У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.

суддів: Амеліна В.І.,
Парінової І.К.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 6 листопада 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 17 січня 2014 року,

в с т а н о в и
л а:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з зазначеною заявою, мотивуючи
свої вимоги тим, що з лютого 2003 року
проживав однією сім'єю із ОСОБА_2 у
квартирі АДРЕСА_1, вів із нею спільне
господарство та доглядав її.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Просить
встановити факт проживання однією
сім'єю з ОСОБА_2 з лютого 2003 року по 2
жовтня 2008 року, в зв'язку з чим він буде
мати право на спадкування за законом у
четверту чергу після смерті останньої.

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 6 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 17 січня 2014 року, у задоволенні заяви
відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 6 листопада 2013 року та ухвали
апеляційного суду Львівської області
від 17 січня 2014 року, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
в межах касаційної скарги правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
дослідивши докази у справі, дав їм
належну оцінку і, з урахуванням вимог
ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов
правильного висновку про
необґрунтованість заяви, у зв'язку з її
недоведеністю.

Суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального права (ч. 1 ст. 337
ЦПК України); порушення норм
процесуального права, допущені судами
попередніх інстанцій, до неправильного
вирішення справи не призвели.

Доводи касаційної скарги та зміст
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій не дають підстав
для висновку, що судами при розгляді
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК
України є підставами для скасування
судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 6 листопада 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 17 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.О.Карпенко Судді:

В.І.Амелін І.К.Парінова