Ухвала

іменем україни

18 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Парінової І.К.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом виконуючого
обов'язки прокурора Шевченківського
району м. Львова в інтересах держави в
особі Львівської міської ради до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи:
управління Держкомзему у м. Львові,
приватний нотаріус Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
приватний нотаріус Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
ОСОБА_8, про витребування майна від
добросовісного набувача, за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення
Шевченківського районного суду
м. Львова від 09 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 20 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року виконуючий обов'язки
прокурора Шевченківського району м.
Львова звернувся до суду з позовом в
інтересах держави в особі Львівської
міської ради, в якому просив визнати
недійсними договори купівлі-продажу
земельної ділянки по вул. Топольній у м.
Львові: від 10 листопада 2010 року,
укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_4,
зареєстрований в реєстрі за № 1939, від 10
листопада 2010 року, укладений між ОСОБА_9
та ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за
№ 1940, від 30 червня 2011 року, укладений
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрований в
реєстрі за № 989, від 30 червня 2011 року,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі за № 993;
визнати нечинними державні акти на
право власності на земельні ділянки,
видані ОСОБА_4 серії ЯЛ № 874904 від 07
грудня 2010 року та серії ЯЛ №
874905 від 07 грудня 2010 року; витребувати у
ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,1 га,
кадастровий номер :05:007:0118, і
земельну ділянку площею 0,12 га,
кадастровий номер :05:007:0119, та
зобов'язати ОСОБА_5 повернути спірні
земельні ділянки у розпорядження
Львівської міської ради. В
обґрунтування вимог зазначив, що
рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 19 липня 2010
року (справа № 2-1298/10) зобов'язано
управління Держкомзему у м. Львові
погодити технічну документацію із
землеустрою щодо складання документів
з видачі державного акта на право
власності на земельну ділянку площею
0,1 га для будівництва та обслуговування
житлового будинку та земельну ділянку
площею 0,12 га для ведення садівництва в
м. Львові по вул.
Топольній, визнано право власності на
дані земельні ділянки за ОСОБА_9,
зобов'язано управління Держкомзему в м.
Львові оформити та видати державний
акт на право власності та внести підпис
про право власності у
земельно-облікові документи;
зобов'язано Львівську міську раду
підписати державні акти про право
власності на земельні ділянки за
ОСОБА_9 На підставі даного рішення
ОСОБА_9 видано державні акти на право
власності на вищевказані земельні
ділянки. В подальшому згідно з
договором купівлі-продажу ОСОБА_9
відчужив дані земельні ділянки ОСОБА_4,
а останній відчужив їх ОСОБА_5
Зазначили, що постановою Верховної
ради України від 16 червня 2010 року суддю
Нерознака В.Ф., який розглядав дану
справу було звільнено з посади судді.
Здійснити перевірку зазначеного
судового рішення неможливо у зв'язку з
відсутністю цивільної справи в
канцелярії суду. Оскільки ОСОБА_5
набула земельні ділянки за рахунок
держави без достатньої правової
підстави, то такі слід повернути
державі.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 09 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 20 лютого 2014 року, позов задоволено
частково. Витребувано у ОСОБА_5
земельну ділянку площею 0,1 га,
кадастровий номер :05:007:0118,
державний акт серії ЯЛ № 874905 від 07
грудня 2010 року, яка розташована по вул.
Топольній у м. Львові, та земельну
ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер
:05:007:0119, державний акт серії ЯЛ №
874904 від 07 грудня 2010 року, яка
розташована по вул. Топольній у м.
Львові. Зобов'язано ОСОБА_5 повернути
зазначені земельні ділянки у
розпорядження Львівської міської ради.
В іншій частині позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 порушує
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухвали
апеляційного суду, мотивуючи свої
вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, і просить ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону висновки
судів не відповідають.

Судами встановлено, що рішенням
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 19 липня 2010 року
у справі № 2-1298/10 за позовом ОСОБА_3 до
приватного підприємства «АБМ-Компані»,
управління Держкомзему у м. Львові,
Львівської міської ради про
зобов'язання управління Держкомзему у
м. Львові погодити технічну
документацію із землеустрою щодо
складання документів з видачі
державного акта на право власності на
земельну ділянку площею 0,1 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та земельну ділянку
площею 0,12 га для ведення садівництва по
вул. Топольній в м. Львові позов
задоволено. Визнано за ОСОБА_9 право
власності на зазначені земельні
ділянки; зобов'язано управління
Держкомзему у м. Львові оформити та
видати державний акт на право
власності та внести підпис про право
власності у земельно-облікові
документи; зобов'язано Львівську
міську раду підписати державні акти
про право власності на земельні
ділянки за ОСОБА_9

На підставі вказаного ОСОБА_9 видано
державні акти на право власності на
земельні ділянки: серії ЯЛ № 315018 від 22
грудня 2010 року, площею 0,1000 га,
кадастровий номер :05:007:0118 та серії
ЯЛ № 315017 від 22 грудня 2010 року, площею
0,1200 га, кадастровий номер :05:007:0119.

Згідно з договорами купівлі-продажу
від 10 листопада 2010 року, посвідченими
приватним нотаріусом Львівського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровими номерами 1960, 1942, ОСОБА_3
відчужив земельні ділянки площею 0,1000
га та 0,1200 га по вул. Топольній в
м. Львові ОСОБА_4, на підставі яких
останньому виготовлено державні акти
на право власності на земельні ділянки
серії ЯЛ № 874904 від 07 грудня 2010 року та
серії ЯЛ № 874905 від 07 грудня 2010 року.

В подальшому ОСОБА_4 продав зазначені
земельні ділянки ОСОБА_5, згідно з
договорами купівлі-продажу від 30
червня 2011 року, посвідченими приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстровими номерами 989, 993, на підставі
яких внесено зміни до державних актів
на право власності на земельні ділянки.

Також встановлено, що ухвалою
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 06 грудня 2011 року
у справі № 2-1316/224/11 за позовом ОСОБА_3 до
приватного підприємства «АБМ-Компані»,
управління Держкомзему у
Пустомитівському районі Львівської
області, Львівської міської ради про
визнання незаконними дій, зобов'язання
вчинити дії та визнати право власності
щодо земельних ділянок по вул.
Топольній в м. Львові позовна заява
повернута позивачу на підставі п. 4 ч. 3
ст. 121 ЦПК України.

Перевіркою прокуратури
Шевченківського району м. Львова
встановлено, що у 2010 році рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області щодо зобов'язання
передати у власність ОСОБА_3
вищезазначені земельні ділянки не
приймалося.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що спірні земельні ділянки у
встановленому законом порядку ОСОБА_3
не виділялася, що свідчить про вибуття
земельних ділянок із власності держави
поза її волею та є підставою для
витребування спірних земельних
ділянок у добросовісного набувача. При
цьому підстави для визнання недійсними
правочинів щодо відчуження спірного
майна відсутні.

Проте повністю з такими висновками
судів погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені, зокрема, частиною
першою ст. 203 ЦК України.

Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України вимога
про визнання правочину недійсним може
бути заявлена як однією із сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Статтею 216 ЦК України передбачено
загальні наслідки недійсності
правочину - недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю, а
згідно зі ст. 236 ЦК України правочин є
недійсним з моменту його вчинення та не
породжує тих юридичних наслідків,
задля яких укладався, у тому числі не
породжує переходу права власності до
набувача.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 216 ЦК України,
наслідком недійсності правочину є
застосування двосторонньої реституції
незалежно від добросовісності сторін
правочину.

Разом із тим ч. ч. 1, 3 ст. 216 ЦК України
передбачено, що загальні наслідки
недійсності угоди застосовуються, якщо
законом не встановлені особливі умови
їх застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів.

Цивільним кодексом України
передбачені засади захисту права
власності, зокрема, ст. 387 цього Кодексу,
яка надає власнику право витребувати
майно із чужого незаконного володіння.

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, заявити такий позов може
лише власник спірного майна, який довів
право на позов.

Відмовляючи в позові в частині
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що порушені
права не підлягають захисту із
використанням правового механізму,
визначеного ст. ст. 215, 216 ЦК України, а
захист права особи, яка вважає себе
власником майна, можливий лише шляхом
пред'явлення віндикаційного позову в
порядку ст. 388 ЦК України.

Разом з тим, суди не з'ясували, чи із
встановленням факту про відсутність
рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 19 липня 2010
року, яким за ОСОБА_9 визнано право
власності на земельні ділянки площею
0,1000 га та 0,1200 га по вул. Топольній у
м. Львові, відновилося право
власності Львівської міської ради на
них, що дає останній право на
оскарження договорів купівлі-продажу
від 10 листопада 2010 року
№ 1960 та № 1942, укладених між ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, на підставі яких спірні
земельні ділянки були відчужені, та які
недійсними не визнано.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення судом процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 09 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 20 лютого 2014 року скасувати,
а справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П.
Дербенцева

С.О.
Карпенко

І.К. Парінова