Справа № 495/4399/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

18 липня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

судді - Заверюха В.О.,

при секретарі - Червинській І.В.,

за участю представника позивачів -
ОСОБА_1,

представника відповідача Вознікової
Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду в м.
Білгород-Дністровському цивільну
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
Акціонерний банк «Південний» про
дострокове розірвання кредитного
договору та договору іпотеки -

В С Т А Н О В И В:

16.06.2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися
до Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовом, в якому, з урахуванням
уточнених позовних вимог (а.с.45-46)
просили суд: розірвати кредитний
договір №В591 від 11.10.2007 року укладений
між ОСОБА_4 та ПАТ Акціонерний банк
«Південний», розірвати договір іпотеки
від 12.10.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та
ПАТ Акціонерний банк «Південний» а
також виключити з реєстру іпотек та
заборон відчуження запис про іпотеку
та заборону відчуження нерухомого
майна, а саме: двокімнатної квартири
АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 зазначили, що 11.10.2007 року між
ОСОБА_4 та ВАТ АКБ «Південний» було
укладено кредитний договір №В591,
відповідно до умов якого відповідач
зобов'язався надати позивачу кредитні
кошти в розмірі 12000 доларів США на строк
до 10.10.2014 року, а позивач в свою чергу
зобов'язалася повернути кредит зі
сплатою відсотків в розмірі 14
відсотків на рік. В забезпечення
договору кредиту №В591, 12.10.2007 року між
ОСОБА_3 та ВАТ АКБ «Південний» було
укладено та нотаріально посвідчено
договір іпотеки, предметом якого є
належна відповідачу двокімнатна
квартира АДРЕСА_1.

Позивачі також зазначають, що
відповідач виконав умови договору
кредиту у повному обсязі, але ж
вважають вказаний договір таким, що
порушує їх права, так як його умови
суперечать діючому законодавству, що
забезпечує права споживачів, адже
носять явно дискримінаційний та
несправедливий характер, що дає
підстави на їх думку його розірвати.
Крім того позивач ОСОБА_3 зазначила, що
не маючи спеціальною юридичної освіти
або освіти в галузі кредитування не
змогла в повній мірі оцінити
відповідність оскаржуваного договору
вимогам законодавства під час його
укладання, а також юридичні та
фінансові ризики для себе. Також
позивачі ставлять під сумнів
правомірність дій відповідача при
наданні кредиту в іноземній валюті,
адже у позові зазначають про
відсутність для цього у відповідача
відповідної ліцензії.

В судовому засіданні представник
позивачів позов підтримав, просив його
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позов не
визнав, просив у його задоволенні
відмовити, посилаючись на те, що
позивачами порушений строк позовної
давності, а також з підстав
необґрунтованості позову.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази по справі,
суд приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Так в ході розгляду справи
встановлено, а також підтверджено
письмовими доказами, які містяться в
матеріалах справи, що 11.10.2007 року між
Акціонерним банком «Південний» та
ОСОБА_4 укладено кредитний договір
№В591, відповідно до умов якого,
відповідач зобов'язався надати
позивачу кредитні кошти в розмірі 12000
доларів США на строк до 10.10.2014 року, а
позивач в свою чергу зобов'язалася
повернути кредит зі сплатою відсотків
в розмірі 14 відсотків на рік. Додатком
№1 до договору є графік платежів, а
додатком №2 до договору є сукупна
вартість кредиту. (а.с.13-18)

В забезпечення договору кредиту
№В591, 12.10.2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ АКБ
«Південний» було укладено та
нотаріально посвідчено договір
іпотеки, предметом якого є належна
відповідачу двокімнатна квартира
АДРЕСА_1. (а.с.19-23)

Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533
ЦК України використання іноземної
валюти, в тому числі при здійснені
розрахунків на території України за
зобов'язаннями, допускається у
випадках, в порядку та на умовах,
встановлених законом. Законодавчим
актом, який регулює правовідносини у
сфері валютного регулювання і
валютного контролю, є Декрет Кабінету
Міністрів України "Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю".

Статтею 1054 ЦК України передбачено,
що за кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки
і банківську діяльність " кошти це
гроші у національній або іноземній
валюті.

Статті 47 та 49 цього Закону
визначають операції банків із
розміщення залучених коштів від свого
імені, на власних умовах та на власний
ризик як кредитні операції, незалежно
від виду валюти, яка використовується.
Вказані операції здійснюються на
підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю" операції з
валютними цінностями здійснюються на
підставі генеральних та
індивідуальних ліцензій Національного
банку України. Операції з валютними
цінностями банки мають право
здійснювати на підставі письмового
дозволу (генеральної ліцензії) на
здійснення операцій з валютними
цінностями відповідно до п. 2 ст. 5
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про систему валютного регулювання і
валютного контролю".

Вимога щодо необхідності отримання
індивідуальної ліцензії на здійснення
операцій з валютними цінностями
встановлена п. в) ч. 4 ст. 5 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю", якщо терміни і
суми кредитів перевищують встановлені
законодавством межі. Однак на сьогодні
такі терміни і суми кредитів в
іноземній валюті законодавцем не
визначено.

Згідно з п. 1.5 Положення про
порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 14
жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 9
листопада 2004 року за № 1429/10028,
використання іноземної валюти як
засобу платежу без індивідуальної
ліцензії дозволяється, якщо
ініціатором або отримувачем за
валютною операцією є уповноважений
банк (ця норма стосується лише тих
операцій уповноваженого банку, на
здійснення яких Національний банк
України видав йому ліцензію та
письмовий дозвіл на здійснення
операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності
нормативних умов для застосування
індивідуального ліцензування щодо
вказаних операцій єдиною правовою
підставою для здійснення банками
кредитів в іноземній валюті згідно зі
ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про систему валютного
регулювання і валютного контролю" є
наявність у банку генеральної ліцензії
на здійснення валютних операцій,
отриманої у встановленому порядку.

Згідно з ліцензіями, виданими ПАТ
КБ «Південний» Національним банком
України та дозволами ПАТ КБ
«Південний» має право здійснювати
банківські операції, зокрема, надавати
кредити в іноземній валюті. (а.с. 55-74)

Таким чином посилання позивачів
на те, що відповідач, укладаючи угоду
про надання кредиту в іноземній валюті
діяв не правомірно, не відповідає
дійсності.

Посилання позивачів на
несправедливість умов договору про
покладання на позичальника ризику
знецінення національної валюти як на
підставу визнання договору недійсним
також є таким, що не відповідає
дійсності, оскільки відповідно до п. 3
ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договорів та
визначенні умов з урахуванням вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, вимог розумності та
справедливості, а п. 3.8 Правил надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту, затверджених
постановою Правління Національного
банку України від 10 травня 2007 року № 168
та зареєстрованих в Міністерстві
юстиції України 25 травня 2007 року за №
541/13808 встановлює, що у разі надання
кредиту в іноземній валюті банки
зобов'язані під час укладення
кредитного договору попередити
споживача, що валютні ризики під час
виконання зобов'язань за кредитним
договором несе споживач. Така норма
запроваджена на виконання Закону
України "Про захист прав споживачів " і
виконана банком перед укладенням
оспореного позивачем кредитного
договору.

Посилання позивачів на ненадання
позичальнику ОСОБА_4 інформації про
умови кредитування та орієнтовну
сукупну вартість кредиту, зокрема, щодо
ціни, як на підставу розірвання
договору, передбачену ч. 1 ст. 651 ЦК
України, також на думку є помилковим,
адже відповідно до змісту цієї норми
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлене договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду не вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною умов договору, коди
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладанні договору.

Як зазначають позивачі у своєму позові
відповідач виконав умови укладеного
крединого договору у повному обсязі, та
ніким чином його не порушує.

Істотними умовами кредитного
договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638
та ст. 1054 ЦК України є умови про мету,
суму і строк кредиту, умови і порядок
його видачі і погашення, розмір,
порядок нарахування та виплата
процентів, відповідальність сторін.

Згідно з текстом укладеного
сторонами кредитного договору,
додатками до нього, а також з текстами
додаткових угод такі умови договором,
передбачено. (а.с.18-18, 24-31)

З урахуванням викладених обставин,
суд дійшов до висновку про те, що
вимоги, щодо розірвання кредитного
договору №В591 укладеного 11.10.2007 року
між ОСОБА_4 та ПАТ Акціонерний банк
«Південний» не підлягають задоволення,
у зв'язку з чим, також не можуть бути
задоволені і вимоги, щодо розірвання
договору іпотеки від 12.10.2007 року,
укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ
Акціонерний банк «Південний» а також
виключення з реєстру іпотек та заборон
відчуження запису про іпотеку та
заборону відчуження нерухомого майна,
а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
так як ці вимоги є похідними від
первісної вимоги, щодо розірвання
кредитного договору.

Враховуючи те, що під час розгляду
справи, суд дійшов до висновку, щодо
необхідності відмови у задоволенні
позову по суті заявлених позовних
вимог, наслідки пропущення строку
позовної давності позивачами, на яких
вказував представник відповідача не
можуть бути застосовані.

Керуючись ст.ст. 3,10, 11, 60, 209, 214-215, 218
ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
Акціонерний банк «Південний» про
дострокове розірвання кредитного
договору та договору іпотеки -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя