АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

03 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом прокурора
Балаклавського району м. Севастополя в
інтересах держави в особі
Севастопольської міської ради до
ОСОБА_1, треті особи: обслуговуючий
кооператив «Дачно-будівельний
кооператив «Горний-2», Державне
підприємство «Севастопольське
досвідне лісомисливське
господарство» про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку та витребування з
незаконного володіння земельної
ділянки, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Балаклавського
районного суду м. Севастополя від 10
грудня 2012 року,-

встановила:

У жовтні 2010 р. прокурор Балаклавського
району м. Севастополя в інтересах
держави в особі Севастопольської
міської ради звернувся до суду з
вказаним позовом, в якому просив
визнати недійсним виданий ОСОБА_1
державний акт акта на право власності
на земельну ділянку площею 0,1000 га,
розташовану у АДРЕСА_1, серії ЯИ №067157,
виданий Головним управлінням
Держкомзему у м. Севастополі 27.04.2010 р.
та зареєстрований у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №94.
Витребувати на користь держави в
особі Севастопольської міської ради з
незаконного володіння ОСОБА_1
земельну ділянку площею 0,1000 га, що
розташована за вищевказаною адресою.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що розпорядженням
Севастопольської міської державної
адміністрації від 29 березня 2010 року за
№ 825-р громадянам України -
обслуговуючому кооперативу
«Дачно-будівельний кооператив «Горний
-2» передано у власність земельні
ділянки загальною площею 17 га для
індивідуального дачного будівництва,
які розташованих за адресою: АДРЕСА_2, з
віднесенням цих земель до категорії
земель рекреаційного призначення.

Відповідачу на підставі вказаного
розпорядження видано державний акт
серії ЯИ №067157 від 06 квітня 2010 року на
право власності на земельну ділянку,
кадастровий №:58:002:0646, площею 0,1000
га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 з
цільовим призначенням - для
індивідуального дачного будівництва.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 набув
право власності на спірну земельну
ділянку з порушенням установленого
законом порядку, оскільки з
відповідною заявою про передачу у
власність земельної ділянки до
Севастопольської міської ради він не
звертався, рішення про передачу йому
земельної ділянки орган місцевого
самоврядування або орган державної
влади не приймав. Крім того, зазначене
розпорядження видане
Севастопольською міською державною
адміністрацією з перевищенням
повноважень, оскільки розпорядження
землями в межах населених пунктів,
крім земель, переданих у приватну
власність, здійснюють відповідні
сільські, селищні, міські ради; спірна
земельна ділянка вибула з державної
власності незаконно.

Рішенням Балаклавського районного
суду м. Севастополя від 10 грудня 2012 року
позов задоволено.

Визнано недійсним виданий ОСОБА_1
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,1000 га,
розташовану в Севастопольській зоні
ПБК №44/61 серії ЯИ №067157, виданий
головним управлінням Держкомзему у м.
Севастополі 27.04.2010 року та
зареєстрований у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договір оренди землі за №94.
Витребувано на користь держави в
особі Севастопольської міської ради з
незаконного володіння ОСОБА_1
земельну ділянку площею 0,1000 га,
розташовану в АДРЕСА_1, кадастровий
номер :58:002:0646,
нормативно-грошовою вартістю 94000 грн.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Рішенням Апеляційного суду м.
Севастополя від 18 березня 2013 року
вказане рішення скасовано, ухвалено
нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 грудня 2013
року рішення Апеляційного суду м.
Севастополя від 18 березня 2013 року
скасовано, справу передано на новий
розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Згідно зі статтею 12 Закону України від
15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про
забезпечення прав і свобод громадян та
правовий режим на тимчасово окупованій
території України» цивільна справа
передана на розгляд до Апеляційного
суду м. Києва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити у
повному обсязі. Скасувати ухвалу
Балаклавського районного суду м.
Севастополя про накладення заборони
на здійснення угод відносно
земельної ділянки відповідача.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Вважає, що оскільки державний акт на
право власності на земельну ділянку
виданий на підставі розпорядження
Севастопольської міської державної
адміністрації від 29.03.2010 р. №825-р, яке
не скасоване, останній не може бути
визнаний недійсним.

Крім цього, у м. Севастополі не
розроблено проекту землеустрою щодо
встановлення межі вказаного
населеного пункту, а тому саме
Севастопольська міська державна
адміністрація має право
розпоряджатися земельними ділянками
державної власності. У суду першої
інстанції не було жодної підстави
вважати, що власником спірної
земельної ділянки, яка вибула з
державної власності, є
Севастопольська міська рада, а тому не
було жодної підстави роботи висновки
щодо незаконного заволодіння
відповідачем приватизованої ним
земельної ділянки.

В судове засідання представник
прокуратури м. Києва Пилипенко  Т.А.
просила апеляційну скаргу відхилити,
а рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились,
повідомлялись судом про час та місце
розгляду справи.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення представника позивача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Судом встановлено, що
Севастопольською міською державною
адміністрацією 29 березня 2010 року
видано розпорядження за № 825-р про
передачу у власність громадянам -
членам обслуговуючого кооперативу
«Дачно-будівельний кооператив
«Горний-2» земельних ділянок для
індивідуального дачного будівництва,
розташованих за адресою: АДРЕСА_2.

Вказаним розпорядженням вирішено
затвердити обслуговуючому кооперативу
«Дачно-будівельний кооператив
«Горний-2» проект землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
загальною площею 17 га для
індивідуального дачного будівництва,
розташованих за адресами: АДРЕСА_2, з
віднесенням цих земель до категорії
земель рекреаційного призначення.
Оформити та видати державні акти
громадянам України - членам
обслуговуючого кооперативу «ДБК
«Горний-2» (згідно з додатком) на право
власності на земельні ділянки
відповідно до технічної документації.

На підставі вказаного розпорядження
ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯИ №
067157 від 06 квітня 2010 року на право
власності на земельну ділянку,
кадастровий № :58:002:0646, площею 0,1000
га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 з
цільовим призначенням - для
індивідуального дачного будівництва.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що державний
акт на право власності на земельну
ділянку видано відповідачу органом,
який не мав на це законних підстав, без
рішення уповноваженої установи.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 116 ЗК
України(у редакції, яка була чинною на
час виникнення спірних правовідносин)
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першою статті 128 цього
Кодексу.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом (частина
перша статті 126 ЗК Українив редакції,
яка була чинною на час виникнення
спірних правовідносин).

Статтею 118 ЗК Українивизначено порядок
безоплатної приватизації земельних
ділянок громадянами. Так, відповідно до
частин першої, другої, шостої - дев'ятої
цієї статті (у редакції, яка була чинною
на момент виникнення спірних
правовідносин) громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
індивідуального дачного будівництва у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідної
районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб).

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада
розглядає клопотання у місячний строк
і дає дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні.

Розроблений проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
подається Комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою (далі - Комісія). Комісія
протягом трьох тижнів з дня одержання
проекту надає відповідному органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування свій висновок щодо
погодження проекту або відмови у його
погодженні. У разі якщо проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки підлягає обов'язковій
державній експертизі землевпорядної
документації, погоджений проект
подається Комісією до відповідного
органу земельних ресурсів для
здійснення такої експертизи.

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
двотижневий строк з дня отримання
погодженого проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки (а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

З матеріалів справи вбачається, що
рішення про передачу земельних ділянок
у власність громадянам приймалось за
завою обслуговуючого кооперативу
«Дачно-будівельний кооператив
«Горний-2» та на підставі проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок, який також розроблений за
заявою кооперативу.

Відповідно до п.12 Перехідних положень
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин), до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність та земель,
зазначених в абзаці другому цього
пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Землі комунальної та державної
власності на території
адміністративно-територіальної
одиниці міста Севастополя на даний час
не розмежовано.

Згідно ст. 173, 174 ЗК України межа району,
села, селища, міста, району у місті - це
умовна замкнена лінія на поверхні
землі, що відокремлює територію району,
села, селища, міста, району у місті від
інших територій. Рішення про
встановлення і зміну меж районів і міст
приймається Верховною Радою України за
поданням Верховної Ради АРК, обласних,
Київської чи Севастопольської міських
рад. Рішення про встановлення і зміну
меж районів у містах приймається
міською радою за поданням відповідних
районних у містах рад.

Оскільки земельна ділянка знаходиться
в межах населеного пункту -
Балаклавського району м.Севастополя,
тому повноваження щодо розпорядження
цими землями до розмежування земель
державної та комунальної власності
здійснюються Севастопольською міською
радою в силу п.12 Перехідних положень
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин), про що судом першої
інстанції зроблені правильні висновки.

Відсутність у Севастопольської
міської ради державного акту на право
комунальної власності на земельну
ділянку, а також рішення про
встановлення меж м.Севастополя, в
даному випадку не свідчить про
наявність у Севастопольської міської
державної адміністрації повноважень
щодо розпорядження вказаною земельною
ділянкою, оскільки відповідно до п.34 ч.1
ст.26 Закону України «Про місцеве
самоврядування» виключно до
компетенції міських рад належить
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

Судовим розглядом встановлено, що
відповідач не звертався до
Севастопольської міської ради із
заявою про надання йому спірної
земельної ділянки у власність.
Севастопольська міська рада, як
компетентний орган, розпоряджень про
затвердження проекту землеустрою
спірної земельної ділянки та надання
її у власність відповідачу не приймала.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що розпорядження
Севастопольської міської державної
адміністрації від 29.03.2010 року №825-р було
прийнято до розроблення проекту
землеустрою спірної земельної ділянки
та без її затвердження уповноваженим
органом.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що набуття ОСОБА_1 права
власності на земельну ділянку не
відповідає приписам ст.116, 118 ЗК України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з вимогами абз.1 п.12 р. Х
«Перехідні положення» ЗК України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) до розмежування
земель державної та комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями (крім земель,
переданих у приватну власність та
земель, зазначених в абзаці другому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

У разі видання органом виконавчої
влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним (ст.155 ЗК
України).

Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку про те, що державний акт на
право власності на земельну ділянку,
виданий органом, який не мав на це
законних повноважень, визнається
недійсним.

Аналогічна правова позиція міститься в
постанові Верховного Суду України від
06.02.2013 року у справі № 6-169цс12, постанові
Верховного Суду України від 22.05.2013 року
у справі № 6-33цс13.

Згідно ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

З оглядну на викладене, оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги є безпідставними.

Враховуючи наведене колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення апеляційної скарги та
залишення судового рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.303, 304, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Балаклавського районного
суду м. Севастополя від 10 грудня 2012
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою апеляційного суду
законної сили.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/8615/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Шкірай М.І.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.