Номер провадження 22-ц/775/4915/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів Новосядлої В.М.,
Новосьолової Г.Г.,

при секретарі: Козаку І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська боргова
компанія» на рішення Ворошиловського
районного суду міста Донецька від 25
квітня 2014 року по справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська боргова
компанія» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Ворошиловського районного
суду міста Донецька від 25 квітня 2014
року у задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська боргова
компанія» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився
позивач, ТОВ «Українська боргова
компанія», яке подало апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати, ухваливши нове про
задоволення позову. В обґрунтування
скарги апелянт послався на те, що
рішення є незаконним, винесеним з
порушенням норм процесуального та
матеріального права. Судом не взято до
уваги доводи про те, що строк позовної
давності було пропущено через складне
фінансове становище первинного
кредитора ТОВ КБ «Арма», що виникло у
зв'язку з перебуванням останнього в
стадії банкрутства, що призвело до
виникнення тяжких фінансових обставин,
які ускладнили можливість звернутися
до суду про стягнення заборгованості
за кредитним договором в межах строків
позовної давності.

У судовому засіданні апеляційного суду
представник позивача Бридько Д.Д.
наполягав на доводах апеляційної
скарги. Відповідач ОСОБА_1 проти скарги
заперечував, просив рішення суду
залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення, обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу необхідно відхилити,
з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст. 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень,підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції встановив, що відповідно до
укладеного між ТОВ КБ «АРМА» та ОСОБА_1
договору про надання споживчого
кредиту № 5/2/980-SL/67 від 18 квітня 2008 року
ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді
відкличної відновлювальної кредитної
лінії з загальним лімітом
заборгованості 50 000,00 грн. на строк з 18
квітня 2008 року до 16 квітня 2010 року зі
сплатою 19,0 % річних. У випадку
звільнення позичальника з ДФ ТОВ КБ
«АРМА» строком погашення кредиту,
процентів за користування кредитними
коштами та наявних штрафів вважається
день звільнення позичальника.

Відповідач звільнився з ДФ ТОВ КБ
«АРМА» 28 серпня 2009 року, таким чином,
відповідно до умов договору строк
позовної давності почав текти з дати
звільнення відповідача.

На підставі біржової угоди договору
купівлі-продажу майнових прав за
кредитним договором від 08 серпня 2013
року, право вимоги за договором про
надання споживчого кредиту №
5/2/980-SL/67 від 18 квітня 2008 року перейшло
від ТОВ КБ «АРМА» до ТОВ «Українська
боргова компанія»

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що до правовідносин, які виникли
між сторонами повинен застосовуватись
загальний строк позовної давності три
роки, оскільки за домовленістю сторін
позовна давність збільшена не була.

Позивач звернувся до суду із позовною
заявою до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості 19 листопада 2013 року,
тобто після спливу трирічного строку
позовної давності.

Ухвалене судом першої інстанції
рішення відповідає встановленим
обставинам справи та вимогам
матеріального і процесуального закону
і доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг
позовної давності починається
заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом
встановлено, що згідно з умовами
кредитного договору (ст.1.1) банк надав
позичальнику споживчій кредит у формі
відкличної відновлювальної кредитної
лінії з загальним лімітом
заборгованості 50 000 грн. строком з
18 квітня 2008 року до 16 квітня 2010 року
зі сплатою 19 % річних. У випадку
звільнення позичальника з ДФ ТОВ КБ
«АРМА» строк погашення кредиту,
процентів за користування кредитними
коштами та наявних штрафів вважається
день звільнення позичальника (а.с. 2-3).

У зв'язку з наведеним висновок суду
про початок перебігу позовної давності
з 28 серпня 2009 року - дати звільнення
відповідача, визначеного кредитним
договором як строк погашення
заборгованості по кредиту, ґрунтується
на правильному застосуванні норм
матеріального права.

У судовому засіданні відповідач заявив
клопотання про застосування до спірних
правовідносин позовної давності.

Отже, аналізуючи обставини справи,
умови договору сторін та зміст
зазначених правових норм, апеляційний
суд відзначає, що вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом №
5/2/980-SL/67 від 18 квітня 2008 року не
ґрунтуються на законі у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги, ретельно
дослідженні судом, висновків суду не
спростовують і не дають підстав
вважати, що судом допущені порушення
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне,
обґрунтоване, відповідає обставинам
справи, постановлене з дотриманням
вимог процесуального права, колегія
суддів не вбачає підстав для його
скасування.

Керуючись статтею 303, 308, 313, 315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українська боргова компанія»
відхилити.

Рішення Ворошиловського
районного суду міста Донецька від 25
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді