У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Коротуна В.М.,

Касьяна О.П.,
Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 20 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У 2009 році відкрите акціонерне
товариство комерційний банк «Надра»
(далі - ВАТ «КБ «Надра») звернулося до
суду позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, посилаючись на те,
що 17 вересня 2007 року між банком та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір,
згідно з яким останній отримав кредит у
розмірі 20 тис. дол. США з терміном
повернення до 15 вересня 2017 року та зі
сплатою відсотків за користування
кредитними коштами в розмірі 14,49%.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором 17 вересня 2007 року укладено
договори поруки між ВАТ «КБ «Надра» та
ОСОБА_5 та між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4,
які поручилися перед кредитором за
належне виконання ОСОБА_3 взятих на
себе зобов'язань за цим договором.

Крім цього, 17 вересня 2007 року укладено
договір іпотеки предметом якого
виступає нерухоме майно, а сааме:
творча майстерня по АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_3 не здійснює оплати за
кредитом, заборгованість становить 238
070 грн. 17 коп., тому банк просив позов
задовольнити.

Заочним рішенням Личаківського
районного суду м. Львова
від 15 грудня 2010 року позов банку
задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ВАТ
«КБ «Надра» заборгованість за
кредитним договором від 17 вересня 2007
року в сумі 238 070 грн. 17 коп. Вирішено
питання щодо судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 20 березня 2014 року
заочне рішення Личаківського
районного суду м. Львова
від 15 грудня 2010 року в частині
стягнення з ОСОБА_5 в солідарному
порядку заборгованості за кредитним
договором, державного мита та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи скасовано, провадження
у справі в цій частині закрито.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 20 березня 2014 року
заочне рішення Личаківського
районного суду м. Львова
від 15 грудня 2010 року в частині
стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
штрафу за договором кредиту від 17
вересня 2007 року № 081/27/07-Ф у
сумі 15 838 грн. 40 коп. скасовано та в цій
частині ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні цих позовних вимог
відмовлено.

У решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Надра»
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог, яким позов
задовольнити в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до цих правовідносин, а за
їх відсутності ‒? на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Установлено, що 17 вересня 2007 року між
ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено
договір кредиту на суму 20 тис. дол. США
під 14,9 % з кінцевим терміном погашення
кредиту ‒? 15 вересня 2017 року, за умови
погашення кредиту частинами
відповідно до графіку платежів.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 17
вересня 2007 року між банком, ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 було укладено договори
поруки, відповідно до яких останні
зобов'язувалися відповідати в повному
обсязі за забов'язаннями ОСОБА_3

У зв'язку з тривалим порушенням
позичальником зобов'язань за кредитним
договором утворилася заборгованість,
яка станом на 22 вересня 2010 року
становить 30 062,40 дол. США, що
еквівалентно 238 070 грн. 17 коп., з
яких:

- заборгованість за кредитом - 19 173, 97
доларів США, що еквівалентно 151 842 грн. 50
коп., яка складається, в тому числі і з
простроченого платежу за кредитним
договором у розмірі 2
741,67 дол. США, що еквівалентно 21 711 грн. 83
коп.;

- прострочених відсотків у розмірі 6 525,84
дол. США, що еквівалентно 51 679 грн. 47 коп.;

донарахованих відсотків у розмірі 162,07
дол. США, що еквівалентно 1 283 грн. 45
коп.;

- пені за прострочення строку сплати
ануїтету в розмірі 1 513,79
дол. США, що еквівалентно 11 988 грн.;

- штрафу в розмірі 02 тис. дол. США, що
еквівалентно 15 838 грн. 40 коп.;

- плати за управління кредитом у
розмірі 686,73 дол. США, що еквівалентно 5
438 грн. 35 коп. (а.с. 31).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Правонаступником ВАТ КБ «Надра» є
Публічне акціонерне товариство
«Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ
«КБ «Надра»).

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 20 березня 2014 року
провадження у справі в частині
стягнення в солідарному порядку боргу
за кредитним договором із ОСОБА_5
закрито.

Вказана ухвала апеляційного суду в
касаційному порядку не оскаржується,
тому не є предметом касаційного
перегляду.

У порушення умов кредитного договору
погашення частини кредиту та
нарахованих за його користування
процентів у передбачений строк не
відбулося.

Відповідно до ч. 1 ст. 546, 553, 572 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою,
порукою та заставою.

Неустойка визначається як пеня та
штраф і є грошовою сумою або іншим
майном, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
зобов'язання. Сплата неустойки є
правовим наслідком у разі порушення
зобов'язання (ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України).

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України
встановлена спеціальна позовна
давність в один рік до вимог, у тому
числі, про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Отже, застосування строку позовної
давності в один рік щодо стягнення
неустойки обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням до суду, а
починається окремо за кожен день, за
який вона нараховується, у межах строку
позовної давності за основною вимогою.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 551
ЦК України розмір неустойки (штрафу,
пені) може бути зменшений за рішенням
суду, якщо він значно перевищує суму
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3
ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема,
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу (наприклад,
відсутність негативних наслідків для
позивача через прострочення виконання
зобов'язання).

Положеннями ст. 616 ЦК України
передбачено право суду за певних умов
зменшити розмір збитків та неустойки,
які стягуються з боржника.

При цьому питання зменшення розміру
неустойки вирішується в конкретній
ситуації на підставі певних доказів і
розрахунків.

Однак, ухвалюючи рішення апеляційний
суд у порушення вимог ст. ст.
213, 214, 303, 315 ЦПК України на вказане уваги
не звернув, вказуючи про те, що судом не
встановлено порушення позичальником
пп. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10, 4.3.11 договору
кредиту, за які передбачено
нарахування штрафу в розмірі 10 % від
суми кредиту за кожен випадок
порушення не зазначив, а що
встановлено, чим спростовуються доводи
позивача про порушення боржником
указаних пунктів договору; не
перевірив та в рішенні не вказав чи
правильно нарахована пеня, чи не
порушено строки її нарахування; суд не
визначився з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення; наявності інших фактичних
даних, які мають значення для вирішення
справи; правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У
рішенні суду обов'язково повинно бути
зазначено встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини.

Разом із цим за змістом ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст.
533 ЦК України, Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю» порядок виконання
договірних зобов'язань в іноземній
валюті не суперечить чинному
законодавству, тобто поряд зі
стягненням заборгованості в іноземній
валюті суд має право стягнути й
проценти за користування кредитом в
іноземній валюті, оскільки такий
процент не є фінансовою санкцією.

Однак вказані положення можуть бути
застосовані тільки при вирішенні
питання про стягнення основної
заборгованості за кредитом та
стягнення відсотків за користування
валютним кредитом, та не підлягають
застосуванню при вирішенні питання про
стягнення штрафних санкцій.

Апеляційним судом залишена поза увагою
валюта, в якій нараховані штрафні
санкції, оскільки відповідно до
матеріалів справи вони нараховувалися
в валюті та проводився перерахунок в
еквіваленті на гривню (а.с. 31).

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 20 березня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
М.В. Дем'яносов

О.П.
Касьян

В.М.
Коротун

О.В.
Попович