АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 9392 /2014
1-ій інстанції - Мазур І.В.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Усика Г.І., Соколової В.В.

при секретарі Меєчко Д.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві
цивільну справу за поданням головного
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у місті Києві М.М. Максимів про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_3, заінтересована
особа - стягувач за виконавчим
провадженням ОСОБА_4;

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Святошинського
районного суду м.Києва від 10 червня 2014
року

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Святошинського районного суду
м.Києва від 10.06.2014 року подання
державного виконавця ВДВС
Святошинського РУЮ у м. Києві М.М.
Максимів про тимчасове обмеження
боржника за виконавчим провадженням -
ОСОБА_3 у праві виїзду за межу України
задоволено. Встановлено тимчасове
обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі
України до моменту фактичного
виконання ним зобов'язань згідно
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
26.03.2013р. та виданого судом виконавчого
листа № 369/1989/13ц (н.п. № 2/369/1462/13).
Виконання ухвали суду покладено на
ВДВС Святошинського РУЮ у м.Києві та
Державну прикордонну службу України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати ухвалу суду та постановити
нову ухвалу про відмову в задоволенні
подання. Посилається на незаконність
постановленої ухвали, неповне
з'ясування обставин справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт зазначає, що державний
виконавець ВДВС Святошинського РУЮ у
м.Києві зобов'язаний був надати суду
докази того, що він умисно ухиляється
від виконання покладених на нього
зобов'язань, чого зроблено не було. Крім
того, ОСОБА_3 зазначає, що він не
ухиляється від виконання рішення суду,
а просто не має матеріальної
можливості виплатити ОСОБА_4 59 505 грн.,
стягнутих з нього на її користь
рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
26.03.2013р.

Головний державний виконавець
Відділу ДВС Святошинського РУЮ у
м.Києві Максимів М.М., боржник ОСОБА_3 в
судове засідання не з'явились, про час
та місце судового засідання
повідомлені належним чином про що
свідчать їх розписки.

Колегія суддів розцінила причини
неявки вказаних осіб в судове
засідання як неповажні, дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за їх відсутності, у
відповідності до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК
України та розглянула справу у
відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК
України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої

інстанції, апеляційний суд відхиляє
скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо
судом першої інстанції постановлено
ухвалу з додержанням вимог закону.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість постановленої ухвали
в цій частині колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, до
суду звернувся з поданням головний
державного виконавця ВДВС
Святошинського РУЮ у м. Києві М.М.
Максимів з поданням про тимчасове
обмеження боржника за виконавчим
провадженнямОСОБА_3 у праві виїзду за
межі України. В обґрунтування подання
посилався на те, що на виконанні у ВДВС
Святошинського РУЮ м. Києва перебуває
виконавче провадження № 39148783 по
виконанню виконавчого листа № 369/1989/13-ц
від 25.07.2013р. Києво-Святошинського
районного суду Київської області про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
боргу в сумі 59 505 грн. Боржникові був
наданий семиденний строк для
добровільного виконання рішення суду,
однак рішення суду не виконано.
Державний виконавець вважає, що
боржник ухиляється від виконання
рішення суду, тому просив подання
задовольнити.

Судом встановлено, що рішенням
Києво-Святошинського районного суду м.
Києва Київської області від 26.03.2013р.
стягнуто з суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
грошові кошти в загальній сумі 59 505 грн.

25.07.2013 року зазначеним судом було
видано виконавчий лист про стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 вказаної вище
грошової суми.

02.08.2013р. постановою державного
виконавця відкрито виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа № 369/1989/13ц.

Рішення суду не виконано, в матеріалах
виконавчого провадження відсутні
документи, які підтверджують сплату
боргу боржником.

В матеріалах справи знаходиться
підтвердження того, що боржник ОСОБА_3
ознайомлений з виконавчим
провадженням через свого
представника.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України до виконання зобов'язань за
рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконання
судових рішень та рішень органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до Закону України «Про
порядок виїзду з України та в'їзд в
Україну громадян України», зазначено,
що наявність в особи невиконаних
зобов'язань, покладених на неї судовим
рішенням, є підставою для обмеження її
у праві виїзду за межі України, причому
питання щодо такого обмеження
вирішується судом.

Громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадку, якщо на цього громадянина
подано цивільний позов до суду - до
закінчення провадження у справі, а
також, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, - до виконання
зобов'язань.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України вживається судом як
тимчасове обмеження права, передбачене
ст. 377-1 ЦПК України.

Суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку про те, що
боржник ОСОБА_3 ухиляється від
виконання рішення суду, а тому подання
підлягає задоволенню. Так, виконавче
провадження було відкрито 02.08.2013 року,
про що відомо боржнику. За весь цей час
боржником не було сплачено стягувачу
жодної копійки. Державний виконавець,
з метою виконання

рішення суду, вчиняв певні дії (у
відповідності до Закону України «Про
виконавче

провадження»).

З метою виявлення майна та доходів
божника направив відповідні запити та
отримав відповіді, виносив постанови
про примусовий привід боржника, про
арешт майна боржника, виходив за місцем
його проживання, але будь у якій
частині боржник рішення суду не
виконав. Зазначені обставини свідчать
про те, що боржник ухиляється від
виконання рішення суду.

А крім того, якщо боржник дійсно
перебуває у скрутному матеріальному
стані (як він стверджує у апеляційній
скарзі), то відповідно, цей стан не
дасть йому можливості виїжджати за
межі України. Тобто, якщо у божника
відсутні кошти сплатити
заборгованість ОСОБА_4 за рішенням
суду, відповідно, у нього відсутні
кошти і для поїздки за межі України. За
таких обставин, обмеженням у праві
виїзду за межі України не порушуються
права та інтереси ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги не
спростовують наведених вище висновків.

Отже, твердження апелянта про
незаконність постановленої ухвали,
порушення судом норм процесуального
права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Подання було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для його
правильного вирішення та належних
письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що ухвала
суду першої інстанції постановлена з
додержанням вимог закону.

Підстав для її скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 312,
313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у
х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду
м.Києва від 10 червня 2014 року залишити
без

змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: