Справа №443/741/14-ц
Провадження №2/443/399/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року
Жидачівський районний суд
Львівської області у складі:

головуючої - судді Сидорака Б.Г.

при секретарі Щур Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Жидачеві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Лізингова компанія
"Еталон" про визнання договору
нікчемним та відшкодування завданої
матеріальної та моральної шкоди
внаслідок порушення прав споживача,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 у квітні 2014 року
звернувся з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю "Лізингова
компанія "Еталон", який у подальшому
через свого представника за
довіреністю ОСОБА_2, уточнив та просив:
визнати договір №000114 від 12.10.2013 року
укладений між ним на ТзОВ"Лізингова
компанія "Еталон" нікчемним;
стягнунути на його користь із
відповідача: 17400 грн. коштів, сплачених
внаслідок укладення договору; 10000 грн.
на відшкодування моральної шкоди; 900,08
грн.- інфляційних втрат та 267,97 грн. - що
становить три проценти річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1
вказував, що даний договір з додатками
до нього є нікчемним, оскільки за
договором придбавався трактор
Беларус-892, у зв'язку з чим, договір
повинен був нотаріально посвідченим.
Всупереч закону договір укладено в
простій письмовій формі. Також
умовами договору товариство залучає 50 %
предмету лізінгу, і це відноситься до
фінансових послуг, які за Законом
України "Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг" та Законом України
"Про фінансовий лізінг" можуть
здійснюватися лише при наявності
відповідної ліцензії. Такої ліцензії
товариство не мало. У зв'язку з чим,
діяло незаконно. Такими незаконними
діями, на думку позивача, порушено його
право споживача. Відповідач приховав
інформацію про відсутність ліцензії та
відсутність умов для укладення
договору. Також договір містить
несправедливі умови. Тим самим
лізингова компанія проявила нечесну
підприємницьку діяльність, та ввела
його в оману, оскільки при наявності
достовірної інформації він не уклав
би договір.

За таких обставин посилаючись на
положення ст.ст.18,19 Закону України "Про
захист прав споживачів",
ст.ст.216,230,1212,1167 ЦК України просив
уточнені позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 уточнені
позовні вимоги свого довірителя
підтримала та просила їх задовольнити
із підста,в зазначених в позовній
заяві

Представник відповідача ТзОВ
"Лізингова компанія "Еталон" за
довіреністю Гудзь В.Л. в судове
засідання не з"явився, направив до суду
письмові заперечення, суть яких
зводиться до того, що посилання
позивача про те, що договір фінансового
лізингу підлягає нотаріальному
посвідченню, не грунтується на
вимогах ст.ст.806,807,809 ЦК України, що
регулює діяльність у сфері лізингу.
Посилання позивача на необхідність
отримання ліцензії на здійснення
фінансових операцій також суперечать
закону, оскільки відповідач не є
кредитною установою, а на здійснення
послуг з фінансового лізингу
отримання ліцензії не потрібно.
Посилання позивача на вимоги ст.ст.536, 625
ЦК України, як на правову підставу свої
позовних вимог не може бути
застосовано, оскільки у даному випадку
із сторони відповідача не було
допущено прострочення виконання
грошового зобов"язання.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до наступних
висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 12
жовтня 2013 року позивач уклав з ТзОВ
"Лізингова компанія "Еталон" договір
фінансового лізингу № 000114 з трьома
додатками до нього.

Відповідно до умов договору
фінансового лізингу лізингодавець
бере на себе зобов'язання придбати
предмет лізингу - трактор Беларус-892,
зазначений у п. 1.1 договору та
специфікації, що є додатком № 3 до
договору, вартістю 174000 грн. у власність
та передати предмет лізингу у
користування лізингоодержувачу на
строк та на умовах, передбачених
договором. Предмет лізингу є власністю
лізингодавця до моменту
переоформлення права власності із
нього на лізингоодержувавча згідно із
умовами даного договору та
придбається ним на своє ім'я за
договором купівлі-продажу у продавця
(п.1.5 договору).

Пунктами 5.1,5.2 договору передбачено, що
предмет договору передається в
користування лізингоодержувачеві
протягом строку, який становить не
більше 90 робочих днів з моменту сплати
лізингоодержувачем на рахунок
лізингодавця авансового платежу (50 %
від вартості предмета лізингу, комісії
за організацію та оформлення договору,
10% від вартості предмету лізингу та
комісії за передачу предмета лізингу, 3%
від вартості предмету лізингу).
Лізингоодержувач має можливість
сплачувати авансовий платіж впродовж 12
місяців з моменту підписання договору,
платежами визначеними в додатку №1 до
договору. Авансовий платіж не може бути
сплачений повністю лізингоодержувачем
до сплати комісії за організацію.

14 жовтня 2013 року позивач сплатив ТзОВ
"Лізингова компанія "Еталон" 17400 грн..

Втім, з боку ТзОВ "Лізингова компанія
"Еталон" виконання Договору
фінансового лізингу №000114 від 12 жовтня
2013 року не відбулось.

Стаття 202 ЦК України визначає правочин
як дію особи, спрямовану на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. Правомірність правочину
означає, що він є юридичним фактом, який
породжує ті правові наслідки, наступу
яких бажають сторони і які
відповідають вимогам закону.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Згідно із законом правочин завжди є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Стосовно підстави для визнання
договору нікчемним з огляду на
відсутність у ТзОВ "Лізингова компанія
"Еталон" відповідної ліцензії та
введення сторони угоди в оману
стосовно повноважень ТзОВ "Лізингова
компанія "Еталон" на проведення
операцій з фінансового лізингу, суд
зазначає наступне.

Надання послуг при придбанні товару за
оспорюваним договором фінансового
лізингу та умовами якого передбачена
сплата коштів авансом від фізичної
особи протягом року, а також комісії
за організацію та оформлення договору,
комісії за передачу предмета лізингу,
містить ознаки фінансової послуги,
пов'язаної з прямим та опосередкованим
залученням фінансових активів від
фізичних осіб.

Згідно із п.5 ч.1 ст.4 Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
фінансовими послугами вважаються,
зокрема, послуги з фінансового лізингу.

Відповідно до ст.34 Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
діяльність з надання будь-яких
фінансових послуг, що передбачають
пряме або опосередковане залучення
фінансових активів від фізичних осіб,
може здійснюватися лише фінансовими
установами після отримання
відповідної ліцензії.

Надання послуг з фінансового лізингу
та порядок, якого необхідно
дотримуватись при наданні цієї послуги
юридичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності, які за
своїм правовим статусом не є
фінансовими установами, але мають
право надавати окремі фінансові
послуги, визначено Положенням про
надання послуг з фінансового лізингу
від 22.01.2004 року №21.

ТзОВ "Лізингова компанія "Еталон"
виконало всі вимоги, які ставляться
законодавством до організацій певного
роду діяльності та взята на облік в
Національній комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, як фінансову
установу з правом надавати послуги з
фінансового лізингу.

Тобто, чинним законодавством України
не передбачено необхідності отримання
ліцензії на надання послуг з
фінансового лізингу відповідними
суб'єктами до яких належить і, зокрема,
ТзОВ "Лізингова компанія "Еталон".

Стосовно підстави для визнання
оскаржуваного договору нікчемним з
огляду на те, що Договір фінансового
лізингу №000114 від 12 жовтня 2013 року
нотаріально не посвідчений, суд
зазначає наступне.

Частиною 3 ст.806 ЦК України визначено,
що особливості окремих видів і форм
лізингу встановлюються законом.

У частині 1 ст.6 Закону України "Про
фінансовий лізинг" визначено форму
договору фінансового лізингу: договір
лізингу має бути укладений у письмовій
формі.

Отже твердження позивача про
нікчемність укладеного договору у
зв'язку з недотриманням сторонами
нотаріальної форми договору -
недотримання норм ч.2 ст.799 ЦК України є
помилковим та таким, що суперечать
викладеним вище вимогам закону.

Так, вказана норма регулює окремий вид
цивільно-правових відносин - найм
(оренда) транспортного засобу (параграф
5 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до
договору фінансового лізингу
застосовуються лише загальні
положення про найм (оренду). Норми
загальних положень про найм (оренду)
викладені виключно в параграфі 1 глави
58 ЦК України.

Застосування до фінансового лізингу
норм, що регулюють окремі види найму
(оренди), чинним законодавством не
передбачено.

Таким чином, посилання позивача на ч.2
ст.799 ЦК України є помилковими і суд не
бере їх до уваги.

Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.806 ЦК
України за договором лізингу одна
сторона (лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору
лізингу міститься і у статті 1 Закону
України "Про фінансовий лізинг".

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Стосовно підстави для визнання
договору нікчемним відповідно до
положень, закріплених у ст.ст.18,19 Закону
України "Про захист прав споживачів", то
суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України
"Про захист прав споживачів", умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Тобто, для визначення умов договору
несправедливими, необхідна наявність
одночасно таких ознак: умови договору
порушують принцип добросовісності,
призводять до істотного дисбалансу
договірних прав та обов'язків сторін і
завдають шкоди споживачеві.

Також згідно з положеннями ч.1, п.п. 2, 4,
7, ч. 3, ч. 5 та ч. 6 ст. 19 Закону України "Про
захист прав споживачів", нечесна
підприємницька практика
забороняється. Нечесна підприємницька
практика включає будь-яку діяльність
(дії або бездіяльність), що вводить
споживача в оману або є агресивною.
Забороняється як такі, що вводять в
оману, зокрема: з метою спонукання
споживачів до прийняття швидкого
рішення та позбавлення їх достатнього
періоду часу для прийняття свідомого
рішення. Правочини, здійсненні з
використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

В той же час, в ході судового розгляду
позивачем не було надано суду належних
та допустимих доказів, які
стверджували б, що він був введений
відповідачем в оману щодо істотних
умов договору, а також що стосовно
нього була застосована при укладенні
договору нечена підприємницька
діяльність.

За таких обставин, посилання позивача
на нікчемність укладеного договору
між ним та відповідачем через його
невідповідність Закону України "Про
захист прав споживачів" є
необґрунтованим.

На підставі викладеного, оцінюючи
досліджені в судовому засіданні докази
по справі в їх сукупності, суд
приходить до висновку про те, що
оскільки обставини, на які посилається
позивач, як на підставу для задоволення
позову, не знайшли свого підтвердження
в судовому засіданні, тому у
задоволенні позову необхідно
відмовити.

Оскільки позовна заява не підлягає
задоволенню, позивач звільнений від
сплати судового збору відповідно до п.7
ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий
збір", судовий збір необхідно віднести
за рахунок держави.

На підставі викладеного,
ст.ст.202,203,215,799,806 ЦК України, ст.ст.1,2,6
Закону України "Про фінансовий лізинг",
ст.ст.18,19 Закону України "Про захист
прав споживачів", керуючись
ст.ст.10,11,15,57-60,64,179,208,209, 212-215,218,294,296 ЦПК
України, суд

вирішив:

У задоволені позову ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Лізингова компанія
"Еталон" про визнання договору
нікчемним та відшкодування завданої
матеріальної та моральної шкоди
внаслідок порушення прав споживача
відмовити 1з-за недоведеності позовних
вимог.

Судові витрати віднести за рахунок
держави.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
через Жидачівський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий-суддя_________________________________________