Ухвала

іменем україни

22 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової
Є.П., Завгородньої І.М.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
про визнання договору купівлі-продажу
частково недійсним, визнання покупцем
та визнання права власності, за
касаційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_3
на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03 липня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом, у якому просила визнати
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладений 26 липня 2010 року між
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, недійсним в
частині покупця, визнати її покупцем
зазначеного жилого приміщення за цим
договором та визнати за нею право
власності на нього.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у 2009
році вона вирішила придбати квартиру
АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_6 та ОСОБА_5
на праві приватної власності, у зв'язку
з чим 09 травня 2009 року передала
завдаток в сумі 1 000 дол. США.

Крім того, у період з 27 травня 2009 року
до 28 грудня 2009 року нею було передано
грошові кошти за квартиру в сумі 7 030
доларів США та 1 550 грн.

28 липня 2009 року за усною домовленістю
із ОСОБА_5 нею були сплачені борги за
комунальні послуги в розмірі 8 615,35 грн.

Вказувала, що у період з січня 2010 року
до травня 2011 року перебувала у м.
Москві, тому укласти угоду
купівлі-продажу від свого імені та за
її кошти вона уповноважила свою доньку
ОСОБА_4 Проте остання оформила право
власності на себе й переоформити його
не бажає.

Ураховуючи наведене, просила
задовольнити позов.

Рішенням Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу від 03 грудня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 26 липня 2010 року,
укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5,
недійсним в частині покупця.

Визнано ОСОБА_3 покупцем за договором
купівлі-продажу вказаної вище
квартири, посвідченим приватним
нотаріусом Криворізького
нотаріального округу ОСОБА_10

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею
48 кв. м, житловою площею - 26,1 кв. м.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03 липня
2014 року скасовано рішення суду
першої інстанції та ухвалено нове про
відмову в позові.

У касаційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_4
просять скасувати рішення суду
апеляційної інстанції, залишити в силі
рішення місцевого суду від 03 грудня 2013
року, мотивуючи свою вимогу порушенням
норм процесуального права і
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційні скарги підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції встановлено, що у травні 2009
року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 домовились про
продаж квартири АДРЕСА_1 за 8 000 дол. США,
яка належить ОСОБА_5 та його брату
ОСОБА_6 на праві приватної власності (а.
с. 11).

Протягом 2009 року ОСОБА_3 сплатила
ОСОБА_5, який діяв також і від імені
свого брата, гроші в сумі 7 030 дол. США та
1 550 грн, що підтверджується розписками
(а. с. 12-29), та сплатила заборгованість за
комунальні послуги (а. с. 30).

Також установлено, що саме з ОСОБА_3
ОСОБА_5 домовлявся про продаж квартири
і саме від неї ОСОБА_5 отримував кошти,
інколи позивач передавала кошти через
свою доньку ОСОБА_4

30 серпня 2010 року між ОСОБА_6, ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції керувався нормами ст.
ст. 215, 217 ЦК України та виходив з того,
що саме позивач є належним покупцем
спірної квартири, оскільки саме з нею
ОСОБА_5 домовлявся про продаж квартири,
від неї отримував кошти, і лише інколи
позивач передавала гроші через свою
доньку ОСОБА_4

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове про відмову в позові, виходив із
його недоведеності.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

За своєю суттю та загальним правилом
договір купівлі-продажу передбачає для
однієї сторони право отримання
предмету купівлі-продажу у власність
та зобов'язання сплатити його покупну
ціну, а для другої сторони право на
отримання ціни та обов'язок передати
предмет договору наступному власнику.

Крім того, покупець може домовитись з
іншою особою про придбання власності
за її рахунок з наступним
відшкодуванням цій особі витрат.

Отже, за звичаями ділового обороту
презюмується, що предмет договору
належить продавцю та переходить у
власність покупця, якщо інше не
передбачено домовленістю сторін, та
покупець має сплатити ціну за власний
рахунок, якщо інше не передбачено
домовленістю сторін договору або
покупцем та іншою особою.

Статтею 217 ЦК України визначено, що
недійсність окремої частини правочину
не має наслідків недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був
вчинений без включення до нього
недійсної частини.

Якщо при вирішенні позову про визнання
договору купівлі-продажу недійсним із
підстав, що насправді покупцем є інша
особа, суд встановить, що фактично
майно було придбано за кошти іншої
особи і для неї та що інших підстав для
визнання цієї угоди недійсною немає,
вказаний договір визнається недійсним
лише в частині, що стосується покупця, і
покупцем за цим договором визнається
особа, за рахунок коштів якої і для якої
фактично укладався цей договір.

Під час розгляду справи продавець
ОСОБА_5 підтвердив, що вони з братом
продали спірну квартиру саме ОСОБА_3 і
саме остання передавала їм кошти за
неї.

Ця обставина підтверджена і розпискою
від 09 травня 2009 року, укладеною між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а. с.12), згідно з якою
ОСОБА_5 продав квартиру саме ОСОБА_3,
розписками від 27 травня, 29 травня,
25 червня 2009 року, 05 липня, 06 липня, 10
липня, 30 липня 2010 року, 23 липня, 28
липня, 09 серпня, 17 серпня, 09 вересня, 10
вересня, 21 жовтня, 29 грудня та 29 липня 2009
року, укладеними між ОСОБА_5 та ОСОБА_3
(а. с.13-29), за якими ОСОБА_5 отримав кошти
за квартиру саме від ОСОБА_3, а також
договором від 09 травня 2009 року,
укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, з якого
вбачається, що саме ОСОБА_3 придбала у
ОСОБА_5 двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 за 8 000 дол. США (а. с. 13).

За таких обставин, установивши, що саме
позивач, а не її донька ОСОБА_4, була
покупцем квартири АДРЕСА_1 за вказаною
вище адресою, суд першої інстанції,
давши згідно з вимогами ст. 212 ЦПК
України належну правову оцінку доказам
у їх сукупності та правильно
застосувавши норми матеріального
права у спірних правовідносинах,
дійшов обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог.

Встановлені судом обставини
підтверджуються матеріалами справи та
не спростовані сторонами під час
апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції
вищевказаних обставин та норм чинного
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини, не врахував,
безпідставно скасував законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, у зв`язку з чим рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03 липня
2014 року скасувати.

Рішення Тернівського районного суду м.
Кривого Рогу від 03 грудня 2013
року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко