Справа № 159/4079/14-ц
Провадження № 4-с/159/23/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
03 липня 2014
року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області

під головуванням
судді                              О
костень І.В.,

при секретарі

Конашук М.А.,

з участю

скаржника

ОСОБА_1,

його представника

ОСОБА_2,

представника заінтересованої

особи відділу Державної виконавчої

служби Ковельського міськрайонного

управління юстиції

державного виконавця Васковця С.І.,

заінтересованої особи
ОСОБА_3
,

її представника

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на
дії та бездіяльність відділу Державної
виконавчої служби Ковельського
міськрайонного управління юстиції
(надалі - ДВС),

в с т а н о в и в:

26 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся у суд
із скаргою на дії ДВС, яку мотивує тим,
що у ході здійснення виконавчого
провадження державним виконавцем
Васковцем С.І не вжито усіх
передбачених законом заходів для
реалізації арештованого майна
(пральної машини, ліжка двоспального,
комоду із дзеркалом, матрацу) або його
передачі стягувачу для погашення
наявної заборгованості зі сплати
аліментів. Вважає, що такі дії
державного виконавця створюють
підстави для притягнення його до
кримінальної відповідальності як
боржника у виконавчому провадженні зі
сплати аліментів. Арештоване майно
самостійно реалізувати він також не
може, тому просить скасувати обмеження
щодо права відчужувати це майно. Крім
того, просить зобов’язати державного
виконавця врахувати сплачені ним 16
червня 2014 року 50 грн. в рахунок
погашення заборгованості по аліментах
за період з 01 червня 2013 року по 31 січня
2014 року.

У судовому засіданні скаржник та його
представник скаргу підтримали і
пояснили, що у зв’язку із об’єктивними
причинами ОСОБА_1 позбавлений
можливості повною мірою оплачувати
аліменти та погашати наявну
заборгованість, тому у ході виконання
рішення суду зі сплати аліментів ним
було запропоновано державному
виконавцю арештувати та реалізувати
наявне у нього майно. Бездіяльністю ВДС
щодо реалізації арештованого майна
порушуються права неповнолітньої
дитини, на утримання якої стягуються
аліменти, та створюються умови для
притягнення ОСОБА_1 до кримінальної
відповідальності за ухилення від
сплати аліментів. Скаржник також
пояснив, що у червні 2014 року ним не
повно оплачено нараховані 400грн.
аліментів за поточний місяць, але
вважає, що внесені ним 16 червня 2014 року
50 грн. аліментів повинні бути
зараховані у погашення боргу саме за
період з 01 червня 2013 року по 31 січня 2014
року.

Представник заінтересованої особи ВДС
- державний виконавець Васковець С.І.
просив відмовити у задоволенні скарги.
Пояснив, що у ході внесення подання про
відкриття кримінального провадження
щодо ОСОБА_1 за злісне ухилення від
сплати аліментів, останній звернувся у
ДВС із повідомленням про наявність
пральної машини «Індезіт», на яку може
бути звернено стягнення. Арешт на
частину спального гарнітуру (ліжко,
комод, дзеркало і матрац) було
накладено за заявою стягувача, яка
повідомила виконавчу службу про
здійснення ОСОБА_1 заходів щодо
реалізації вказаного майна. Через
відсутність законодавчого механізму
арештоване майно не було реалізовано.
Підстави для зарахування внесених у
червні 2014 року боржником ОСОБА_1 50 грн. у
рахунок погашення заборгованості за
конкретно визначений ним період не
було, оскільки аліменти є щомісячним
періодичним платежем і зараховуються
за поточний період.

Заінтересована особа ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_4 просили відмовити у
задоволенні скарги. Пояснили, що ОСОБА_1
намагається уникнути відповідальності
за злісне ухилення від сплати
аліментів та вживає заходів щодо
оскарження будь-яких дій ДВС. Пральна
машина та частина спального гарнітуру
були придбані подружжям ОСОБА_1 за час
шлюбу, а тому за рахунок вказаного
майна боржник не праві погашати
заборгованість по аліментах.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у розгляді скарги, дослідивши
матеріали справи за скаргою, суд
приходить до висновку, що скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Встановлено, що 16 травня 2012 року
Ковельським міськрайонним судом у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про стягнення аліментів видано
виконавчий лист про стягнення із
ОСОБА_1 у користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання неповнолітньої дитини -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 400
гривень щомісячно, починаючи з 20
березня 2012 року і до досягнення дитиною
повноліття.

За вказаним виконавчим листом ДВС
відкрито виконавче провадження.

Станом на 31 грудня 2013 року за боржником
ОСОБА_1 за період з 20 березня 2012 року по
01 листопада 2013 року нараховано 8146,66 грн.
аліментів, з яких сплачено 1444,96 грн., що
вбачається із довідки ДВС від 31 грудня
2013 року №1351. Станом на 01 лютого 2014 року
за боржником ОСОБА_1 за весь період
стягнення аліментів наявна
заборгованість у сумі 7509,84грн.

Як слідує з пояснень осіб, які беруть
участь у розгляді скарги, щодо ОСОБА_1
відкрито кримінальне провадження за
злісне ухилення від сплати аліментів
на утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_6 за вказаним виконавчим листом
за період з 01 липня 2013 року по 31 січня 2014
року.

У ході здійснення виконавчого
провадження за заявою боржника ОСОБА_1
05 лютого 2014 року описано та арештовано
бувшу у використанні пральну машини
«Індезіт», яку оцінено у 800грн. та
передано на зберігання ОСОБА_1 Також, 17
лютого 2014 року описано і арештовано
бувші у використанні ліжко двоспальне,
матрац, комод із дзеркалом, які оцінено
у 5000грн. та передано на зберігання
ОСОБА_1 Вказані меблі у липні 2013 року
були виставлені ОСОБА_1 на продаж і на
час їх опису та накладення арешту
знаходилися у торгівельному залі
магазину (а.с.13-20).

На час розгляду скарги вказане описане
й арештоване майно не реалізовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Закону України
«Про виконавче провадження»
реалізація арештованого майна, крім
майна, вилученого з обігу згідно із
законом, та майна, зазначеного в
частині восьмій статті 57 цього Закону,
здійснюється шляхом його продажу на
прилюдних торгах, аукціонах або на
комісійних умовах.

Відповідно до Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5,
яка розроблена на виконання Закону
України «Про виконавче провадження» і
визначає умови та порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), передача майна на
реалізацію здійснюється на конкурсних
засадах (п. 4.5.2).

Інструкцією про проведення виконавчих
дій, затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5,
також визначено, що реалізація
арештованого майна, здійснюється
спеціалізованими організаціями, які
залучаються на тендерній (конкурсній)
основі, на підставі договорів між
Державною виконавчою службою та
спеціалізованими організаціями шляхом
його продажу на прилюдних торгах,
аукціонах (п. 5.12.1). Такими
спеціалізованими організаціями є
суб'єкти господарювання, визначені на
тендерній (конкурсній) основі
відповідно до Положення про умови і
порядок проведення тендерів
(конкурсів) з визначенням
спеціалізованих організацій для
реалізації арештованого державними
виконавцями майна, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 11.11.2003 року за № 136/5, які здійснюють
реалізацію майна шляхом проведення
прилюдних торгів (аукціонів).

З 28 листопада 2013 року і по день розгляду
скарги судом у переліку
спеціалізованих торгівельних
організацій, з якими органи державної
виконавчої служби можуть укладати
договори про реалізацію арештованого
майна є лише одна торгівельна
організація – приватне підприємство
«ОСОБА_7Ш.», оскільки відповідно до
наказів Державної виконавчої служби
України від 28.11.2013 року № 113/2 та № 114/2
виключені з переліку спеціалізованих
торгівельних організацій, з якими
органами державної виконавчої служби
можуть укладатися договори про
реалізацію арештованого майна,
приватне підприємство «Спеціалізоване
підприємство «Юстиція» та товариство з
обмеженою відповідальністю
«Укрспецторг Групп». У зв’язку з чим
Державною виконавчою службою України
проводиться процедура проведення
тендеру визначення спеціалізованих
організацій, яка не завершена.

Таким чином, за наявності лише однієї
спеціалізованої торгівельної
організації не можливе дотримання
конкурсних засад реалізації
арештованого майна і відповідно
органами ДВС Україні така реалізація
не здійснюється, за виключенням
окремих областей, де запроваджено
експеримент з проведення електронних
торгів, до яких Волинська область не
включена (Наказ Міністерства юстиції
України від 16 квітня 2014 року № 427/25204).

Відповідно до положень ст. 62 Закону
України «Про виконавче провадження» та
п. 4.5.12 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5,
передача арештованого майна стягувачу
в рахунок погашення боргу можлива лише
за згодою стягувача і після здійснення
заходів для його реалізації.

Тому, доводи скарги ОСОБА_1 щодо
бездіяльності ДВС Ковельського
міськрайонного управління юстиції з
приводу реалізації арештованого майна
(пральної машини, ліжка двоспального,
комоду із дзеркалом, матрацу)
безпідставні – посадові особи
виконавчої служби діяли у межах своїх
повноважень.

Оскільки відповідно до ст. 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення, то за наявності значної
заборгованості за виконавчим листом
відсутні підстав для скасування арешту
на вказане майно боржника.

Вимога скаржника ОСОБА_1 про
зарахування сплачених ним 16 червня 2014
року 50 грн. в рахунок погашення
заборгованості по аліментах саме за
період з 01 червня 2013 року по 31 січня 2014
року також безпідставна. Оскільки, як
встановлено у ході розгляду скарги, за
ОСОБА_1 як боржником у виконавчому
провадженні зі сплати аліментів наявна
заборгованість не лише за вказаний
період, а й за період, який передує 01
червня 2013 року, та за поточні місяці 2014
року. За виконавчим листом ОСОБА_1
зобов’язаний сплачувати на користь
ОСОБА_8 на утримання неповнолітнього
сина 400 грн. щомісячно до досягнення ним
повноліття. У червні 2014 року ОСОБА_1
повністю не оплатив поточну нараховану
суму аліментів 400 грн., що ним і не
заперечувалося у судовому засіданні.

Зважаючи на викладене у задоволенні
скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 383 - 387 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та
бездіяльність відділу Державної
виконавчої служби Ковельського
міськрайонного управління юстиції
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
протягом п’яти днів з дня її
проголошення, а особами які брали
участь у справі, але не були присутні
при її проголошенні протягом п’яти
днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:ОСОБА_9