Справа № 473/2241/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2014 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області в складі: головуючої судді -
Лузан Л.В., при секретарі судового
засідання - Прутян І.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3,

представника відповідачки - ОСОБА_4,

представника третьої особи без
самостійних вимог - Тичинської Ж.П.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Вознесенськ
Миколаївської області цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
малолітньої дитини: ОСОБА_6, третя
особа, яка не заявляє самостійні вимоги
щодо предмета спору: орган опіки та
піклування Вознесенської міської ради
Миколаївської області, про визнання
осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

22.05.2014 року позивач звернувся до
суду з вищевказаним позовом, в якому
просив визнати ОСОБА_3, а також
малолітню дитину: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що позивач є власником
будинку АДРЕСА_1, зареєстрований та
проживає за цією адресою.

В квартирі зареєстрована й
відповідачка по справі, з якою ОСОБА_1
проживав однією сім'єю без реєстрації
шлюбу, а також малолітня дитина.

Також позивач вказував на те, що
ОСОБА_3 разом з дитиною за місцем
реєстрації з 2011 року без поважних
причин не проживає, витрати по
утриманню житла не несе, особистих
речей цих осіб в будинку немає та
остання не бажає в добровільному
порядку знятися з реєстрації.

В зв'язку з цим ОСОБА_1 на підставі
норм ст. 405 ЦК України просив визнати
ОСОБА_3 разом з малолітньою
дитиною такими, що втратили право
користування належним йому будинком.

В судовому засіданні позивач, його
представник позовні вимоги підтримали
в повному обсязі, надали пояснення,
аналогічні викладеним у позові.

Відповідачка, її представник у
судовому засіданні позовні вимоги
ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_3 такою,
що втратила право користування
належним позивачу жилим будинком,
визнали. Проте заперечували проти
позбавлення права користування житлом
ОСОБА_6, посилаючись на порушення прав
малолітньої дитини.

Представник третьої особи без
самостійних вимог у судовому засіданні
просив відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі,
вважаючи, що таке рішення буде
відповідати інтересам малолітньої
дитини.

Дослідивши матеріали справи в
межах заявлених позовних вимог та на
підставі наявних у ній доказів, судом
встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Зокрема, в судовому засіданні
встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
власником будинку АДРЕСА_1,
зареєстрований та проживає за цією
адресою.

В зазначеному будинку в якості
члена його сім'ї з 21.07.2007 року
зареєстрована й відповідачка по
справі, з якою ОСОБА_1 до 2011 року
проживав однією сім'єю без реєстрації
шлюбу. Також за даною адресою
зареєстрований малолітній ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (на підставі заяви
позивача про визнання батьківства від
09.07.2014 року внесені відповідні зміни до
актового запису про народження дитини
№ 15 від 10.01.2007 року).

Проте з довідки голови вуличного
комітету № 34 від 20.05.2014 року вбачається
те, що відповідачка за місцем
реєстрації з 2011 року не проживає,
витрати по утриманню нерухомого майна
не несе, особистих речей цієї особи в
будинку немає.

Обумовлені обставини повністю
визнані відповідачкою в судовому
засіданні.

Відповідно до ст. 156 ЖК України
члени сім'ї власника жилого
будинку (квартири), які проживають
разом з ним у будинку (квартирі), що
йому належить, користуються
жилим приміщенням нарівні з
власником будинку (квартири), якщо
при їх вселенні не було іншої угоди
про порядок користування цим
приміщенням.

Члени сім'ї власника будинку
(квартири) зобов'язані дбайливо
ставитися до жилого будинку
(квартири). Повнолітні члени
сім'ї власника зобов'язані брати участь
у витратах по утриманню будинку
(квартири) і придомової території та
проведенню ремонту. Спори між
власником та членами його сім'ї про
розмір участі в витратах
вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника
будинку (квартири) належать особи,
зазначені в ч.2 ст. 64 цього
Кодексу (дружина, діти, батьки
власника, інші особи, якщо вони
постійно проживають з власником і
ведуть з ним спільне господарство).
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне
користування жилим приміщенням
до цих відносин застосовуються
правила, встановлені ст. 162 цього
Кодексу.

Підстави та порядок визнання
колишнього члена сім'ї власника житла
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням визначені
нормами Цивільного кодексу України,
які регулюють правовідносини
припинення сервітуту.

Так, ст. 405 ЦК України передбачено,
що члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право
на користування цим житлом відповідно
до закону. Житлове приміщення, яке
вони мають право займати,
визначається його власником.

Член сім'ї власника житла (в тому
числі колишній) втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

За такого, враховуючи встановлені
обставини, зокрема невикористання без
поважних причин ОСОБА_3 свого права на
користування належним позивачу житлом
понад один рік, відсутність між
сторонами іншої домовленості щодо
використання відповідачкою сервітуту,
суд вважає позовні вимоги в частині
визнання ОСОБА_3 такою, що втратила
право користування жилим приміщенням,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Проте, малолітній ОСОБА_6, не може
бути визнаний таким, що втратив право
користування житлом.

Так, відповідно до ст. ст. 141,160 СК
України місце проживання дитини, яка
не досягла десяти років,
визначається за згодою батьків, які
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини. Якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди
щодо нього, обумовлений спір
вирішується судом.

Разом з тим, за змістом п. 3 ч.
3 ст. 71 та ст. 163 ЖК України у період
перебування дитини на вихованні у
родичів, опікуна або піклувальника
за нею зберігається право користування
житлом, де вона зареєстрована.

В силу ст.88 ЦПК України з
відповідачки на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір у
розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 209,
212 - 215, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою,
що втратила право користування
будинком АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_3, яка діє в інтересах
малолітньої дитини: ОСОБА_6, про
визнання малолітнього ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право
користування будинком АДРЕСА_1 -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 (
двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Л.В.Лузан