Справа № 203/4158/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2014 року
Кіровський районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Маймур Ф.Ф.

при секретарі: Величко О.М.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника третьої особи -
Кушнерова З.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа - Управління -
служба у справах дітей Кіровської
районної у м. Дніпропетровську ради про
надання дозволу на виготовлення
дитячого проїзного документу та на
тимчасовий виїзд дитини за кордон без
згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

23 червня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3,
третя особа - Управління - служба у
справах дітей Кіровської районної у м.
Дніпропетровську ради про надання
дозволу на виготовлення дитячого
проїзного документу та на тимчасовий
виїзд дитини за кордон без згоди
батька(а.с. 3-5)

Позивач у позовній заяві та у судовому
засіданні в обґрунтування позовних
вимог, разом з представником,
посилалась на те, що між нею та
відповідачем були припинені шлюбні
стосунки на підставі рішення суду від
12.03.2012 року, але від шлюбу вони мають
доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
проживає разом із позивачем та
знаходиться на її утриманні. Позивач
займається створенням всебічних
сприятливих умов для зростання та
розвитку дитини, відповідач про
оздоровлення доньки та її всебічний
розвиток не піклується, матеріально не
забезпечує, окрім того, відмовляється
надати позивачу в передбаченому
законом порядку дозвіл на виїзд
малолітньої дитини за кордон для
відпочинку та оздоровлення. Крім того,
позивач має стосунки з громадянином
Російської Федерації до якого позивач
має намір регулярно виїжджати для
підтримання сімейних стосунків. Також,
позивач зазначила, що виїзд дитини за
кордон сприятиме розширенню
світогляду дитини та добре позначиться
на її духовному та інтелектуальному
розвитку як особистості. Враховуючи
вищевикладене, зважаючи на
необхідність періодичних виїздів
дитини за кордон, безпідставне
небажання батька дитини надати згоду
на виїзд дитини за кордон, позивач
звернулась до суду та просила суд
надати їй або її представнику дозвіл на
оформлення документів для тимчасового
виїзду або супроводу неповнолітньої
ОСОБА_5 за межі України до досягнення
нею шістнадцятирічного віку без
дозволу батька, а також надати дозвіл
на виїзд дитини за межі України у
супроводі матері, або інших осіб
уповноважених нею за нотаріально
посвідченою згодою, до досягнення нею
шістнадцятирічного віку без згоди
батька(а.с.3-5)

У судовому засіданні позивач та її
представник заявлені вимоги
підтримали та наполягали на їх
задоволенні.

Представник Служби у справах дітей
Кіровської районної у м.
Дніпропетровську ради у судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечувала, зазначивши, що позивач
зверталась до них з заявою щодо надання
дозволу на виїзд ОСОБА_5 у період з
теперішнього часу до досягнення
дитиною шістнадцятирічного віку до
Російської Федерації без обмеження
часу та з 27.10.2014 року по 09.11.2014 року до
Єгипту, з 29.12.2014 року по 11.01.2015 року до
Польші та Болгарії, з 09.03.2015 року по
23.03.2015 року до Об'єднаних Арабських
Еміратів, з 29.05.2015 року по 01.08.2015 року до
Республіки Крим без згоди та супроводу
батька, та Управлінням - службою у
справах дітей вирішено розглянути
питання лише, щодо надання дозволу у
виїзді дитини на конкретний строк до
Польші та Болгарії та Об'єднаних
Арабських Еміратів, оскільки вимога
щодо виїзду позивача з дитиною до
Російської Федерації порушує права
батька, тому просила суд відмовити у
задоволенні позову.

Відповідач у судовому засіданні
заперечував проти позову та просив
відмовити у його задоволенні, оскільки
він не чинить перешкоди щодо виїзду
дитини за кордон, але у визначений
термін та у визначені місця, та в будь
який час надасть нотаріально
оформлений дозвіл на виїзд після
звернення позивача до нього з таким
проханням, при повністю заперечує
проти виїзду дитини до Російської
Федерації, оскільки позивач має намір
укласти шлюб з громадянином Росії та
переїхати до нього на постійне місце
проживання, що унеможливить його
спілкування з дитиною, порушить його
права як батька, він не зможе
виконувати свої батьківські обов'язки,
захистити дитину в разі необхідності
та може зовсім втратити дитину.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали даної цивільної
справи, суд приходить до наступного
висновку з таких підстав.

Встановлено, що 21.04.2007 року позивач з
відповідачем уклали шлюб, від якого у
сторін з'явилась донька - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, однак рішенням
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 12.03.2012 року шлюб
між сторонами було розірвано, що
підтверджується поясненнями сторін,
копією свідоцтва про народження та
копією свідоцтва про шлюб, наявними в
матеріалах справи. (а.с. 10-11)

У судовому засіданні встановлено, що з
моменту розірвання шлюбу дитина
проживає з позивачем за адресою:
АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні,
що підтверджується копією довідки №
10643 від 12.06.2014 року, акту від 16.06.2014 року
та поясненнями сторін у судовому
засіданні(а.с.12-13)

Також, судом було встановлено, що 06.08.2014
року комісія з питань захисту прав
дитини Управління - служба у справах
дітей Кіровської районної у м.
Дніпропетровську ради за результатами
розгляду заяви ОСОБА_1 про доцільність
надання дозволу на тимчасовий виїзд
малолітньої дитини за кордон без згоди
батька було вирішено рекомендувати
матерії уточнити заяву та конкретно
визначити до якої країни, на який
період та з якою метою буде виїжджати
дитина за кордон, по кожній країні
окремо та обґрунтувати свою заяву, що
підтверджується випискою з
протоколу(а.с.44-45)

Встановлено, що 05.11.2014 року на засіданні
комісії з питань захисту прав дитини
Управління - служба у справах дітей
Кіровської районної у м.
Дніпропетровську ради за результатами
розгляду заяви ОСОБА_1 про доцільність
надання дозволу на тимчасовий виїзд
малолітньої дитини за кордон без згоди
батька, було вирішено рекомендувати
виконкому Кіровської районної у м.
Дніпропетровську ради прийняти
рішення та надати до суду письмовий
висновок про доцільність надання
дозволу на виїзд малолітньої ОСОБА_5
лише у період з 29.12.2014 року по 11.01.2015 року
до Польщі та Болгарії, з 09.03.2015 року по
23.03.2015 року до Об'єднаних Арабських
Еміратів, з 29.05.2015 року по 01.08.2015 року, що
підтверджується випискою з
протоколу(а.с.67)

Правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані нормами
Конституції України, Декларації прав
дитини, Конвенції про контакт з дітьми,
Сімейного кодексу України, Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»,
Правилами оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затвердженими Постановою Кабінету
Міністрів України від 31.03.1995 року № 231,
Правилами перетинання державного
кордону громадянами України,
затвердженими Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 року № 57.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають
рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України
батьки зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 155 Сімейного
Кодексу здійснення батьками своїх прав
та виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Відповідно до принципу 2 Декларації
прав дитини від 20.11.1959 року дитині
законом та іншими засобами повинен
бути забезпечений спеціальний захист
та надані можливості та сприятливі
умови, що дозволяли би їй розвиватися
фізично, інтелектуально, духовно та у
соціальному відношенні здоровим та
нормальним шляхом та в умовах свободи
та гідності.

При цьому згідно ст.. 4 Конвенції про
контакт з дітьми, яка була ратифікована
Верховною Радою України 20 вересня 2006
року та набула чинності для України 1
квітня 2007 року дитина та її батьки
мають право встановлювати й
підтримувати регулярний контакт один з
одним. Такий контакт може бути
обмежений або заборонений лише тоді,
коли це необхідно в найвищих інтересах
дитини. Якщо підтримання
неконтрольованого контакту з одним з
батьків не відповідає найвищим
інтересам дитини, то розглядається
можливість контрольованого
особистого контакту чи іншої форми
контакту з одним з таких батьків.

Статтею 7 Конвенції передбачено, що під
час вирішення спорів стосовно контакту
судові органи вживають усіх належних
заходів для: забезпечення
поінформованості кожного з батьків
про важливість для їхньої дитини та їх
обох установлення та підтримання
регулярного контакту з їхньою дитиною;
заохочення батьків та інших осіб, які
мають сімейні зв'язки з дитиною, до
досягнення мирових угод стосовно
контакту, зокрема шляхом використання
сімейного посередництва та інших
процедур для вирішення спорів;
забезпечення перед прийняттям рішення
наявності достатньої інформації,
зокрема від носіїв батьківської
відповідальності, для прийняття
рішення в найвищих інтересах дитини, і,
коли необхідно, одержання додаткової
інформації від інших відповідних
органів чи осіб.

Згідно ст. 9 Конституції України чинні
міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

У відповідності з абзацами 1, 2 частини 2
статті 4 Закону України від 21.01.1994 р. №
3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»
оформлення проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

В силу п. 17 Правил оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 31.03.1995
року № 231, відомості про дітей, які
їдуть за кордон разом з батьками
(законними представниками), вписуються
в паспорти батьків чи одного з батьків
(законних представників) на підставі
заяви громадянина, у чий паспорт
вписуються діти. У разі потреби
самостійного виїзду дитини, яка
постійно проживає в Україні, за кордон
оформляється проїзний документ, а у
випадках, передбачених пунктом 4 цих
Правил, - паспорт.

Згідно п. 18 зазначених Правил,
оформлення паспорта/проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі, коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, - того
з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчено
нотаріально. За наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду.

В силу ст.. 313 ЦК України та п. 22 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.01.1995 року № 57 виїзд за межі
України громадян, які не досягли
16-річного віку, у супроводі одного з
батьків або у супроводі осіб, які
уповноважені одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі, якщо другий
з батьків не перебуває у пункті
пропуску через державний кордон; без
нотаріально посвідченої згоди другого
з батьків у випадках, визначених цими
Правилами, або у разі пред'явлення
оригіналів документів або їх
нотаріально посвідчених копій,
зокрема, рішення суду про надання
дозволу на виїзд за межі України
громадянина, який не досяг 16-річного
віку, без згоди та супроводу другого з
батьків.

Відповідно до пункту 4 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі,
якщо другий з батьків відсутній у
пункті пропуску; без нотаріально
посвідченої згоди другого з батьків - у
разі пред'явлення документів або їх
нотаріально засвідчених копій,
зокрема, рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд при розгляді справи критично
оцінює посилання позивача на той факт,
що відповідач не піклується про
оздоровлення доньки та її всебічний
розвиток, матеріально не забезпечує,
оскільки як встановлено у судовому
засіданні батько виконує свої
батьківські обов'язки на стільки на
скільки є можливим, не відмовляється
матеріально приймати участь в
утриманні дитини, але позивач не
ставить даних вимог, що також
підтверджується тим, що позивач не
зверталась до суду з питанням про
стягнення аліментів з ОСОБА_3

При цьому також, суд вважає
безпідставним твердження позивача про
те, що відповідач відмовляється надати
позивачу в передбаченому законом
порядку дозвіл на виїзд малолітньої
дитини за кордон для відпочинку та
оздоровлення, оскільки це
спростовується поясненнями самої
ОСОБА_1, згідно яких відповідач раніше
надавав дозвіл, а також відсутністю
доказів того, що позивач взагалі
зверталась до відповідача з проханням
надати дозвіл на тимчасовий виїзд
малолітньої дитини за кордон у
супроводі матері, при цьому визначивши
конкретно до якої країни, на який
період та з якою метою буде виїжджати
дитина за кордон, по кожній країні
окремо.

Також, суд вважає не суттєвим для
вирішення справи висновок Управління -
служба у справах дітей Кіровської
районної у м. Дніпропетровську ради
який має бути виготовлений за
результатами засідання комісії з
питань захисту прав дитини від 05.11.2014
року, оскільки позовні вимоги позивача
набагато ширші та стосуються надання
права на тимчасовий виїзд малолітньої
дитини за межі України без згоди батька
до шістнадцяти років, а не до
конкретної країни на конкретний
період.

Суд також, зважає на пояснення позивача
у судовому засіданні про те, що дійсно
на меті вона має намір виїхати до м.
Сиктивкар Республіки Комі Російської
Федерації для підтримання сімейних
стосунків з громадянином Російської
Федерації ОСОБА_8 (а.с.14-18) та дані
обставини є дійсною підставою позову,
при цьому вона має намір в подальшому
узгодити з відповідачем питання щодо
порядку спілкування дитини з ним, при
цьому позивач не надає суду жодних
доказів щодо того де буде проживати
дитина, в яких умовах, в якій школі буде
навчатися, як і працевлаштування самої
позивачки на новому місці.

Враховуючи вищезазначене, оцінюючи
дослідженні у судовому засіданні
докази у їх сукупності, щодо вимог
позивача до відповідача, суд виходить з
того, що дитина має право спілкуватися
з батьками, іншими особами, з якими
існують сімейні зв'язки або навіть
психологічні та духовні, на час
звернення позивача до суду дівчинка
має постійне місце проживання в
Україні, у неї виникли звички та
прив'язаність саме до цих умов, в школі
вона має друзів, з якими навчається,
позивачка не довела в суді, що її
прагнення виїхати за межі України на
постійне проживання чи тимчасово
обґрунтовані саме інтересами дитини,
при цьому відсутні гарантії того, що у
випадку транскордонного переміщення
дитини вона повернеться до України та
той із батьків, який проживає окремо
зможе встановлювати контакт з дитиною
на регулярній основі, у судовому
засіданні були встановлені фактичні
обставини, які свідчать про те що,
батько приймає участь у вихованні
дитини, не перешкоджає виїзду дитини до
країн Європи, але має ґрунтовні
підстави вважати, що виїзд дитини до
Російської Федерації порушить його
права та права дитини, тому суд
виходячи із пріоритетності інтересів
малолітньої дитини ОСОБА_5 приходить до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 9 Конституції України, ст..
4, 7 Конвенції про контакт з дітьми, п. 2
Декларації прав дитини, ст. 150 Сімейного
кодексу України, ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України», п.п.
17, 18 Правил оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 31.03.1995
року № 231, п. 22 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 27.01.1995
року № 57, ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 226 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_3,
третя особа - Управління - служба у
справах дітей Кіровської районної у м.
Дніпропетровську ради про надання
дозволу на виготовлення дитячого
проїзного документу та на тимчасовий
виїзд дитини за кордон без згоди батька
- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Ф.Ф. Маймур