У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

18 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Олійник А.С.,

Дербенцевої Т.П.,
Карпенко С.О.,

провівши попередній розгляд цивільної
справи за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 29 жовтня 2013
року, рішення апеляційного суду м.
Києва від 17 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні
ініціативи») звернулось до суду з
указаним позовом, просило у рахунок
погашення заборгованості за укладеним
між відкритим акціонерним товариством
«Сведбанк» та ОСОБА_4 кредитним
договором від 25 грудня 2007 року звернути
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25
грудня 2007 року між відкритим
акціонерним товариством «Сведбанк» та
ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за
умовами якого останньому надано кредит
у розмірі 74 000 доларів США.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором того ж дня
ОСОБА_4 передав в іпотеку банку
квартиру АДРЕСА_1.

28 листопада 2012 року між публічним
акціонерним товариством «Сведбанк»,
яке є правонаступником відкритого
акціонерного товариства «Сведбанк», та
факторинговою компанією «Вектор Плюс»
(далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») укладено
договір факторингу, відповідно до
якого банк відступає фактору свої
права вимоги заборгованості за
кредитними договорами із боржниками,
право на вимогу якої належить банку.

28 листопада 2012 року між ТОВ «Кредитні
ініціативи» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс»
укладено договір факторингу,
відповідно до якого останнє відступило
ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги
заборгованості за кредитними
договорами, укладеними із боржниками.

Таким чином ТОВ «Кредитні ініціативи»
стало кредитором ОСОБА_4 за кредитним
договором від 25 грудня 2007 року.

У зв'язку із систематичним
невиконанням відповідачем умов
вказаного кредитного договору, станом
на 25 січня 2013 року розмір
заборгованості становить 902 820 грн 94
коп., що є підставою для звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 29 жовтня 2013 року позов
задоволено. У рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 2631/1207/45-011 від 25 грудня 2007 року, яка на
25 січня 2013 року становить 902 820 грн 94 коп.
(заборгованість за кредитом - 585 569 грн 32
коп., за процентами - 178 798 грн 61 коп., пеня
- 138 153 грн 01 коп.), звернуто стягнення на
предмет іпотеки, а саме: квартиру
АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних
торгів відповідно до Закону України
«Про виконавче провадження»,
встановивши початкову ціну предмета
іпотеки в розмірі 424 300 грн. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
17 грудня 2013 року рішення суду першої
інстанції змінено в частині визначення
початкової ціни предмета іпотеки та
встановлено початкову ціну
зазначеного предмета іпотеки на рівні,
не нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5 просить скасувати рішення
судів у справі, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Статтею 332 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Вирішуючи спір, апеляційний суд дійшов
обґрунтованого висновку про зміну
рішення суду першої інстанції в
частині визначення ціни предмета
іпотеки, та залишення рішення суду
першої інстанції в іншій частині без
змін.

Доводи касаційної скарги представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 не спростовують
висновків апеляційного суду, оскільки
не ґрунтуються на доказах.

Висновки апеляційного суду
відповідають нормам матеріального
права і встановленим у справі
обставинам.

З огляду на викладене, касаційна скарга
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 підлягає
відхиленню, а рішення апеляційного
суду м. Києва від 17 грудня 2013 року -
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
17 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
А.С.
Олійник

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко