Справа № 761/6800/14-ц
Провадження №2/761/3161/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 липня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Савицького О.А.

при секретарі
Подмазко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору:
Орган опіки та піклування
Шевченківської районної в м.Києві
державної адміністрації, про
визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з позовом,
в якому просить визначити постійне
місце проживання малолітньої дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його
матір'ю ОСОБА_1, яка проживає за адресою:
АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим,
що протягом 2013 року сімейне життя з
відповідачем погіршувалося, що в
кінцевому результаті призвело до
фактичного припинення шлюбних
відносин. До теперішнього часу з
відповідачем не дійшли згоди щодо
місця проживання малолітнього сина, а
тому і звернулася до суду з вказаним
позовом.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали,
посилаючись на викладені в ньому
обставини, просили його задовольнити в
повному обсязі. Крім того повідомили,
що наданий час шлюб між сторонами
розірвано рішенням суду.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, свого представника на розгляд
справи не направив, про день слухання
справи неодноразово повідомлявся
належним чином.

Представник третьої особи орган опіки
і піклування Шевченківської районної у
м.Києві державної
адміністрації в судовому засіданні
заперечила проти задоволенню позову,
оскільки вважає, що в даному випадку
відсутній предмет спору, так-як сторони
фактично проживають за однією адресою.

Вислухавши пояснення позивачки та його
представника, представника третьої
особи, дослідивши докази зібрані в
справі, суд вважає позовні вимоги
такими, що підлягають задоволенню
виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом
встановлено, що сторони перебували у
шлюбі, зареєстрованому 02.06.2010 року
Центральним відділом реєстрації шлюбу
м.Києва з державним Центром розвитку
сім'ї, про що в книзі реєстрації актів
про одруження зроблено актовий запис
№999, від якого позивачка та відповідач
мають малолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 29.04.2014 року
шлюб між сторонами було розірвано.

Із пояснень позивачки та її
представника в судовому засіданні та
наданих письмових доказів вбачається,
що згідно договору купівлі-продажу
квартири від 22.12.2014 року, позивачці на
праві власності належить квартира
АДРЕСА_1.

Станом на 14.05.2014 року в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_1, яка є власницею
квартири та ОСОБА_3, який є її
малолітній сином.

Як встановлено судом, малолітня дитина
ОСОБА_3 фактично проживає разом з
матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 періодично
навідується до позивачки та дитини за
місцем їх проживання та реєстрації,
однак постійно в цій квартирі він не
проживає та не зареєстрований, а також
не має частки на праві власності в цій
квартирі.

Згідно ч. 2 ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу
України якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватись органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини береться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, що може своєю аморальною
поведінкою зашкодити розвиткові
дитини.

Частиною 2 ст. 155 СК України визначено,
що батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року
(ратифікована Україною 27 лютого 1991
року, дата набуття чинності для України
27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх
діях щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питанням соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання
сімейних відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини, непрацездатних
членів сім`ї.

Відповідно до висновку від 05.06.2014 року
№ 109/03/40-3552 органу опіки та піклування
Шевченківської районної у м.Києві
державної адміністрації, даний орган
не підтримує позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визначення місця проживання
дитини їх малолітньої дитини з матір'ю,
враховуючи тн, що наїх думку всі
сторони та їх дитина проживають разом в
одній квартирі.

Відповідно до ст. 19 СК України. при
розгляді судом спорів щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини,
місця проживання дитини, позбавлення
та поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування. Орган опіки та піклування
подає суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи. Суд
може не погодитись з висновком органу
опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

Суд не погоджується з Висновком від
05.06.2014 року № 109/03/40-3552 органу опіки та
піклування Шевченківської районної у
м.Києві державної адміністрації, так-як
з нього не зрозуміло чим керувався
вказаний орган, при встановленні
обставини проживання, ОСОБА_2 в
квартирі АДРЕСА_1, яка належить
позивачці на праві власності, разом з
позивачкою та їх сином, оскільки даний
висновок щодо місця проживання
відповідача суперечить нормам ст. 3
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні».

Так відповідно до ст. 3 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
місце проживання, це
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік; місце перебування
-адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком менше шести місяців
на рік; реєстрація - внесення
інформації до Єдиного державного
демографічного реєстру про місце
проживання або місце перебування особи
із зазначенням адреси, за якою з особою
може вестися офіційне листування або
вручення офіційної кореспонденції.

Отже, оскільки відповідач не
зареєстрований проживаючим в квартирі
АДРЕСА_1, інших правових підстав для
його проживання в цій квартирі судом не
встановлено, суд не погоджується з
висновком третьої особи, що відповідач
проживає з позивачкою та їх сином в
одній квартирі, що стало підставою для
оспорювання ними даного позову.

Згідно акту обстеження
житлово-побутових умов складеного 19
травня 2014 року відділом опіки та
піклування Шевченківської районної у
м.Києві державної адміністрації у
квартирі АДРЕСА_1, яка належить
позивачці на праві власності, є всі
необхідні умови для проживання, та
повноцінного розвитку дитини.

Як вбачається з принципу 6 Декларації
прав дитини, проголошеною Генеральною
Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй
від 20 листопада 1959 року, дитина для
повного і гармонійного розвитку її
особи потребує любові і розуміння. Вона
повинна, якщо це можливо, зростати під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і, в усякому разі, в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітню дитину не
слід, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, розлучати зі
своєю матір'ю. На суспільстві і на
органах публічної влади повинен лежати
обов'язок здійснювати особливе
піклування про дітей, що не мають сім'ї,
і про дітей, що не мають достатніх
засобів для існування. Бажано, щоб
багатодітним сім'ям надавалась
державна або інша допомога на
утримання дітей.

Враховуючи встановлені обставини
справи, враховуючи приписи
законодавчих актів України та
міжнародних правових норм, суд
приходить до висновку, що визначення
місця проживання малолітньої дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його
матір'ю ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1,
буде відповідати інтересам дитини та
вимогам закону, оскільки позивачка має
постійне місце проживання в належній
їй на праві власності квартирі, працює,
належним чином піклується і дбає про
сина, забезпечує його всім необхідним і
спроможна дати дитині належне
виховання та утримання. При цьому
визначення місця проживання дитини з
матір'ю не позбавляє батька права
брати участь у вихованні дитини, її
утриманні, а також можливості вільно
спілкуватися з нею.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 19, 110, 112, 150, 160, 161, 164, 166 Сімейного
Кодексу України, ст.ст. 3, 10-11, 60, 174, 212, 214,
215, 223, 292, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа, що не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору: Орган опіки
та піклування Шевченківської районної
в м.Києві державної адміністрації про
визначення місця проживання дитини.

Визначити місцем проживання
малолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його матір'ю
ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м.Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через
Шевченківський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення, а особами, які не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: