.

14 липня 2006 року позивачка уклала з
відповідачем шлюб.

13 квітня 2009 року ОСОБА_7 відповідно до
договору дарування передала у
власність ОСОБА_3 садовий будинок за
адресою: АДРЕСА_1, який складається у
тому числі з будинку літ «А» площею 41,2
кв.м. та надвірних споруд розташованих
на земельній ділянці площею 600 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився
син - ОСОБА_9.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що з часу укладання шлюбу
по 03 вересня 2011 року сторони проживали
однією сім'єю, виховували дитину, вели
спільне господарство в спірному
будинку.

Позивачка вказує, що з метою поліпшення
житлових умов вони разом з чоловіком
проживаючи в даному будинку провели
реконструкцію мансардного поверху. У
ході реконструкції були придбані
будівельні матеріали, які є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя.
З метою встановлення фактичних
обставин справи судом першої інстанції
була призначена експертиза.
Відповідно до висновку № 2/14 від 20 січня
2014 року експертом встановлено, що
дійсна вартість будівельних
матеріалів та виконаних робіт в нині
діючих ринкових цінах робіт згідно
наданих, непідтверджених
документально, відомостей є такою, що
складає: 53 132,40 (п'ятдесят три тисячі сто
тридцять дві гривні 40 коп.).

Відповідно до п.2 висновків зазначеної
експертизи, вказано, що «вартість в
ринкових цінах, діючих на день
проведення експертизи, 12 частини
довідково підрахованих будівельних
матеріалів та виконаних робіт, які
згідно наданих, непідтверджених
документально, відомостей були
придбані за спільні сімейні кошти та
використані на реконструкцію та
добудову другого поверху садового
будинку за адресою: АДРЕСА_1, складає: 26
566,20 грн.

При цьому судова колегія звертає увагу,
що реконструкція була здійснена шляхом
мурування стін з пінобетонних блоків,
установки металопластикових віконних
блоків, установки вхідних дверних
блоків, улаштування покрівель.

03 серпня 2011 року сторони припинили
подружні стосунки.

Довід відповідача, що сторони під час
шлюбу не робили реконструкцію
мансардного поверху спростовується
заявою представника відповідача, який
визнав позов за виключенням судових
витрат, які він просив стягнути у
розмірі 50% від заявлених, висновком
експерта, який встановив вартість
матеріалів, з яких була здійснена
реконструкція. Також судова колегія
звертає увагу, що відповідно до
договорів відчуження будинку та
технічного паспорту в загальну площу
будинку «А» була включена тільки площа
першого поверху без врахування площі
мансардного поверху. Крім того, судова
колегія звертає увагу на перелік
матеріалів, з яких була зроблена
реконструкція: «пінобетонні блоки,
металопластикові віконні блоки», які
фактично не використовувалися у
будівництві в 1990 роках.

На підставі викладеного судова колегія
вважає, що в відповідності до ст. 60 ЦПК
України позивачка довела
обґрунтованість своїх вимог,
відповідач в свою чергу не надав
доказів, що будинок знаходиться у стані
такому, як він був побудований
первісним власником. В зв'язку з
викладеним судова колегія вважає, що
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення на користь позивачки
? частини вартості будівельних
матеріалів є законним та
обґрунтованим, і відсутні підстави для
його скасування.

Суд першої інстанції стягнув на
користь позивачки судові витрати за
адвокатські послуги у розмірі 2 000 грн.
В зазначеній частині судова колегія не
може погодитися з рішенням з наступних
підстав.

Відповідно до квитанції від 20 грудня 2013
року позивачка сплатила за адвокатські
послуги 4 000 грн.

Відповідно до статті 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011
року N 4191-VI "Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах" (далі - Закон) встановлено, що
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій позасудовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

На порушення вимог статей 212 - 215 ЦПК
України суд на зазначене положення
норми матеріального закону уваги не
звернув, стягуючи з відповідача на
користь позивачки 2000 грн. на
відшкодування витрат на правову
допомогу не перевірив чи не перевищує
така сума граничного розміру
компенсації витрат. Крім того, в
матеріалах справи взагалі відсутні
дані та розрахунки про кількість годин,
які затратив для надання правової
допомоги адвокат по даній цивільній
справі. У зв'язку з тим, що позивачка не
довела свої вимоги щодо відшкодування
витрат на правову допомогу судова
колегія вважає, що її вимоги в цій
частині не підлягають задоволенню.

Таким чином, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції, виносячи рішення
в частині стягнення витрат на правову
допомогу, неповно з'ясував обставини,
що мають значення для справи,
неправильно застосував норми
матеріального та процесуального права
, що є підставою для скасування рішення
суду першої інстанції в зазначеній
частині з ухваленням рішення про
відмову в задоволенні позивних вимог
про відшкодування судових витрат на
правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. п.
1,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 04 березня 2014
року в частині стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_5 2000 грн. за сплачені
позивачкою адвокатські послуги
скасувати. В скасованій частині
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позивних вимог ОСОБА_5 про
стягнення з ОСОБА_3 суми у розмірі 2000
грн. за адвокатські послуги -відмовити.

В решті рішення Овідіопольського
районного суду Одеської області від 04
березня 2014 року-залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області
В.О. Суворов

П.М.
Черевко

І.А. Артеменко