Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Юровської Г.В., Леванчука А.О.,
Макарчука М.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання попереднього
договору оренди недійсним; за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
третя особа −? Дніпропетровська міська
рада, про зобов'язання укласти договір
оренди та визнання права власності, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 14 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання
недійсним укладеного між ними 01 квітня
2013 року попереднього договору оренди
приміщення, загальною площею 20,9 кв. м,
що розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що відповідно до
умов договору ОСОБА_5 зобов'язувався
оформити всі необхідні документи для
оренди та передати вказане приміщення,
а вона - оплатити вартість оренди в
фіксованому розмірі щомісячно та
оформити договір оренди після надання
всіх необхідних документів в строк до 01
червня 2013 року, після чого вона
здійснила ремонт орендованого
приміщення для забезпечення своїх
виробничих потреб з метою приведення
приміщення в належний стан і їх
подальшої експлуатації, але ОСОБА_5 так
і не надав їй доказів належності йому
цього приміщення на праві власності.

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_4 про зобов'язання
укласти договір оренди спірного
приміщення та визнання за ним права
власності на нього на підставі ст. ст.
328, 392 ЦК України, в обґрунтування якого
посилався на те, що дійсно 01 квітня 2013
року між ним та ОСОБА_4 було укладено
попередній договір оренди цього
приміщення, яке належить йому на
підставі рішенням Постійнодіючого
третейського суду при Асоціації
«Правосуддя та захист» від 04 вересня 2008
року та яке він ввів в експлуатацію
згідно Декларації про готовність
об'єкта до експлуатації від 24 квітня 2013
року, але в порушення умов попереднього
договору ОСОБА_4 в односторонньому
порядку відмовляється від своїх
зобов'язань та оспорює його право
власності.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 08 травня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено,
зустрічній позовні вимоги ОСОБА_5
задоволено частково, визнано за ним
право власності на вказану нежитлову
будівлю.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 14 квітня
2014 року рішення суду першої інстанції в
частині часткового задоволення
зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, третя особа - Дніпропетровська
міська рада, про зобов'язання укласти
договір оренди та визнання права
власності шляхом визнання за ОСОБА_5
права власності на нежитлову будівлю
літ А-1, загальною площею 20,9 кв. м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5
відмовлено.

В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, обґрунтовуючи
свою вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Скасувавши рішення суду першої
інстанції в частині визнання за ОСОБА_5
права власності на спірні нежитлові
будівлі та ухваливши в цій частині нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено, апеляційний суд
обґрунтовано виходив із того, що судом
не встановлено на якій правовій
підставі позивачу належало спірне
приміщення. Рішення Постійнодіючого
третейського суду при Асоціації
«Правосуддя та захист» від 04 вересня 2008
року не є достатнім доказом для
з'ясування зазначених обставин,
оскільки як вбачається з матеріалів
справи, вказані приміщення знаходяться
на земельній ділянці, що перебуває у
комунальній власності територіальної
громади м. Дніпропетровська, яка участь
у справі не приймала. За таких обставин
висновки суду про відсутність підстав
для задоволення зустрічного позову є
правильним та відповідають обставинам
справи.

Із матеріалів справи та змісту
ухвалених судами рішень не вбачається,
що апеляційним судом при вирішенні
спору допущено порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України
як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків
апеляційного суду не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України
визначено, що суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки судом повно та всебічно
з'ясовано дійсні обставини справи,
надано належну оцінку зібраним у ній
доказам, ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, подану касаційну
скаргу слід відхилити, а рішення
апеляційного суду у справі - залишити
без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 14 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська А.О. Леванчук М.А.
Макарчук