АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1593/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19,27 Степаненко О.
М. Доповідач в апеляційній інстанції
Ювшин В. І. УХВАЛА
07 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоЮвшина В. І.суддівГончар Н.
І. , Вишні Н. В. при секретаріЯремич В.І.
представника позивача Сенчиков
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу представника ПАТ КБ
«ПриватБанк», ОСОБА_9 на рішення
Придніпровського районного суду
Черкаської області від 28 квітня 2014 року
по справі за позовом ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_10 про
стягнення заборгованості,-
в с т а н о в и л а :
ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_10 про
стягнення заборгованості, мотивуючи
тим, що відповідно до укладеного
договору №CSPGА00000217 від 25.09.2007 р. ОСОБА_7
отримав кредит у розмірі 50 400 доларів
США зі сплатою за користування
кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 25.09.2027 р.
У якості забезпечення виконання
зобов'язань, 25.09.2007 р. між позивачем та
ОСОБА_7 був укладений договір іпотеки,
відповідно до якого позичальник надав
в іпотеку нерухоме майно, а саме:
двокімнатну квартиру, площею 49,1 кв.м.,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Дане майно належить відповідачу на
праві власності на підставі договору
24.12.2010 р. Придніпровським районним
судом м. Черкаси ухвалено рішення на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк» про
звернення стягнення на предмет іпотеки
двокімнатну квартиру, площею 49,1 кв.м.,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в
рахунок погашення заборгованості по
кредитному договору від 25.09.2007 р.
У зв'язку з тим, що ОСОБА_7 продовжує не
виконувати умови кредитного договору
та вчиняє перепони по виконанню
рішення суду про звернення стягнення
на предмет іпотеки, у нього утворилася
заборгованість за період з 24.03.2009 р. по
24.02.2014 р. у сумі 51019,48 доларів США, яка
складається з наступного:

-1676,25 дол. США - заборгованість за
кредитом;

-35415,76 дол. США - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

-5947 дол. США - заборгованість по комісії
за користуванням кредитом;

-7980,47 дол. США пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк»
просив суд стягнути солідарно з
відповідачів на користь позивача
заборгованість у розмірі 51019,48 доларів
США, що за курсом 8,94 складає 456114,15 грн.
за кредитним договором від 25.09.2007 р.

В судовому засіданні представник
позивача подав до суду заяву про
зменшення позовних вимог та просив суд
стягнути солідарно з відповідачів на
користь позивача заборгованість у
розмірі 47509,64 доларів США, що за курсом
8,94 складає 424736,18 грн. за кредитним
договором від 25.09.2007 р.

Рішенням Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 28 квітня
2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь
позивача заборгованість у розмірі 47509,64
доларів США, що за курсом 8,94 відповідно
до службового розпорядження НБУ
складає 424736,18 грн. за кредитним
договором від 25.09.2007 р. та вирішено
питання судових витрат. У позовних
вимогах до ОСОБА_10 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням представника ПАТ КБ
«ПриватБанк» подав апеляційну скаргу,
вважаючи, що рішення суду першої
інстанції прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та просить змінити рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 28 квітня 2014 року в частині
відмови у задоволенні позовних вимогах
до ОСОБА_10 та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» задовольнити в повному
обсязі.

Вислухавши учасників процесу,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про
судове рішення у цивільній справі",
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю
відповідає зазначеним вимогам,
оскільки повністю ґрунтується на
повному і об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи
в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_10 про
стягнення заборгованості, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
ОСОБА_10 не може солідарно відповідати
за кредитними зобов'язаннями, так як не
є поручителем перед кредитором.

Встановлено, що відповідно до
укладеного договору №CSPGА00000217 від
25.09.2007 р. ОСОБА_7 отримав кредит у
розмірі 50 400 доларів США зі сплатою за
користування кредитом у розмірі 0,92% на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 25.09.2027 р.

У якості забезпечення виконання
зобов'язань, 25.09.2007 р. між позивачем та
ОСОБА_7 був укладений договір іпотеки,
відповідно до якого позичальник надав
в іпотеку нерухоме майно, а саме:
двокімнатну квартиру, площею 49,1 кв.м.,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Дане майно належить відповідачу на
праві власності на підставі договору
купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_10 згоди чоловікові на отримання
кредиту не надавала.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України
при укладенні договору одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Для
укладення одним із подружжя договорів
стосовно цінного майна згода другого з
подружжя має бути подана письмово.
Договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення
може бути накладено на майно, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
якщо судом установлено, що договір був
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї і одержане за договором
використано на її потреби.

Посилання в апеляційній скарзі на
норми сімейного права, як на підставу
відповідальності ОСОБА_10 є
безпідставним, оскільки ч. 4 ст. 65
України не покладає солідарного
обов'язку на неї за зобов'язаннями її
чоловіка, а вона може відповідати своєю
часткою майна у спільній сумісній
власності подружжя за умови, що договір
був укладений в інтересах сім`ї, а
одержане за договором використано на
її потреби у разі накладення стягнення
на майно.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 24 постанови від 21 грудня 2007
року N 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї враховуються при поділі майна (ч. 4
ст. 65 СК України).

В ч.1 ст.2 встановлено, що Сімейний
кодекс України регулює сімейні
особисті немайнові та майнові
відносини між подружжям, а не кредитні
правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту.

Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на
увазі окрему річ, сукупність речей, а
також майнові права та обов'язки.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Отже, об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя є як предмети
матеріального світу, так і майнові
права та обов'язки. Договір, укладений
одним із подружжя, створює обов'язки
для другого з подружжя в разі, якщо його
укладено в інтересах сім'ї, а одержане
за цим договором майно фактично
використано на задоволення потреб
сім'ї.

Судом установлено, що кошти, одержані
позичальником ОСОБА_7 за кредитним
договором з ПАТ КБ «ПриватБанк»
відповідно до пункту 7.1 кредитного
договору на споживчі цілі, використані
ним не на задоволення потреб сім'ї, а на
інші потреби, на інвестування потреб
компанії в якій він працював.
Встановивши такі обставини, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що цей договір не створює
обов'язки для дружини позичальника
ОСОБА_10 Зазначені обставини не
спростовані апелянтом по справі.

Договір, укладений одним із подружжя,
за яким майно використане не на
задоволення потреб сім'ї, а на інші
потреби, не створює обов'язків для
іншого з подружжя. Такий правовий
висновок зроблено і Верховним Судом
України в своїх постановах від 19 червня
2013 року по справі № 163цс12 та 20 лютого 2013
року № 6-55ц13.

Вірно встановивши факти і відповідно
їм правовідносини, постановивши
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права
на підставі наявних та наданих
сторонами належних та допустимих
доказів, суд першої інстанції ухвалив
правильне та справедливе рішення, яким
відмовив в задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_10

Доводи апеляційної скарги ретельно
перевірені судом апеляційної
інстанції є безпідставними та не
спростовують висновків суду першої
інстанції і не містять підстав для
скасування чи зміни правильного
рішення.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати,
-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ
«ПриватБанк»», ОСОБА_9, на рішення
Придніпровського районного суду
Черкаської області від 28 квітня 2014 року
відхилити, а рішення Придніпровського
районного суду Черкаської області від
28 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів, починаючи з дня
її проголошення.

Головуючий :

Судді :