Справа № 128/3116/14-ц
УХВАЛА

Іменем України

10 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької
області в складі:

головуючого-судді Карпінської Ю.Ф.,

при секретарі Тихолаз Т.М.,

за участю представника позивача за
довіреністю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного
товариства «Страхова компанія «ПЗУ
Україна», третя особа на стороні
позивача – ПАТ «Фідокомбанк», про
стягнення невиплаченого страхового
відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом про стягнення невиплаченого
страхового відшкодування з
відповідача ОСОБА_3 акціонерного
товариства «Страхова компанія «ПЗУ
Україна», мотивуючи свої вимоги тим, що
05.11.2012 року між ним та відповідачем було
укладено Генеральний договір
добровільного страхування майна, що
знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул.
Ватутіна, 30, яке передане позивачем в
заставу за договором іпотеки від 21.07.2008
року в порядку забезпечення
зобов`язання за договором про надання
кредиту, який був укладений з ПАТ
«Ерсте Банк» (назву згодом було змінено
на ПАТ «Фідокомбанк»). 12 листопада 2012
року стався страховий випадок, а саме:
вимивання водою грунту з-під
фундаменту сходів приміщення.
Позивачем було виконано всі дії про
повідомлення відповідача про настання
страхового випадку. З урахуванням всіх
обставин виплата позивачу мала бути
здійснена до 13 лютого 2013 року. Однак, до
цього часу відповідачем не було
здійснено страхового відшкодування на
користь позивача.

Після відкриття провадження по даній
справі і до розгляду справи по суті від
представника відповідача за
довіреністю ОСОБА_4 надійшло
клопотання про передачу даної
цивільної справи за підсудністю на
розгляд до Шевченківського районного
суду м. Києва за місцем знаходження
відповідача – ОСОБА_5 «Страхова
компанія «ПЗУ Україна», мотивуючи це
тим, що на правовідносини, які виникли
між позивачем та відповідачем, норми
Закону України «Про захист прав
споживачів» не поширюються, а відтак
даний позов повинен розглядатися за
місцезнаходженням відповідача.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечує проти задоволення
клопотання представника відповідача,
пояснивши, що між позивачем та
відповідачем було укладено договір
страхування. Пункт 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996
року «Про практику розгляду цивільних
справ за позовами про захист прав
споживачів» зі змінами і доповненням
роз`яснює, що ОСОБА_6 України «Про
захист прав споживачів» поширює свою
дію зокрема й на страхування. Позивач є
споживачем страхових послуг, а відтак
підпадає під дію Закону України «Про
захист прав споживачів». Якщо
представник відповідача не
погоджується з визначеною підсудністю
по даній справі, він мав право
оскаржити ухвалу суду про відкриття
провадження у справі.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з`явилися без поважних
причин, хоч в установленому порядку
повідомлялися про час і місце розгляду
справи, про що свідчать повідомлення,
наявні в матеріалах справи.

Вивчивши матеріали справи, приходжу до
висновку, що позовна заява ОСОБА_2
прийнята з порушенням правил
підсудності.

Так, відповідно до ч.2 ст.109 ЦПК України
позови до юридичних осіб
пред`являються в суд за їхнім
місцезнаходженням.

Проаналізувавши в 2011 році судову
практику з розгляду цивільних справ, що
виникають з договорів страхування,
Верховний Суд України прийшов до
наступного висновку.

Закон України «Про захист прав
споживачів» № 1023-ІV регулює відносини,
які виникають між споживачами і
виробниками, виконавцями, продавцями
під час продажу товарів (виконанні
робіт, наданні послуг), встановлює
права споживачів на придбання товарів
(робіт, послуг) належної якості та
безпечних для життя і здоров’я, а також
визначає механізм захисту та основи
реалізації державної політики.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про
страхування» № 85/96-ВР страхування — це
вид цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів. У ст. 4
цього Закону зазначено, що предметом
договору страхування можуть бути
майнові інтереси, що не суперечать
закону, і пов’язані з володінням,
користуванням і розпорядженням майном
(майнове страхування).

Метою страхування при укладенні
договору майнового страхування є
погашення за рахунок страховика ризику
майнової відповідальності перед
іншими особами чи ризику виникнення
інших збитків у результаті страхового
випадку.

Аналіз наведених норм свідчить, що
відносини, які виникають з майнового
страхування, не підпадають під предмет
регулювання Закону № 1023-ІV і положення
цього Закону не застосовуються до
відносин майнового страхування.

ОСОБА_6 може застосовуватися, коли
позивач прямо вказує на порушення норм,
гарантованих цим Законом, наприклад,
права на інформацію при ненаданні для
ознайомлення правил страхування тощо.

Аналогічної практики
притримується і Вищий спеціалізований
суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в Ухвалі від 18.12.2013
року по справі № 6-45601св13 за позовом до
Страхової компанії, в якій зазначає, що
«між сторонами укладено договір
майнового страхування, умови
відповідальності визначені цим
договором, а ОСОБА_6 України «Про захист
прав споживачів» регулює відносини,
які виникають між споживачем і
виробником, виконавцем, продавцем під
час продажу товарів (виконання робіт,
надання послуг), встановлює права
споживачів на придбання товарів (робіт,
послуг) належної якості та безпечних
для життя і здоров'я, а також визначає
механізм захисту та основи реалізації
державної політики. Вказаний закон
регулює правовідносини у сфері
страхування, але не такі, що пов'язані з
відповідальністю, передбаченою
договором. При цьому метою страхування
при укладенні договору майнового
страхування є погашення за рахунок
страховика ризику майнової
відповідальності перед іншими особами
та ризику виникнення інших збитків у
результаті страхового випадку.»

Такі ж роз`яснення дає
Верховний Суд України в витязі з
аналізу судової практики з розгляду
цивільних справ про захист прав
споживачів (2009-2012 рр.) від 01.02.2013 року, де
зазначається, що з урахуванням того, що
діяльність страховика підпадає під
визначення послуги і виконавця, що
містяться в ч.1 ст.1 Закону № 1023-XII, то у
разі, якщо договір страхування
спрямований на задоволення особистих
потреб застрахованої фізичної особи,
такі правовідносини регулюються
Законом № 1023-XII в частині, не
врегульованій спеціальним законом. Цей
висновок стосується й договорів
майнового страхування, де
страхувальниками є фізичні особи, а
відносини спрямовані на захист
особистих майнових інтересів
страхувальника або іншої особи, що
визначена у договорі, шляхом
задоволення майнової потреби
страхувальника, яка виникає або може
виникнути після настання певних подій.

Відповідно до п.2 ч.1ст.116 ЦПК України суд
передає справу на розгляд іншому суду,
якщо після відкриття провадження у
справі і до початку судового розгляду
виявилося, що заяву було прийнято з
порушенням правил підсудності.

В п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009
року зазначається, що якщо після
відкриття провадження у справі і до
початку судового розгляду (розгляд
справи по суті – стаття 173 ЦПК)
виявиться, що заяву було прийнято з
порушенням правил підсудності, суд
передає справу на розгляд належному
суду незалежно від волевиявлення
сторін (пункт 2 частини першої статті 116
ЦПК).

Згідно ч.6 ст.110 ЦПК України позови про
відшкодування шкоди, завданої майну
фізичних або юридичних осіб, можуть
пред`являтися також за місцем завдання
шкоди.

Однак, враховуючи, що позов ОСОБА_2
пред`явлено до юридичної особи,
вищезазначені положення ст.110 ЦПК
України стосуються підсудності за
вибором позивача, а позивач не
скористався цим правом, то суд вважає
за необхідне передати дану цивільну
справу для розгляду до іншого суду за
місцезнаходженням юридичної особи –
відповідача ОСОБА_5 «Страхова компанія
«ПЗУ Україна», місцезнаходження якого
відповідно до свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи м. Київ, вул.
Артема, 40.

Відповідно до ст.117 ЦПК України спори
між судами про підсудність не
допускаються.

Керуючись ст.ст.109, 116, 117 ЦПК України, суд
-

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного
товариства «Страхова компанія «ПЗУ
Україна», третя особа на стороні
позивача – ПАТ «Фідокомбанк», про
стягнення невиплаченого страхового
відшкодування передати за підсудністю
до Шевченківського районного суду м.
Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається до
Апеляційного суду Вінницької області
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

СУДДЯ:
Ю.Ф. Карпінська