Ухвала

іменем україни

25 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 05 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3, мотивуючи свої
вимоги тим, що 30 жовтня 2005 року між
сторонами укладено договір б/н, згідно
з умовами якого відповідач отримав
кредит у розмірі 10 000 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою процентів
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Строк дії кредитного
ліміту відповідає строку дії картки.
Відповідач свої зобов'язання за
договором належним чином не виконав, у
зв'язку з чим станом на 31 січня 2013 року
утворилася заборгованість у сумі 33 118
грн 34 коп., з якої: 9 353 грн 90 коп. -
заборгованість за кредитом, 21 711 грн 19
коп. - заборгованість за процентами за
користування кредитом, 2 053 грн 25 коп. -
штрафи, яку позивач просив стягнути на
свою користь з ОСОБА_3

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 15 травня 2013 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
б/н від 30 жовтня 2005 року у розмірі 33 118
грн 34 коп., яка складається із:
заборгованості за кредитом - 9 353 грн 90
коп., заборгованості за процентами за
користування кредитом - 21 711 грн 19 коп.,
штрафу (фіксована частина) - 500 грн,
штрафу (процентна складова) - 1 553 грн
25 коп. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 05 грудня
2013 року рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 15 травня 2013 року скасовано.
Ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення апеляційного суду, мотивуючи
свої вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, і залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані(пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване судове рішення указаним
вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2005 року
між ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» укладено договір б/н,
згідно умов якого позивач надав
відповідачу кредит у сумі 10 000 грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом, на строк, що відповідає
строку дії картки.

У заяві позичальника на отримання
кредиту від 30 жовтня 2005 року, яка
завізована підписом ОСОБА_3, зазначено,
що він ознайомлений і згодний із
Умовами та Правилами надання
банківських послуг (далі - Умови), а
також із Тарифами банку; погодився із
тим, що заява разом із Умовами,
Правилами та Тарифами складає між ним
та банком договір про надання
банківських послуг (а. с. 10).

ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх
зобов'язань за кредитним договором,
внаслідок чого станом на 31 січня 2013
року утворилася заборгованість у
розмірі 33 118 грн 34 коп., з яких:
заборгованість за кредитом - 9 353 грн 90
коп., заборгованість за процентами за
користування кредитом - 21 711 грн 19 коп.,
штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф
(процентна складова) - 1 553 грн 25 коп..

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що доказів
про припинення дії договору про
надання банківських послуг відповідно
до п. 9.12 Умов не було надано, тому строк
виконання зобов'язання за цим
договором автоматично пролонговано.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, апеляційний суд вважав, що банк
пропустив строк позовної давності,
визначений статтею 257 ЦК України,
оскільки у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Проте погодитися з таким висновком
апеляційного суду не можна з огляду на
таке.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 9.12 розділу І Умов встановлено,
що кредитний договір від 30 жовтня 2005
року діє упродовж 12 місяців з моменту
підписання. Також передбачено
автоматичне пролонгування дії
договору на такий самий строк у разі,
якщо жодна із сторін не проінформує
іншу сторону про припинення договору
(а. с. 12).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність. Зокрема ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261
ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Порядок погашення боргового
зобов'язання передбачено п. 5 розділу ІІ
Умов, у якому зазначено, що строк і
порядок погашення за кредитом
(кредитний ліміт, кредитна лінія) за
платіжними картками із встановленим
мінімальним обов'язковим платежем
наведений у Пам'ятці клієнта, яка є
невід'ємною частиною договору. Вказано,
що платіж включає плату за
користування кредитом, передбачену
Тарифами, і частину заборгованості за
кредитом (п. 5.3) (а.с. 16).

За платіжними картками без
встановлення мінімального
обов'язкового платежу строк погашення
за кредитом наведено у п. 5.4 розділу ІІ
Умов, за яким строк погашення процентів
за кредитом - щомісячно за попередній
місяць, а строк погашення кредиту в
повному обсязі - не пізніше останнього
дня місяця, вказаного на платіжній
картці (в полі Month).

Зважаючи на відсутність у матеріалах
справи Пам'ятки клієнта й Тарифів
банку, які є невід'ємними частинами
кредитного договору та визначають його
умови, обставини щодо порядку
погашення кредиту - строк, розмір та
складові щомісячного зобов'язання
ОСОБА_5 судом не встановлені.

Умовами п. п. 3.1.1, 3.1.3 розділу ІІ Умов
строк дії картки зазначений на
лицьовій стороні картки (місяць і рік).
Карта дійсна до останнього
календарного дня указаного місяця. За
закінченням строку дії відповідна
картка продовжується банком на новий
строк, якщо раніше (до початку місяця
закінчення строку дії) не надійшло
письмової заяви держателя про закриття
картрахунку, а також за умови наявності
грошових коштів на картрахунку для
оплати послуг із виконання
розрахункових операцій за
картрахунком (в передостанній день
місяця закінчення строку дії) і при
дотриманні інших умов продовження,
передбачених договором.

За висновками Верховного Суду України
про застосування ст. 257 ЦК України до
правовідносин, у яких використовуються
платіжні картки як спосіб
надання/отримання кредитних коштів,
викладеними у постанові від 19 березня
2014 року № 6-14цс14, за таким договором, що
визначає щомісячні платежі погашення
кредиту та кінцевий строк повного
погашення кредиту, перебіг позовної
давності щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту у
повному обсязі - зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
апеляційний суд не встановив строк дії
картки, виданої ОСОБА_5, не
перевірив, чи були на картковому
рахунку грошові кошти, за наявності
яких банк міг пролонгувати строк дії
картки, та чи було видано відповідачу
нову картку.

Крім того, не можна погодитися із
висновком апеляційного суду щодо
застосування до спірних правовідносин
положень п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів»,
відповідно до якого, якщо
кредитодавець у позасудовому порядку
або до судового провадження
звертається з вимогою про повернення
споживчого кредиту або погашення
іншого боргового зобов'язання
споживача, кредитодавець не може у
будь-який спосіб вимагати будь-якої
плати або винагороди від споживача за
таке звернення. При цьому кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Згідно із правовим висновком
Верховного Суду України, викладеним у
постанові від 20 листопада 2013 року
(справа № 6-126цс13) і який є обов'язковим
для застосування судами України,
відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК
України, п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
судове рішення не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, колегія суддів дійшла
висновку про те, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково, а
рішення суду апеляційної інстанції -
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції з підстав, передбачених ч. 3
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 05 грудня
2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:

В.І.
Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

І.К. Парінова