Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" червня 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарі -
Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в приміщенні
Дніпровського районного суду м. Києва,
цивільну справу за позовною заявою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Правекс Банк» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк «Правекс
Банк», звернулося до Дніпровського
районного суду м. Києва з позовною
заявою, в якій просить суд: солідарно
стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Правекс Банк»
заборгованість в розмірі 260179,18 гривень
та витрати по сплаті судового збору в
сумі 2601,79 гривень.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 11 вересня 2008 року
між Акціонерним комерційним банком
«Правекс Банк» (у зв'язку зі змінами
найменування юридичної особи з 23
вересня 2009 року Публічне акціонерне
товариство «Правекс Банк») та фізичною
особою-резидентом України ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір № 539-089/08Р
від 11 вересня 2008 року. Відповідно до п.п.
1.1., 1.2., 6.1. договору, з метою своєчасної
оплати відповідачем ОСОБА_1 вартості
автомобіля, що купується в кредит,
позивач надав ОСОБА_1 кредит в
іноземній валюті на загальну суму 21
056,00 гривень 00 копійок, терміном з 11
вересня 2008 року до 11 вересня 2015 року із
розрахунку 13,99% річних за час
фактичного користування кредитом, а
відповідач ОСОБА_1 зобов'язався
повернути отриманий кредит, сплатити
відсотки за користування коштами і
виконати свої зобов'язання згідно з
договором у повному обсязі. 11 вересня
2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було
укладено договір застави
транспортного засобу № 539-089/08Р. За
договором застави, для забезпечення
виконання зобов'язань відповідача
ОСОБА_1 за договором, останній передав у
заставу належне йому на праві
власності майно: автомобіль марки
Mitsubishi, модель Lancer 1.5. Invite, рік випуску -
2008, колір - червоний, шасі (кузов, рама,
коляска) НОМЕР_1, тип ТЗ - легковий
седан-В, реєстраційний номер - НОМЕР_2.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань відповідача ОСОБА_1, 11
вересня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2
було укладено договір поруки № 539-089/08Р
від 11 вересня 2008 року. У порушення умов
договору, відповідач ОСОБА_1 свої
зобов'язання належним чином не виконав,
в результаті чого має заборгованість
за кредитом. Відповідно до розрахунку
заборгованості за договором, станом на
15 березня 2013 року відповідач має
заборгованість в 32 550,88 доларів США 88
центів, в тому числі: 19 989,69 доларів США
69 центів - непогашений кредит, 4 538,00
доларів США 00 центів - пеня за невчасну
сплату кредиту, 6 857,19 доларів США -
несплачені відсотки за користування
коштами, 1 166,00 доларів США 00 центів -
несплачена пеня. Що за курсом
Національного Банку України станом на
15 березня 2013 року з розрахунку 799,30
гривень 30 копійок за 100,00 доларів США 00
центів, становить: заборгованість в
розмірі - 260179,18 гривень 18 копійок, в тому
числі: непогашеного кредиту - 159 777,59
гривень 59 копійок, 36 272,23 гривень 23
копійки - пеня за невчасну сплату
кредиту, по несплачених відсотках за
користування коштами - 54 809,52 гривень 52
копійки, по пені - 9319,84 гривень 84
копійки.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, з підстав викладених у
позовній заяві, просив позов
задовольнити. Пояснив суду, що з 01
квітня 2009 року умови кредитного
договору з боку позичальника не
виконуються. 10 червня 2009 року на адресу
позичальника та поручителя були
направлені досудові вимоги, але
заборгованість погашена не була.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов не визнала, пояснила суду, що з
боку банку інформації про наявну
заборгованість, на її неодноразові
звернення, надано не було.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні позов не визнав, з
підстав викладених у заяві про
застосування строків позовної
давності та додаткових поясненнях
(а.с.95-97, 118-120).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явився, про день, час та місце
судового розгляду був повідомлений
належним чином, суд про причини неявки
не повідомив. За таких обставин, суд
вважає за можливе розглянути справу у
його відсутність.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача ОСОБА_2 та її
представника, дослідивши матеріали
справи, оцінивши зібрані у справі
докази в їх сукупності, приходить до
наступного.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплачені відсотки.

Як вбачається з матеріалів справи, 11
вересня 2008 року між Акціонерним
комерційним банком «Правекс-Банк» та
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№ 539-089/08Р, відповідно до умов якого з
метою своєчасної оплати позичальником
вартості автомобіля, що купується за
договором купівлі-продажу
автотранспортного засобу № 271/0 від 31
серпня 2008 року, а також з метою оплати
страхових платежів згідно з договорами
страхування автомобіля, укладання яких
здійснюється на підставі і з
урахуванням вимог п. 6.1.11. даного
договору, банк надає позичальнику
кредит в іноземній валюті на загальну
суму 21056 доларів США. Кредит надається
позичальникові терміном з 11 вересня 2008
року до 11 вересня 2015 року зі сплатою 13,99
відсотків річних.

Згідно п.п. 4.4., 4.5. Розділу 4 кредитного
договору, позичальник зобов'язується
погашати заборгованість за кредитом
шляхом внесення коштів рівними
частинами в сумі 251 доларів США
щомісяця до « 10» числа наступного
місяця. Відсотки за користування
кредитом підлягають сплаті
позичальником щомісяця (за час
фактичного користування коштами
протягом календарного місяця) у термін
до 10 числа місяця, наступного за
місяцем нарахування відсотків, а також
на момент припинення дії договору,
зазначеного в п. 1.2. даного договору.

Крім того, у відповідності до п. 3.1.
Розділу 3 кредитного договору, для
забезпечення зобов'язання щодо
погашення заборгованості за кредитом,
сплати відсотків за користування
коштами, пені за своєчасну сплату
відсотків, а також відшкодування
збитків у зв'язку з порушенням даного
договору, позичальник передає в
заставу банку належний йому на праві
власності автомобіль.

Так, 11 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та
позивачем було укладено договір
застави транспортного засобу № 539-089/08Р,
відповідно до умов якого ОСОБА_1, для
забезпечення виконання в повному
обсязі своїх зобов'язань перед
Акціонерним комерційним банком
«Правекс-Банк» за кредитним договором
№ 539-089/08Р від 11 вересня 2008 року та
можливих змін та доповнень до нього
щодо сплати процентів, неустойки
(штрафу, пені), вчасного та у повному
обсязі погашення основної суми боргу
за кредитом та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами кредитного договору,
відшкодування збитків, іншої
заборгованості, передає в заставу
Акціонерному комерційному банку
«Правекс-Банк» належне йому на праві
власності майно: автомобіль марки
Mitsubishi, модель Lancer 1.5. Invite, рік випуску 2008,
колір червоний, шасі (кузов, рама,
коляска) НОМЕР_1, тип ТЗ легковий
седан-В, реєстраційний НОМЕР_2.

Крім того, з метою забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором, 11 вересня 2008 року між ОСОБА_2
та Акціонерним комерційним банком
«Правекс-Банк» було укладено договір
поруки № 539-089/08Р, відповідно до умов
якого ОСОБА_2, у порядку та на умовах,
передбачених даним договором,
зобов'язується нести солідарну майнову
відповідальність перед кредитором за
виконання в повному обсязі, зобов'язань
ОСОБА_1 за кредитним договором № 539-089/08Р
від 11 вересня 2008 року та можливих змін
та доповнень до нього щодо сплати
процентів, неустойки (штрафу, пені),
вчасного та у повному обсязі погашення
основної суми боргу за кредитом у строк
до 11 вересня 2015 року у розмірі 21056
доларів США та будь-якого збільшення
цієї суми, яке прямо передбачено
умовами кредитного договору,
відшкодування збитків та іншої
заборгованості.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно п.п. 6.1.1. п. 6.1. Розділу 6
кредитного договору, позичальник
зобов'язується забезпечити своєчасне
повернення коштів і сплату нарахованих
відсотків.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Згідно п. 10.1. Розділу 10 кредитного
договру, за порушення термінів
погашення заборгованості за кредитом
або внесення відсотків за користування
коштами позичальник сплачує пеню за
кожен день прострочення в розмірі
подвійної процентної ставки,
зазначеної в п. 1.2. даного договору, що
діяла в період прострочення, від суми
заборгованості за весь період
прострочення.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості за кредитним договором
№ 539-089/08Р від 11 вересня 2008 року, станом
на 15 березня 2013 року за відповідачем
ОСОБА_1 наявна заборгованість в сумі 32
550,88 доларів США 88 центів, в тому числі: 19
989,69 доларів США 69 центів - непогашений
кредит, 4 538,00 доларів США 00 центів - пеня
за невчасну сплату кредиту, 6 857,19
доларів США - несплачені відсотки за
користування коштами, 1 166,00 доларів США
00 центів - несплачена пеня. Що за курсом
Національного Банку України станом на
15 березня 2013 року з розрахунку 799,30
гривень 30 копійок за 100,00 доларів США 00
центів, становить: заборгованість в
розмірі - 260179,18 гривень 18 копійок, в тому
числі: непогашеного кредиту - 159 777,59
гривень 59 копійок, 36 272,23 гривень 23
копійки - пеня за невчасну сплату
кредиту, по несплачених відсотках за
користування коштами - 54 809,52 гривень 52
копійки, по пені - 9319,84 гривень 84
копійки.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Частиною першою статті 261 Цивільного
кодексу України встановлено, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалась або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.1 ст. 260 Цивільного
кодексу України, позовна давність
обчислюється за загальними правилами
визначення строків, встановленими
статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно ст. 253 Цивільного кодексу
України перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч.5 ст. 261 Цивільного
кодексу України за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами кредитного договору №
539-089/08Р від 11 вересня 2008 року,
позичальник зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом шляхом
внесенняоштів рівними частинами в сумі
251 доларів США щомісяця до « 10» числа
наступного місяця.

Частиною першою статті 259 Цивільного
кодексу України встановлено, що
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про захист прав
споживачів», кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Як роз'яснено в пункті 31 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року за №5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» роз'яснено, що
враховуючи положення пункту 7 частини
тринадцятої статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
суди мають виходити з того, що у спорах
щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У зв'язку із цим
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Рішенням Конституційного Суду України
від 10 листопада 2011 року у справі №1-26/2011
року «за конституційним зверненням
громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного
тлумачення положень пунктів 22, 23 статті
1, статті 11, частини восьмої статті 18,
частини третьої статті 22 Закону
України «Про захист прав споживачів» у
взаємозв'язку з положеннями частини
четвертої статті 42 Конституції України
(справа про захист прав споживачів
кредитних послуг)», встановлено, що в
аспекті конституційного звернення
положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII
з наступними змінами у взаємозв'язку з
положеннями частини четвертої статті 42
Конституції України треба розуміти
так, що їх дія поширюється на
правовідносини між кредитодавцем та
позичальником (споживачем) за
договором про надання споживчого
кредиту, що виникають як під час
укладення, так і виконання такого
договору.

За правилами ст. 267 Цивільного кодексу
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
справі до винесення судом рішення, є
підставою для відмови у позові.

Суд вважає підставним застосування в
межах даного спору строку позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною відповідача,
виходячи з наступного.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як «строк дії договору»,
так і «строк (термін) виконання
зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність - це
покладення на правопорушника
основаних на законі невигідних
правових наслідків, які полягають у
позбавленні його певних прав або в
заміні невиконання обов'язку новим, або
у приєднанні до невиконаного обов'язку
нового додаткового.

Як зазначалося вище, сторони
встановили як строк дії договору - до 11
вересня 2015 року (п. 1.2 кредитного
договору), так і строки виконання
зобов'язань зі щомісячним погашенням
платежів, до 10 числа наступного місяця
(п.4.4 кредитного договору).

Таким чином, кредитним договором,
погашення кредитної заборгованості та
строки сплати чергових платежів
визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

За вимог п. 9.1 Розділу 9 кредитного
договору банк має право вимагати
дострокового погашення заборгованості
за кредитом, сплати належних відсотків
і передбачених даним договором
неустойок, а також відшкодування
збитків, заподіяних банкові внаслідок
невиконання або неналежного виконання
позичальником даного договору, а
позичальник зобов`язаний повернути
банку суму заборгованості, що
залишилася, за кредитом, сплатити
належні відсотки і неустойки, а також
відшкодувати заподіяні банку збитки у
випадках якщо позичальник порушує
терміни платежів, установлені даним
договором (п.п.4.4, 4.5).

Пунктом 9.2 Розділу 9 кредитного
договору встановлено, що шляхом
підписанням даного договору сторони
дійшли згоди про те, що у випадку
виникнення у позичальника
прострочення з погашення
заборгованості за кредитом та/або за
сплатою відсотків за користування
кредитом строк користування кредитом,
зазначений у п.1.2 даного договору,
припиняється достроково на 10-й день
місяця, наступного за місяцем, у якому
виник факт прострочення.

Судом встановлено, що позичальником не
виконуються умови кредитного договору
в частині сплати щомісячних платежів
та заборгованості за кредитом з 01
квітня 2009 року, що підтверджується
розрахунком заборгованості за
кредитним договором та виписками по
особовому рахунку відкритому на ім`я
відповідача ОСОБА_1

З пояснень представника позивача в
судовому засіданні, та з позовної заяви
вбачається, що у зв`язку з невиконання
умов договору, позивачем 10 червня 2009
року на адресу відповідачів були
надіслані повідомлення-вимоги щодо
неналежного виконання умов кредитного
договору та договору поруки.

Також, судом встановлено, що особовий
рахунок відкритий на ім`я відповідача
ОСОБА_1 по кредитному договору № 539-089/08Р
від 11 вересня 2008 року, був закритий 30
червня 2009 року. Під час закриття
рахунку сума простроченої
заборгованості за кредитним договором
становить 19989,69 доларів США.

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що строк виконання зобов`язань за
кредитним договором № 539-089/08Р від 11
вересня 2008 року настав, у відповідності
до п.9.1, 9.2 договору, 10 травня 2009 року - на
10-й день місяця, наступного за місяцем,
у якому виник факт прострочення, у
зв`язку з чим позивачем 10 червня 2009 року
було надіслано позичальнику та
поручителю повідомлення-вимоги, а 30
червня 2009 року закритий особовий
рахунок.

Суд вважає підставним застосування в
межах даного спору строку позовної
давності, про застосування якої
заявлено відповідачем, оскільки строк
виконання зобов`язання за кредитним
договором настав 10 травня 2009 року.
Відповідно не отримавши виконання
зобов'язань за договором, у позивача
виникає право протягом трьох років, у
відповідності до вимог ст. 257 ЦК України
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права. Перебіг
позовної давності за вимогами позивача
скінчився 10 травня 2012 року.

В той же час, позивач звернувся до суду
з позовом про солідарне стягнення з
відповідачів заборгованості за
кредитним договором № 539-089/08Р від 11
вересня 2008 року лише 14 травня 2013 року.

В судовому засіданні представником
позивача не подавалось до суду
клопотання про визнання поважними
причини пропущення строку позовної
давності та відповідно про захист
судом порушеного права, а судом з
наданих позивачем матеріалів позовної
заяви не встановлено поважності причин
пропущення позивачем строку позовної
давності.

За вимог ст. 266 Цивільного кодексу
України, зі спливом позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо).

Таким чином, строки позовної давності
пред`явлення позову до суду до
поручителя також сплинули.

Дотримання строку звернення з
позовом є однією з умов для реалізації
права на позов у цивільно-правових
відносинах. Вона дисциплінує учасників
цих відносин у випадку, якщо вони стали
спірними, запобігає зловживанням і
можливості регулярно погрожувати
зверненням до суду. Відсутність цієї
умови приводила б до постійного
збереження стану невизначеності у
цивільно-правових відносинах.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про відмову у задоволенні
позову Публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Правекс
Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості.

Враховуючи, що суд дійшов
обґрунтованих висновків, щодо відмови
у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПравексБанк», то з урахуванням
положень статті 88 Цивільного
процесуального кодексу України,
відшкодування судового збору, у разі
відмови у позові не підлягають.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
252-256, 260, 261, 266, 267, 526, 530, 610 - 612, 625, 631, 1048, 1054
Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 14,
60, 88, 209, 210, 212-215, 218, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Правекс
Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: