П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2014 року м. КиївСудова палата у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого Яреми А.Г.,
суддів:Григор'євої Л.І.,Охрімчук Л.І.,
Гуменюка В.І.,Патрюка М.В., Лященко
Н.П.,Романюка Я.М.-

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_8 до
Державного агентства автомобільних
доріг України, Служби автомобільних
доріг у Житомирській області, третя
особа - перший заступник голови
Державного агентства автомобільних
доріг України Мездрін Микола
Геннадійович, про поновлення на роботі
та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_8 звернувся до
суду із зазначеним позовом, в якому
просив визнати незаконним і скасувати
наказ першого заступника голови
Державного агентства автомобільних
доріг України Мездріна М.Г. від 2
квітня 2013 року № 43-ВК про його
звільнення згідно з пунктом другим
частини першої статті 40 КЗпП України з
посади начальника Служби
автомобільних доріг у Житомирській
області у зв'язку з невідповідністю
займаній посаді внаслідок
недостатньої кваліфікації, поновити
його на посаді начальника Служби
автомобільних доріг у Житомирській
області з 3 квітня 2013 року та стягнути
зі Служби автомобільних доріг у
Житомирській області на його користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу й витрати на правову допомогу.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 13 вересня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 5 грудня 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 січня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилено,
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 13 вересня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Житомирської
області від 5 грудня 2013 року залишено
без змін.

У заяві про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 січня 2014 року заявник
порушує питання про скасування
зазначеної ухвали з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції норм
матеріального права, а саме - пункту
другого частини першої статті 40 КЗпП
України.

В обґрунтування заяви ОСОБА_8 додав
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 березня
2013року, від 16 січня 2013 року та від 10
квітня 2013 року, в яких, на його думку
по-іншому застосовано зазначену
правову норму.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 травня 2014 року
справу допущено до провадження
Верховного Суду України в порядку
глави 3 розділу V Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК України).

Перевіривши матеріали справи та
наведені в заяві доводи, Судова палата
у цивільних справах Верховного Суду
України вважає, що заява не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України
Верховний Суд України переглядає
судові рішення у справі виключно з
підстав і в порядку, встановлених цим
Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої
статті 355 ЦПК України підставою для
подання заяви про перегляд судових
рішень у цивільних справах є
неоднакове застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

У справі, яка переглядається, судами
встановлено, що ОСОБА_8 на підставі
пункту другого частини першої статті 40
КЗпП України звільнено з посади
начальника Служби автомобільних доріг
у Житомирській області наказом першого
заступника Голови Державного
агентства автомобільних доріг
Мездріна М.Г. від 2 квітня 2013 року № 43-ВК
у зв'язку з невідповідністю займаній
посаді внаслідок недостатньої
кваліфікації за результатами
атестації на підставі рішення
атестаційної комісії Укравтодору від 2
квітня 2013 року № 4, за погодженням із
головою Житомирської обласної
державної адміністрації та у зв'язку з
відмовою позивача від переведення на
іншу посаду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції, з яким погодились
суди апеляційної та касаційної
інстанцій, дійшов висновку про
законність звільнення позивача на
підставі пункту другого частини першої
статті 40 КЗпП України у зв'язку з
доведеністю факту невідповідності
займаній посаді внаслідок
недостатньої кваліфікації,
установленої за результатами
атестації.

У той же самий час у наданих для
порівняння судових рішеннях у справах,
а саме ухвалах Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ:

- від 13 березня 2013 року (справа № 6-25478 св
12) суд виходив із того, що підставою для
поновлення працівника на роботі,
звільненого згідно з пунктом другим
частини першої статті 40 КЗпП України
без проведення атестації, стала
недоведеність фактів неналежного
виконання ним трудових обов'язків
унаслідок недостатньої кваліфікації
та порушення власником порядку
звільнення (частини друга, третя
статті 40 КЗпП України);

- від 16 січня 2013 року (справа № 6-40373св 12)
вирішувалось питання про повну
матеріальну відповідальність
директора технікуму на підставі пункту
8 статті 134 КЗпП України у зв'язку з
незаконним звільненням працівників;

- від 10 квітня 2013 року (справа № 6-52998св 13)
вирішувалось питання про поновлення на
роботі працівника, звільненого на
підставі пункту першого частини першої
статті 40 КЗпП України.

Таким чином, у справі, яка
переглядається, та у справах, на
рішення яких заявник посилається в
обґрунтування своєї заяви, наявні
різні фактичні обставини й має місце
різне правове регулювання
правовідносин.

Разом із тим за змістом пункту першого
частини першої статті 355 ЦПК України
під судовим рішенням у подібних
правовідносинах необхідно розуміти
такі, де тотожними є предмет спору,
підстави позову, зміст позовних вимог
та встановлені фактичні обставини, а
також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин.

За таких обставин зазначені судові
рішення не є підтвердженням
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції пункту другого
частини першої статті 40 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 3605
ЦПК України Верховний Суд України
відмовляє в задоволенні заяви, якщо
обставини, які стали підставою для
перегляду справи, не підтвердилися.

Керуючись пунктом 1 частини першої
статті 355, частиною першою статті 3602 ,
пунктом 1 частини першої статті 3603 ,
частиною першою статті 3605 ЦПК України,
Судова палата у цивільних справах
Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_8 відмовити.

Постанова є остаточною і може бути
оскаржена тільки на підставі,
встановленій пунктом 2 частини першої
статті 355 ЦПК України.

Головуючий А.Г.
Ярема

Судді: Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

М.В. Патрюк

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк