16.07.2014 16.07.2014 16.07.2014
Провадження №22ц/784/2012/14
Головуючий в першій інстанції Батченко
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Шаманської Н.О., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Свіщуку О.В.,

за участю прокурора
Бескровної І.І.,

позивача ОСОБА_3,

представника позивача
ОСОБА_4,

представника відповідача
Волкова А.С.,

представника Департаменту
Шапошнік Г.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 30 квітня 2014 року по
справі за позовом

ОСОБА_3

до

Головного управління державної
казначейської служби України в
Миколаївській області,

(далі - Управління казначейської
служби),

треті особи: департамент соціального
захисту населення Миколаївської
обласної державної адміністрації (далі
- Департамент),

Миколаївська митниця Міністерства
доходів та зборів України

(далі - Миколаївська митниця),

орган опіки та піклування виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
(далі - орган опіки та піклування)

про повернення безпідставно сплачених
коштів,

ВСТАНОВИЛА:

14 серпня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Управління
казначейської служби про повернення
безпідставно сплачених коштів в
розмірі 6440 грн. 35 коп.

Позивач зазначав, що він є батьком
дитини-інваліда ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
яка, згідно з порядком забезпечення
інвалідів автомобілями перебувала з 03
липня 2012 року на обліку в головному
управлінні праці та соціального
захисту населення Миколаївської
області обласної державної
адміністрації (далі - Управління) серед
інвалідів з правом на забезпечення
інвалідів автомобілем на загальних
умовах. Згідно договору дарування від 02
листопада 2012 року ОСОБА_8 подарував
Управлінню, в рамках гуманітарної
допомоги, автомобіль марки Тайота
Матрікс, номер шасі НОМЕР_1 з метою
передачі вказаного автомобіля ОСОБА_7 27
листопада 2012 року даний транспортний
засіб був доставлений на склад
тимчасового зберігання Миколаївської
митниці. В той же день між ТОВ «Ян Марк
Термінал» та Департаментом було
укладено договір зберігання
автомобіля. Відповідно до діючого на
той час положення п. 2 Постанови
Кабінету Міністрів України № 544 від 22
березня 2000 року гуманітарні вантажі
(товари) могли перебувати під митним
контролем без справляння митних зборів
строком не більше 90 днів. Проте, цей
строк не з його вини був пропущений, а
його неодноразові звернення з цього
приводу були залишені поза увагою.
Наказом Міністерства соціальної
політики № 219 від 19 квітня 2013 року
вищезазначений автомобіль було
визнано гуманітарною допомогою та
оскільки Департамент, як
правонаступник Управління, не мав
коштів для сплати на рахунок
Миколаївської митниці за зберігання
товарів поза встановлені строки, тому
йому було запропоновано сплатити 6440
грн. 35 коп. замість Департаменту.
Оскільки вказаний транспортний засіб
був гостро потрібен родині, він 11
червня 2013 року сплатив вказану суму з
вказівкою в призначенні платежу «за
департамент соцзахисту населення за
зберігання автомобіля Тайота Королла
Матрікс». Після чого автомобіль був
переданий йому, як власнику.

Посилаючись на порушення відповідачем
ст. 19 Конституції України, ст. 1212 ЦК
України, ст. 287 Митного кодексу України,
ст. ст. 4 - 6 Закону України «Про
гуманітарну допомогу» позивач просив
позов задовольнити.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 30 квітня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі. На
думку апелянта, рішення суду є
незаконним, необґрунтованим та
ухваленим з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, позивача, його представника,
представника відповідача та
представника Департаменту, дослідивши
надані докази та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Так, відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених прав, а суд, здійснюючи
правосуддя, захищає порушені права цих
осіб у спосіб, визначений законами.

Перелік можливих способів захисту
міститься у ст. 16 ЦК України.

Згідно ст. ст. 11, 15 ЦПК України
цивільні права і обов'язки виникають із
дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства. Кожна особа
має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Власник порушеного права може
скористатися не будь-яким, а цілком
конкретним способом захисту свого
права. Частіше за все спосіб захисту
порушеного права прямо визначається
спеціальним законом, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини.

Так, з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_8, громадянин
Канади, 02 листопада 2012 року подарував в
рамках гуманітарної допомоги
Головному управлінню праці та
соціального захисту Миколаївської
обласної державної адміністрації в м.
Миколаєві автомобіль марки Тойота
Матрикс з метою його передачі для
ОСОБА_7 (а.с. 10).

27 листопада 2012 року вказаний
автомобіль був доставлений на склад
тимчасового зберігання Миколаївської
митниці і в цей же день між ТОВ «Ян
Марк Термінал» та Головним управлінням
праці та соціального захисту населення
Миколаївської обласної державної
адміністрації укладено договір
зберігання автомобіля (а.с. 12).

Розпорядженням Миколаївської обласної
державної адміністрації № 50-р від 25
лютого 2013 року Головне управління
праці та соціального захисту населення
Миколаївської обласної державної
адміністрації перейменовано в
Департамент соціального захисту
населення Миколаївської обласної
державної адміністрації (а.с. 86).

Звертаючись до суду з позовом, позивач
посилався на те, що Департамент не зміг
сплатити Миколаївській митниці 6440 грн.
35 коп. за зберігання автомобілю, якій
зберігався більш 90 днів, тому цю оплату
провів він.

Матеріалами справи підтверджується, що
вказана сума була перерахована 11
червня 2013 року позивачем, як зазначено
ним в квитанції «за департамент», на
рахунок митних органів (а.с. 33-34).

Згідно ч. 6 ст. 239 Митного кодексу
України витрати органів доходів і
зборів на зберігання транспортних
засобів відшкодовуються власниками
цих транспортних засобів. Розмір суми,
що підлягає відшкодуванню,
визначається центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, і
розраховується в порядку,
передбаченому для визначення
собівартості платних послуг.

Водночас Порядком відшкодування
витрат за зберігання товарів та
транспортних засобів на складах митних
органів, затвердженим наказом
міністерства фінансів України № 731 від
15 червня 2012 року встановлено, що
витрати митного органу
відшкодовуються власником товарів,
транспортних засобів або
вповноваженою ним особою після їх
митного оформлення при фактичному
отриманні цих товарів, транспортних
засобів.

З матеріалів справи вбачається, що
Міністерством соціальної політики
України були порушені строки розгляду
питання про визнання вказаного
автомобіля гуманітарною допомогою, що
призвело до збільшення строків його
зберігання.

Колегія суддів вважає, що Департамент
не позбавлений права звернення з
адміністративним позовом до
Миколаївської митниці про визнання
вимоги про відшкодування витрат на
зберігання автомобіля на складах
митних органів незаконною, а ОСОБА_3 має
право вимоги про повернення зазначеної
суми.

Тому, суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про відсутність
правових підстав для стягнення спірної
суми з Управління казначейської
служби.

Між тим, колегія суддів не може
погодитись з висновком суду щодо
стягнення з позивача на користь
держави судового збору.

Так, згідно п. 9 ст. 5 Закону України «Про
судовий збір», від сплати судового
збору звільняються інваліди 1 та 2 груп,
законні представники дітей-інвалідів і
недієздатних інвалідів 1 та 2 груп.

Як вбачається з матеріалів справи,
позов, з яким звернувся позивач
фактично пов'язаний з правами
дитини-інваліда та сам позивач є
представником цієї дитини (а.с. 6).

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду в частині
стягнення з ОСОБА_3 судового збору на
користь держави підлягає скасуванню, а
в іншій частині рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 30 квітня 2014 року в
частині стягнення з ОСОБА_3 судового
збору скасувати.

В іншій частині зазначене рішення суду
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді