У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів: Малько О.С., Василевича В.С.,
Демянчук С.В.,

секретар судового засідання:
Пиляй І.С.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Млинівського районного суду
Рівненської області від 29 травня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
безпідставно набутих коштів та
відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Млинівського районного
суду від 29 травня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
безпідставно набутих коштів та
відшкодування моральної шкоди
задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1
на користь позивача 9800 доларів США та
14000 гривень.

В апеляційній скарзі на це
рішення ОСОБА_1 покликається на
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права
судом першої інстанції в частині
задоволених позовних вимог.

Вказує, що усний договір про
ведення спільної господарської
діяльності укладений в 2006 році між ним
та ОСОБА_2,ОСОБА_4, ОСОБА_5набув чинності
та виконувався сторонами, оскільки
положення договору відповідали
вимогам ст.ст.639, 202 ЦК України.

Саме на виконання цього договору
позивач вкладав кошти і розписка від 18
листопада 2006 року підтверджує
наявність усної домовленості про
ведення спільного бізнесу -
господарської діяльності для
спільного вирощування риби з метою
отримання прибутку; цей письмовий
доказ є підтвердженням вкладених
грошових коштів ОСОБА_2 для обчислення
його внеску при розподілі отриманого
від вирощеної риби прибутку та не
містить будь-яких ознак боргового
документу.

Після 01 січня 2007 року позивач, а
згодом ОСОБА_4 і ОСОБА_5 перестали
приймати участь своєю фізичною працею
у спільній діяльності і в 2012 році він
повністю повернув для них отримані від
них кошти для спільного вирощування
риби у ставку в загальній сумі 101 592
гривні.

Покликання позивача на те, що
причиною розірвання між ними цивільних
правовідносин було його ухилення від
укладення інвестиційного договору,
відповідно до якого всі учасники
усного договору ставали б
співвласниками ставка,не відповідає
матеріалам справи.

Грошові кошти в сумі 9800 доларів
США були використані для сплати
завдатку за ставок , а виконання усного
договору про спільну господарську
діяльність припинено в результаті
неправомірного виконання умов
договору іншими учасниками, в тому
числі і позивачем .

Просить скасувати рішення
Млинівського районного суду від 29
травня 2014 року в частині стягнення як
безпідставно отриманих 9800 доларів США,
14000 гривень і судового збору та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог
повністю.

В запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_2 вказує, що саме з метою
придбання в оренду ставка у
смт.Демидівка для спільного бізнесу
він передав ОСОБА_1 9800 доларів США, що
стверджується розпискою.Окрім того,
він,ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з цієж метою
передали відповідачу по 33864 гривень
кожен і умовою було юридичне
оформлення їх як співорендарів
ставка.

Він особисто додатково на
ведення господарської діяльності
передав відповідачу ще 14 000 гривень, що
підтверджено показами відповідача 15
листопада 2010 року на досудовому
слідстві.

Відповідач оформив оренду ставка
лише на себе, заборонивши їм з*являтись
на ставку, а тому в 2009 році вони
звернулись із заявою до
правоохоронних органів про вчинення
ОСОБА_1 стосовно них шахрайських дій.

В ході досудовго слідства
відповідач обіцяв повернути для них
кошти і в 2012 році повернув для нього 33864
гривні, а решту коштів неодноразово
обіцяв повернути, визнаючи цей борг.

Доводи наведені в апеляційній
скарзі вважає надуманими і він просить
відмовити у її задоволенні.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і
це встановлено в судовому засіданні, що
18 листопада 2006 року ОСОБА_1 взяв у
ОСОБА_2 9800 доларів США на завдаток за
ставок і протягом 2006-2009 рр. він отримав
від позивача кошти в розмірі 14000
гривень.

29 листопада 2006 року ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передали ОСОБА_1 по 33864
грн. кожен і у 2012 році ОСОБА_1 повернув
ОСОБА_2 ці кошти і дана обставина не
оспорюється.

Суд першої інстанції,
задовольняючи вимоги ОСОБА_2 про
стягнення з ОСОБА_1 9800 доларів США і 14000
гривень як безпідставно набуті
останнім, вірно виходив з того, що
відповідач не заперечував внеску цих
грошей для ведення спільної
господарської діяльності, пов*язаної з
розведенням та реалізацією риби, яка
фактично не відбулася через оформлення
прав на орендований ставок
відповідачем лише на себе.

Факт отримання відповідачем від
ОСОБА_2 9800 доларів США як вкладу в
спільне придбання ставка підтверджено
протоколом очної ставки від 15
листопада 2010 року, згідно запису в
якому ОСОБА_1 підтвердив отримання цієї
суми від позивача згідно розписки і ту
обставину, що він витратив ці гроші на
оформлення документації на ставок,
часткову сплату попередньому власнику
та ствердив, що ставок оформив лише на
себе

В суді апеляційної інстанції
ОСОБА_1 вимоги щодо повернення позивачу
14000 гривень визнав, заявивши, що поверне
позивачу ці кошти.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
покликається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а за наведених
обставин відповідачем не спростовано
доводів позивача про безпідставність
перебування у нього коштів , про
повернення яких заявлено вимогу.

Покликання в апеляційній скарзі на
відсутність правових підстав для
застосування положень ст.1212 ЦК України
не заслуговують на увагу, оскільки
відповідно до вимого цієї норми
зобов'язання з безпідставного набуття
майна виникають за наявності трьох
умов: факт набуття/зберігання майна;
набуття/зберігання здійснено за
рахунок іншої особи; відсутні правові
підстави для набуття/зберігання майна,
і вказані умови наявні у
правовідносинах, які склались між
сторонами.

Рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
викладених у ньому висновків.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319,
323-325 Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Млинівського районного
суду Рівненської області від 29 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку сторонами та
особами, які беруть участь у справі,
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: Малько О.С.
Василевич В.С. Демянчук
С.В.