Справа № 521/6401/14-ц
Провадження № 2/521/4650/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року Малиновський районний
суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді
Коблової О.Д.

при секретарі -
Москальовій Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання майна спільною сумісною
власністю та поділ спільного майна
подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання майна спільною
сумісною власністю та поділ спільного
майна подружжя та просить суд визнати
17/100 частин домоволодіння, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1
спільним майном подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_1; припинити право власності
ОСОБА_2 на частку в спільному майні в
розмірі 17/200 частин домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1 та визнати за
позивачем право власності на 17/200
частин домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1.

Представник позивача у судове
засідання з'явився. Позовні вимоги
позивача підтримує в повному обсязі та
просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання з'явився. З позовними
вимогами позивача не згодна, вважає їх
безпідставними, необгрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню,
посилаючись на те, що позивачем на
розгляд суду не було надано жодного
доказу щодо правомірності заявлених
позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
надавши оцінку поданим доказам, вважає,
що позовна заява не підлягає
задоволенню в повному обсязі.

У судовому засіданні встановлено, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 16 жовтня 1999 року, який був
розірваний на підставі рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 05.07.2011 року по цивільній справі №
1519/2-3964/11.

У 2001 р. сторони переїхала до м. Одеси та
придбали самовільно побудовану
частину домоволодіння, яка знаходиться
по АДРЕСА_1 та стали постійно проживати
у зазначеному домоволодінні.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 09.08.2007 р. за відповідачем
було визнано право власності за
набувальною давністю на 17/100 частин
домоволодіння, які знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1.

Право привватної власності за
відповідачем було зареєстровано в КП
«ОМБТІ та РОН» за № 41732 в кн. 287-186 від
11.10.2007 р.

Статтею 60 СК України, передбачено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно ч.І ст.68 СК України розірвання
шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності на майно, набуте за
час шлюбу.

Відповідно до ч.2 статті 70 СК України, у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно ч.З. ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України, зокрема,
передбачає, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. Особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України, у
разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Згідно з ч.ч.І-З ст.71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пунктах 23, 24 постанови від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу, включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (частина
четверта ст. 65 СК України).

Суд вважає за необхідне відмовити
позивачу у задоволені позовних вимог
про визнання 17/100 частин домоволодіння,
які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1
спільним майном подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, так як у судовому засіданні
встановлено, що спірна частина
домоволодіння належить відповідачеві
на праві приватної власності за
набувальною давністю, а набувальна
давність - це відкрите, безпреривне
володіння чужим майном, тому рішенням
Малиновського районного суду м. Одеси
від 09.08.2007 р. встановлено відкрите,
безпреривне володіння ОСОБА_2 17/100
частин домоволодіння, які знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1 протягом більш
десяти років. Тобто відповідач
відкрито та безпреривно володіл
спірним майном з 1997 р., а шлюб з
позивачем був укладений у 1999 році.

Суд не може прийняти до уваги свідчення
свідка ОСОБА_3, яка пояснила суду, що
позивач разом з чоловіком робила
ремонтні роботи, вносила кошти, так як
зазначені пояснення не
підтверджуються будь-якими доказами з
боку свідка.

Суд не може погодитися з свідченням
свідка ОСОБА_4, яка пояснила суду, що
сторони разом купували кімнати у
домоволодінні, так як вона не
підтвердила свої свідчення будь-якими
доказами.

На підставі висловленого, суд
приходить до висновку, що 17/100 частин
домоволодіння, які знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1 не може бути визнано
спільним майном подружжя, так як з
матеріалів справи вибачається, що
відповідач є володіл та користувався
спірним майном з 1997 р., тобто до
укладення шлюбу з позивачем.

Суд також вважає за необхідне
відмовити позивачеві у задоволені
позовних вимог щодо припинення права
власності ОСОБА_2 на частку в спільному
майні в розмірі 17/200 частин
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, так
як не має жодних підстав у задоволені
зазначених позовних вимог, оскільки
спірне майно не є спільною сумісною
власністю подружжя, тому не має жодних
підстав для його поділу, так як
позивачем на розгляд суду не було
надано жодного доказів у порядку ст. 15,
ст.ст. 57-60 ЦПК України, у чому полягає її
порушене право з боку відповідача,
щодо захисту її порушених, не визнаних
або оспорюваних прав з його боку.

На підставі висловленого, суд також
вважає за необхідне відмовити
позивачеві у задоволені позовних вимог
щодо визнання за позивачем права
власності на 17/200 частин домоволодіння
за адресою: АДРЕСА_1, так як вважає їх
необгрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених цим
Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. 88 ЦПК
України судові витрати, понесені
сторонами, стягненню не підлягають.

Суд вважає за необхідне відмовити
ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог до
ОСОБА_2 про визнання майна спільною
сумісною власністю та поділ спільного
майна подружжя, так як вони являються
безпідставними та не підтверджені
будь-якими доказами з боку ОСОБА_1 та
матеріалами цивільної справи, які б
підтвердили зазначені факти та
висловлене не було доведено у судовому
засіданні.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 74, 209, 21-215 ЦПК
України, ст. ст. 368 ЦК України, ст.ст. 60, 68,
70, 71 Сімейного кодексу України, п.п. 23, 24
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання майна спільною сумісною
власністю та поділ спільного майна
подружжя - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через
Малиновський районний суд м. Одеси
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя
О.Д. Коблова