Справа № 523/9442/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2014 р.

Суддя Суворовського районного суду м.
Одеси Шепітко І.Г., розглянувши позовну
заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсною частини правочину та
застосування наслідків недійсності та
визнання права власності, –

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла зазначена позовна
заява.

Згідно позовної заяви позивач просить
суд відстрочити сплату судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд,
враховуючи майновий стан сторони, може
своєю ухвалою відстрочити або
розстрочити сплату судового збору на
визначений строк, але не більше як до
ухвалення судового рішення у справі.
Таким чином, єдиною підставою для
вчинення судом зазначених у цій нормі
дій є врахування ним майнового стану
сторони. Обґрунтування пов'язаних з цим
обставин, які свідчать про
неможливість або утруднення в
здійсненні оплати судового збору у
встановлених законом розмірах і в
строки, згідно зі ст. 82 ЦПК України
покладається на заінтересовану особу.

Переконливі докази, які б дали підстави
для звільнення позивача від сплати
судових витрат, в матеріалах справи
відсутні. Так само з матеріалів не
вбачається, що позивач належить до
категорій осіб, які звільнені від
сплати судового збору згідно ст. 5
Закону України "Про судовий збір".

Системний аналіз норм Конституції
України та ст. 82 ЦПК України дає
підстави вважати, що при вирішенні
питання щодо звільнення від сплати
судових витрат суд в кожному
конкретному випадку з'ясовує наявність
або відсутність підстав для такого
звільнення, враховуючи майновий стан
сторони, а остання, в свою чергу, несе
обов'язок доказування обставин, на які
посилається як на підставу для
звільнення від сплати судового збору
(судових витрат). В будь якому випадку
ЦПК України передбачено виключно
право, а не обов'язок суду, щодо
зменшення розміру належних до оплати
судових витрат чи звільнення від їх
оплати повністю або частково,
відстрочення або розстрочення сплати
судових витрат на визначений строк
згідно правил ст. ст. 82 ЦПК України.

Позивачем не надано доказів на
підтвердження важкого матеріального
стану, що свідчили б про неможливість
або утруднення в здійсненні оплати
судового збору, відтак вимога про повну
відстрочку від оплати судових витрат
задоволенню не підлягає.

Виходячи з вищезазначеного, вважаю, що
позовна заява підлягає залишенню без
руху, оскільки подана з порушенням
вимог ст. ст. 119 ЦПК України, а саме:
позивачем не сплачено судовий збір.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК
України ціна позову у позовах про
визнання права власності на майно або
його витребування визначається
вартістю майна.

В позовній заяві позивач просить
визнати за нею право власності на
самостійний об'єкт нерухомого майна,
житлового будинку. Згідно договору
дарування вартість зазначеного
нерухомого майна становить 66632 грн.

Згідно ч.1 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» судовий збір
справляється у розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

Закон України «Про судовий збір»
визначає, що судовий збір сплачується
за подання до суду позовної заяви та
іншої заяви, передбаченої
процесуальним законодавством. Розмір
ставки судового збору за подання заяви
майнового характеру становить 1
відсоток ціни позову, але не менше 0,2
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Відповідно до п. 1.2 ч.2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» від 08.07.2011
року, що набрав чинності 01.11.2011 року,
ставка судового збору за подання до
суду позовної заяви не майнового
характеру становить 0,2% розміру
мінімальної заробітної плати.

Станом на 01.01.2014 року розмір
мінімальної заробітної плати
становить 1218 грн.

Виходячи із того, що згідно договору
дарування вартість нерухомого майна
становить 66632 грн., розмір судового
збору має становити 1% від зазначеної
суми.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України позовна
заява, подана без додержання вимог
викладених у ст. 119 - 120 ЦПК України,
підлягає залишенню без руху з наданням
строку для усунення недоліків, який не
може перевищувати п’яти днів з дня
отримання позивачем ухвали.

Виходячи з вищезазначеного, вважаю, що
дана позовна заява подана з порушення
вимог ст. 119 ЦПК України, у з в’язку з
чим підлягає залишенню без руху з
наданням строку для усунення
недоліків.

Керуючись ст. ст. 119, 120, 121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання недійсною частини правочину
та застосування наслідків недійсності
та визнання права власності - залишити
без руху.

Повідомити про необхідність виправити
зазначені недоліки позовної заяви у
строк, що не може перевищувати п’яти
днів з дня отримання копії ухвали, в
іншому випадку позовна заява буде
вважатись не поданою та повернута.

Ухвала може бути оскаржена в частині
сплати судового збору до апеляційного
суду Одеської області шляхом подачі в
5-ти денний строк з дня винесення ухвали
апеляційної скарги.

Суддя: