Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/2243/13-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року Київський
районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Лукомській А.В.,

розглянувши подання державного
виконавця Київського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції Куліш Р.М. про тимчасове
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за
межі України,-

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець Київського
відділу державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції Куліш Г.М. звернувся до суду з
поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України боржника
ОСОБА_2.

Вказував, що на примусовому виконанні у
відділі знаходиться виконавче
провадження з примусового виконання
рішень Київського районного суду м.
Полтави про стягнення з ОСОБА_2
заборгованості на загальну суму 274016,67
грн.

Зазначав, що боржник ОСОБА_2 протягом
тривалого часу ухиляється від
виконання рішення, не реагує на виклики
та повідомлення державного виконавця.

Просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_2 у
праві виїзду за межі України.

Суд, розглянувши матеріали подання,
приходить до наступних висновків.

Статтею 377-1 ЦПК України передбачено, що
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Як вбачається з наданих до суду
матеріалів, в провадженні державного
виконавця Київського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції знаходиться зведене
виконавче провадження № 42682653 про
стягнення з ОСОБА_2 коштів на користь
ОСОБА_4 та на користь держави коштів в
розмірі 274016,67 грн.

В межах виконавчого провадження
державним виконавцем вживалися заходи
як щодо добровільного виконання
рішення боржником, так і заходи
примусового виконання. Зокрема,
вживалися заходи щодо можливого
виявлення майна, належного боржника, на
яке можливе звернути стягнення.

Незважаючи на вжиті державним
виконавцем заходи, боржник ОСОБА_2 на
виклики державного виконавця не
реагує, судові рішення залишаються не
виконаними впродовж тривалого часу.

Згідно п. 18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язання за рішенням.

Статтею 6 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України» передбачено, що
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон якщо він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), - до виконання зобов'язань.

Пунктом 2 цієї ж статті передбачено
як підставу для тимчасового обмеження
у праві виїзду за кордон наявність
невиконаних зобов'язань, але лише до
моменту виконання зобов'язань, або
забезпечення заставою, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України.

При цьому, під поняттям «ухилення від
виконання зобов'язань, покладених на
боржника рішенням» слід розуміти
будь-які свідомі діяння (дії або
бездіяльність) боржника спрямовані на
невиконання відповідного обов'язку у
виконавчому провадженні, коли виконати
цей обов'язок у нього є всі реальні
можливості і цьому не заважають
будь-які незалежні від нього об'єктивні
обставини.

У зв'язку із цим, про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків у виконавчому
провадженні, може свідчити невиконання
ним своїх обов'язків, передбачених
частиною 6 статті 12 Закону України «Про
виконавче провадження», зокрема,
утримання від вчинення дій, які
унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; надання у строк,
встановлений державним виконавцем,
достовірних відомостей про свої доходи
та майно, у тому числі про майно, яким
він володіє спільно з іншими особами,
про рахунки у банках чи інших
фінансових установах; своєчасна явка
за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

Так, із наданих до суду матеріалів
вбачається, що ОСОБА_2, достовірно
знаючи про наявність у неї зобов'язань,
покладених судовими рішеннями,
свідомо ухиляється від їх виконання.

Як вбачається з досліджених матеріалів
виконавчого провадження, боржник в
добровільному порядку рішення не
виконала, вживаються заходи щодо
звернення стягнення на майно боржника.

За нормами Конституції України судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

Згідно з нормами ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом.

Європейський суд з прав людини
наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує
кожному право порушити в суді чи
відповідному органі будь-який позов,
який стосується його цивільних прав та
обов'язків; таким чином, пункт
передбачає "право на суд", одним з
аспектів якого є право доступу до суду,
тобто право порушувати в судах позов
для вирішення цивільного спору. Однак
це право було б ілюзорним, якби
національна правова система Високої
Договірної Сторони дозволяла, щоб
остаточне, обов'язкове для виконання
судове рішення залишалося невиконаним,
на шкоду будь-якій стороні. Важко
уявити собі ситуацію, якби пункт 1
статті 6 докладно описував процедурні
гарантії, які надано сторонам у спорі, -
справедливість, відкритість і
оперативність проваджень, - і не
передбачав би гарантій виконання
судових рішень; тлумачення статті 6 як
положення, що лише гарантує право на
звернення до суду та проведення
судового розгляду, могло б призвести до
ситуації, несумісної з принципом
верховенства права, який Високі
Договірні Сторони зобов'язалися
поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже,
виконання судового рішення має
розглядатися як невід'ємна частина
"судового процесу" для цілей статті 6
(див. "Горнсбі проти Греції", Reports of Judgments
and Decisions, 1997-II, с. 510, п. 40).

В даному випадку наявне навмисне
ухилення ОСОБА_2 від виконань рішення
суду, яке дає підстави для
застосування заходів по тимчасовому
обмеженню у виїзді ОСОБА_2 за межі
України, тому суд приходить до
висновку, що подання підлягає
задоволенню.

Тому необхідно тимчасово обмежити
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України
до виконання зобов'язань з виконання
рішень судів.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Подання задовольнити.

Тимчасово обмежити ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
мешканця АДРЕСА_1, у праві виїзду за
межі України до виконання зобов'язань з
виконання рішень Київського районного
суду м. Полтави про стягнення коштів з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, на користь
держави в загальному розмірі 274016 грн. 67
коп. (зведене виконавче провадження №
42682653).

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі в 5-денний термін
апеляційної скарги.

Головуючий
Н.Л.Яковенко

22.07.2014