Справа № 175/923/14-ц
Провадження № 2/175/349/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого судді Бойко О.М.,

при секретарі Ярмош В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у смт. Ювілейне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач у судовому засіданні підтримав
уточнений позов у повному обсязі та
просив стягнути з ОСОБА_2 на свою
користь суму боргу за договором позики
з урахуванням коефіцієнта інфляції та
3% річних і суми боргу на загальну суму
53702,50 грн.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечувала проти позовних
вимог у повному обсязі, вважаючи позов
необґрунтованим та безпідставним, тому
просила суд відмовити у їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, з
урахуванням обставин, які згідно з ч.1
ст. 61 ЦПК не підлягають доказуванню,
оскільки визнані сторонами, суд дійшов
наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 за договором
позики, укладеного в усній формі,
передав позичальнику ОСОБА_2 гроші в
сумі 32 000 грн., що станом на 17.02.2009 року
становило 4000 Доларів США. На
підтвердження даних обставин, при
фактичному одержанні вказаної суми,
позичальником надано власноруч
написану розписку від 17.02.2009 року на
суму 32 000 грн. В даній розписці
відповідач зобов'язався повернути
кошти 17.02.2010 року, однак, в зазначений
термін і до теперішнього часу
Відповідач свого зобов'язання не
виконав і отримані у позику кошти не
повернув.

Положеннями ст. 207 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялись сторони,
та підписаний його стороною.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1047 ЦК
України, договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян. Судом встановлено, що
відповідна письмова форма договору
сторонами була додержана.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо
у зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається зі офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки у визначений сторонами строк
ОСОБА_2 не повернув ОСОБА_1 суму позики,
тобто не виконав умови Договору, тому
підлягає стягнення з відповідача на
користь позивача заборгованість за
договором позики, яка складає 4000
доларів США, що за офіційним курсом
гривні до іноземних валют,
встановленого Національним банком
України станом на 23.06.2014 року становить
47513,09 гривень, яка підлягає стягненню,
що відповідає нормам ч.2 ст. 625 ЦК
України

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі що
були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

За таких обставин, суд вважає позовні
вимоги в частині стягнення суми позики
у розмірі 4000 доларів США
обґрунтованими та таким що підлягають
задоволенню.

Що стосується вимог позивача в частині
стягнення з відповідача нарахованих
відсотків за надання позики відповідно
до 625 ЦК України, суд вважає їх не
обґрунтованими та безпідставними,
оскільки у ОСОБА_1 відсутні будь-які
дозвільні документи (ліцензії) на
здійснення операцій з надання позики в
іноземній валюті, у тому числі дозволи
на нарахування річних відсотків щодо
позичених коштів у іноземній валюті,
тому залишає вимоги у даній частині без
задоволення.

Що стосується стягнення суми боргу з
урахуванням індексу інфляції, то
інфляційні витрати на іноземну валюту
не нараховуються, тому у задоволенні
зазначених вимог позивача необхідно
відмовити.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Позивачем не надано суду належних
доказів на підтвердження своїх доводів
в частині вимог про стягнення
відсотків та інфляційних витрат, а тому
суд приходить до висновку про
необхідність відмови у задоволенні
позовних вимог в даній частині.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
необхідно стягнути пропорційно
задоволених вимог суму судового збору
в розмірі 475,13 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 31, 57, 88, 215, 223, ЦПК
України, ст.ст.526,625,1046,1047,1049 ЦК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму боргу у розмірі 47513,09 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 475,13 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, яка брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя О.М. Бойко