Справа № 755/9473/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"04" липня 2014 р.Дніпровський районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді
Антипової Л.О.

при секретарі
Філімоновій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить стягнути з відповідача
ОСОБА_2 заборгованість за договором
позики в розмірі 121 050 грн. Свої вимоги
мотивує тим, що 08.07.2013 року між ним та
ОСОБА_2 було укладено договір позики
грошей, відповідно до якого відповідач
отримав грошові кошти в розмірі 145 600
грн., строком до 08.07.2015 р. Відповідно до
банківської виписки з рахунку, на який
відповідачем повертались грошові
кошти, позивачем за період дії договору
станом на 18.02.2014 р. було отримано 24 550
грн. У зв'язку із тим, що відповідачем
порушено умови договору в частині
своєчасного повернення грошових
коштів, позивач вимушений звернутися
до суду з даним позовом, за захистом
своїх прав. Крім того, позивач також
просить стягнути з відповідача на його
користь витрати, пов'язані з розглядом
справи.

В судове засідання позивач не з'явився,
проте надав заяву про зменшення
позовних вимог, в якій просив стягнути
з відповідача на його користь
заборгованість за договором позики в
розмірі 119 850 грн. та витрати, пов'язані з
розглядом справи. Просив розглянути
справу у його відсутність, проти
винесення заочного рішення не
заперечує.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся належним чином, що
підтверджується матеріалами справи, та
вважається повідомленим у
відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 74 ЦПК
України. Тому суд вважає можливим
слухати справу за його відсутності та
ухвалити заочне рішення згідно ст. 224
ЦПК України.

Зі згоди представника позивача, суд
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає положенням ст. 224
ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи та
зібрані по справі докази приходить до
наступного.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Дослідивши та всебічно
проаналізувавши обставини справи в їх
сукупності, оцінивши зібрані по справі
докази, суд дійшов висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
08.07.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був
укладений договір позики, згідно якого,
позивач передав відповідачу грошові
кошти в розмірі 145 600 грн., які
відповідач зобов'язувався повернути до
08.07.2015 року.

Відповідно до банківської виписки з
рахунку, на який відповідачем
повертались грошові кошти, позивачем
за період дії договору станом на 18.02.2014
р. було отримано 24 550 грн.

Відповідно до банківської виписки з
рахунку, на який відповідачем
повертались грошові кошти, позивачем
за період дії договору станом на 03.07.2014
р. було отримано 25 750 грн.

Крім того, відповідачем 04.06.2014 р. та
13.06.2014 р. додатково було сплачено на
рахунок позивача грошові кошти в сумі
1200 грн.

Виходячи зі змісту ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено,
що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості, того
самого роду та такої самої якості, що
були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

Статтею 1050 ЦК України, а саме частиною
першою вказаної статті передбачено,
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У зазначений термін відповідач борг не
повернув. На неодноразові звернення з
приводу повернення боргу, відповідач
не реагував.

В ході судового розгляду судом
достовірно встановлено, що відповідач
дійсно отримав у позивача грошові
кошти в борг, що підтверджується
укладеним між сторонами договором
позики грошей від 08.07.2013 р. та на даний
час борг не повернуто.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, на підставі зазначеного та
враховуючи те, що відповідач порушив
взяті на себе зобов'язання, умови
договору не виконав грошові кошти,
отримані в борг у позивача не повертає,
суд дійшов до висновку про наявність
законних підстав для задоволення
позовних вимог, оскільки вони є
обгрунтованими та підтвердженими
належними доказами.

Також, суд вважає за необхідне у
відповідності до ст.88 ЦПК України,
стягнути з відповідача на користь
позивачки судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 88, 209, 212-215, 224, 294
ЦПК України, ст.ст. 1046-1047 ЦК України, суд
-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 борг за договором
позики в розмірі 119 850 грн. та витрати по
сплаті судового збору в розмірі 1250 грн.,
а всього на загальну суму 121 100 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя: