справа № 642/6867/14-ц
№ 2/642/1569/14
Ленінський районний суд міста Харкова
у складі: головуючого - судді
Іванісової Л. О., за участю секретаря -
Бондаренко В. П., рзглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Харкові цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Харківської
міської ради, ОСОБА_4 про визнання права
Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до
суду з позовом до Харківської міської
ради та ОСОБА_4 про визнання за ними
права власності на приміщення, шо
знаходяться в об'єкті нерухомості за
адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що
в 2008 році між ними та ОСОБА_4 був
укладений трьохсторонній Договір про
спільну діяльність № СД-1/10 від 01.10.2008
року (далі - Договір), згідно умов якого
сторони зобов'язувались з'єднати свої
зусилля, навички та матеріальні
цінності для досягнення спільної мети -
переобладнання приміщень, зміну їх
функціонального призначення з
нежитлових на житлові і отримання
можливості їх подальшого використання.
За результатами спільної діяльності та
після виконання своїх зобов'язань за
Договором сторони зобов'язались
підписати Акт виконання договору та
досягнення спільної мети, та Акти
прийому-передачі площі згідно умов
Договору. Згідно Розділу 2 даного
Договору площі приміщення
розподілялись між новими
співвласниками у наступному порядку:
ОСОБА_4 мав право отримати 50,7 м? площі,
ОСОБА_1 мав право отримати 388,3 м? площі,
ОСОБА_2, який діяв в договорі як ФОП, мав
право отримати 247,3 м? площі. На
виконання умов Договору ОСОБА_4 надав
приміщення, які належали йому на праві
Згідно до умов Договору ОСОБА_1 були
закуплені матеріали для проведення
переобладнання в приміщеннях згідно
Смети, затвердженої всіма сторонами
Договору, ОСОБА_2 уклав угоду з
підрядником та контролював виконання
робіт на Об'єкті, використовуючи всі
свої вміння та навики в цій сфері.
Ремонтні роботи на об'єкті були
завершені в строк вказаний в Договорі
підряду №1-Д/08 від 20.10.2008, а саме: 30.01.2009
року, та був підписаний Акт
прийому-передачі робіт за Договором
між ОСОБА_2 та підрядником. Після
закінчення ремонтних робіт, Позивачами
був підписаний Акт виконання договору,
і Позивачі звернулися до ОСОБА_4 з
вимогою підписати Акт виконання
договору та Акти прийому-передачі
площі приміщень позивачам згідно умов
Однак, ОСОБА_4 зазначені документи не
підписував. З місця постійного
знаходження за адресою АДРЕСА_1 зник,
та, посилаючись на зайнятість,
відсутність часу та серйозні
невідкладні сімейні проблеми,
відмовлявся підписувати Акти, а згодом
припинив відповідати на телефонні
дзвінки та зник без інформації о місці
З моменту зникнення ОСОБА_4 (з лютого
місяця 2009 року), та з моменту завершення
дії Договору ключі від приміщення,
знаходились у ОСОБА_2 та ним
здійснювалось технічне
обслуговування, утримання та нагляд за
приміщеннями. ОСОБА_4 з моменту
завершення робіт по переобладнанню
приміщень за адресою: АДРЕСА_1, не
з'являвся, відомості про його
місцезнаходження відсутні.
Оскільки Позивачі виконали всі свої
обв'язки за Договором про спільну
діяльність, але не можуть оформити
право власності та отримати результати
спільної діяльності, то вони змушені
звернутися до суду за визнанням права
власності на майно, яке, як вони
вважають, їм належить.
В судове засідання представник
позивачів за дорученням засіданні
позовні вимоги підтримала, просила
позов задовольнити в повному обсязі,
надала пояснення аналогічні доводам
Представник відповідача Харківської
міської ради в судове засідання не
з'явився, про день та місце розгляду
справи був повідомлений своєчасно
належним чином, причини неявки суду не
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився, про день та місце розгляду
справи був належним чином
повідомлений, причини неявки суду не
Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 ЦПК
України суд вважає можливим ухвалити
заочне рішення по справі зі згоди
представника позивачів. Неявку
відповідачів в судове засідання суд
розцінює як байдуже ставлення до
розгляду справи.
Суд, заслухавши пояснення представника
позивачів, вивчивши матеріали справи,
встановив наступні факти та відповідні
Рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від26.02.2008 року визнано дійсним
договір купівлі-продажу нежитлової
будівлі, площею 686,3 м?, за адресою:
АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_4 та
Відкритим акціонерним товариством
"Харківський керамічний завод" та за
ОСОБА_4 визнано право власності на
реконструйовані нежитлові приміщення
літ. А-2, площею 686,3 м?, розташовані за
адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з договору про спільну
діяльність № СД-1/10 від 01.10.2008 року,
укладеного між ОСОБА_4, ОСОБА_1, та ФОП
ОСОБА_2, сторони договору зобов'язались
з'єднати свої зусилля, навички та
матеріальні цінності для досягнення
спільної мети - переобладнання
приміщень, зміну їх функціонального
призначення з нежитлових на житлові і
отримання можливості їх подальшого
використання. За результатами спільної
діяльності та після виконання своїх
зобов'язань за Договором Сторони
зобов'язувались підписати Акт
виконання Договору та досягнення
спільної мети, та Акти прийому-передачі
площі згідно умов Договору.

Згідно Розділу 2 даного Договору площі
приміщення розподілялись між новими
співвласниками у наступному порядку:
ОСОБА_4 мав право отримати 50,7 м? площі,
ОСОБА_1 мав право отримати 388,3 м? площі,
ОСОБА_2 мав право отримати 247,3 м? площі.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконали всі свої
зобов'язання та необхідні дії для
досягнення спільної мети Договору про
спільну діяльність, про що свідчать
Смета на виконання ремонтних робіт,
квитанції на оплату будівельних
матеріалів ОСОБА_1, Акт
приймання-передачі матеріалів на
Об'єкт, Договір підряду, розписки про
отримання коштів підрядником за
виконані роботи на об'єкті, Акт
завершення ремонтних робіт по
переобладнанню приміщень, Акт
виконання договору та досягнення
спільної мети.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

В силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь тіж самі особи, або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В силу ст. 16 ЦК України кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. Способом
захисту цивільних прав та інтересів
може бути визнання права.

У статті 328 ЦК України зазначено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно зі статтєю 334 ЦК України право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

В силу ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До договорів, що
укладаються більш як двома сторонами
(багатосторонні договори),
застосовуються загальні положення про
договір, якщо це не суперечить
багатосторонньому характеру цих
договорів. Договір є відплатним, якщо
інше не встановлено договором, законом
або не випливає із суті договору.
Договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно зі статтею638 ЦК Укріїни договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також уж: ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

В силу статті 651 ЦК України зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

З вимог ст. ст. 1130-1134 ЦК Укріїни
вбачається, що вкладом учасника
вважається все те, що він вносить у
спільну діяльність (спільне майно), в
тому числі грошові кошти, інше майно,
професійні та інші знання, навички та
вміння, також ділова репутація та
ділові зв'язки. Вклади учасників
вважаються рівними за вартістю, якщо
інше не випливає із договору простого
товариства або фактичних обставин.
Внесене учасникам

майно, яким вони володіли на праві
власності, а також вироблена у
результаті спільної діяльності
продукція та одержані від такої
діяльності плоди і доходи є спільною
частковою власністю учасників, якщо
інше не встановлено договором простого
товариства або законом. Обов'язки
учасників щодо утримання спільного
майна та порядок відшкодування витрат,
пов'язаних із виконанням цих
обов'язків, встановлюються договором
простого товариства.

Згідно ст. 1139 ЦК України прибуток,
одержаний учасниками договору
простого товариства в результаті їх
спільної діяльності, розподіляється
пропорційно вартості вкладів
учасників у спільне майно, якщо інше не
встановлено договором простого
товариства або іншою домовленістю
учасників. Умова про позбавлення або
відмову учасника від права на частину
прибутку є нікчемною.

В Договорі про спільну діяльність
укладеному між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4
встановлений інший розподіл прибутку,
який не суперечить нормам чинного
законодавства та погоджений Сторонами.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на протязі
дії Договору, та після закінчення його
дії не надано жодних заяв або
відомостей про бажання розірвати
Договір, або припинити його дію у
відповідності до норм чинного
законодавства. Тобто, фактично має
місце одностороння відмова ОСОБА_4 від
виконання умов Договору, що є
порушенням умов Договору та норм
чинного законодавства. В Договорі про
спільну діяльність не встановлені
підстави для односторонньої відмови
від зобов'язань, таким чином дії ОСОБА_4
суперечать нормам чинного
законодавства та порушують права інших
учасників договору.

Як вбачається з матеріалів справи та
Договору про спільну діяльність,
Сторони досягли згоди по всім істотним
умовам Договору, всі положення
Договору відповідають вимогам
вищенаведених статей Цивільного
кодексу України. Таким чином, Договір
про спільну діяльність є дійсним,
виконаним та таким що відповідає всім
вимогам законодавства.

Підстави набуття права власності
позивачів встановлені в Договорі про
спільну діяльність №СД-1/10, даний
Договір сторонами не оскаржувався,
рішення суду про незаконність набуття
права власності позивачами або
визнання Договору недійсним відсутне.
Також в Договорі про спільну
діяльність встановлено, що право
власності у позивачів виникає після
відповідних обставин, які настали, що
підтверджується документами.

Виходячи з всього вищенаведеного, суд
вважає, що всі сторони Договору про
спільну діяльність при укладенні
Договору досягли згоди відносно всіх
істотних умов договору (предмет
договору, мета, обов'язки, розподіл
внесків та результатів діяльності),
отож договір є дійсним та укладений
належним чином. Також, відповідно до
наявних документальних доказів
встановлено, що фактично Договір про
спільну діяльність на даний час є
виконаний в повному обсязі та належним
чином всіма сторонами за Договором, і
жодною зі сторін не оскаржувався. Акт
про виконання Договору та досягнення
сторонами цілі Договору підписаний
двома сторонами, і ухиляння ОСОБА_4 від
підписання даного Акту та Акту
прийому-передачі приміщень порушує
права Позивачів, які не мають змоги
користуватись належними їм правами та
майном, унеможливлює остаточне
оформлення права власності яке
добросовісно набуто ними за Договором
про спільну діяльність.

Суд приходить до висновку, що позовні
вимоги про визнання права власності на
житлові приміщення підлягають
задоволенню в повному обсязі, оскільки
право власності на вказані приміщення
позивачі набули згідно умов Договору
та у відповідності до норм чинного
законодавства.

На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає
за необхідне стягнути з відповідача на
користь позивачів сплачений судовий
збір в розмірі 3654 грн. 00 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 9, 11, 57, 60, 61, 88, 214, 215, 224-226 ЦПК
України, ст. ст.15, 16, 328, 334. 626, 629, 638, 651,
1130-1134, 1138 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житлові приміщення 1-го поверху площею
388,3 м?, що знаходяться в будівлі під
літерою А-2 за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
житлові приміщення 2-го поверху, площею
247,3 м?, що знаходяться в будівлі під
літерою А-2 за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1,
ФОП ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3654
(три тисячі шістсот п'ятдесят чотири)
грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено
позивачем в апеляційному порядку до
апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанції протягом 10
днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя -
Л. О. Іванісова