АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Братасюк В.М. Провадження №
22-ц/789/554/14 Доповідач - Щавурська
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючої - Щавурської Н.Б.

суддів - Гурзель І. В., Фащевська Н. Є.,

при секретарі - Парандюк Ю.Б., Коваль
О.І.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1 і
його представника адвоката ОСОБА_2,
позивача ОСОБА_3 і його представника
адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 05 вересня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, Петриківської сільської ради
Тернопільського району про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою та відновлення стану
земельної ділянки, що існував до
порушення прав,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1
про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою площею 223 м2 та
відновлення стану земельної ділянки,
що існував до порушення прав. В
обгрунтування позовних вимог
посилався на те, що відповідачем
самочинно викопано рів глибиною
близько одного метра на належній
позивачу земельній ділянці без жодних
погоджень меж земельних ділянок, чим
порушено вимоги ст.91 ЗК України.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 05 вересня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 усунути
перешкоди в користуванні ОСОБА_3 його
земельною ділянкою на території
Петриківської сільської ради
Тернопільського району Тернопільської
області в садівничому кооперативі
«Надія» спілки «Чорнобиль», звільнивши
зайняту частину земельної ділянки
позивача площею 223 кв.м. та привівши
земельну ділянку ОСОБА_3 в попередній
стан, котрий існував до викопування
земляного рова.

Вирішено питання про стягнення
судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити, посилаючись
на незаконність, неповне з'ясування
судом обставин, які мають значення для
вирішення справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, суд
безпідставно прийняв за основу рішення
сумнівний висновок експерта. Також,
судом не враховано, що у висновку від
16.05.2013 року експерт вказує орієнтовну
площу накладення земельної ділянки.
Крім того, судом не взято до уваги, що
план земельної ділянки ОСОБА_1 було
погоджено із Петриківською сільською
радо, що свідчить про те, що ОСОБА_3 до
відповідача та попереднього власника
земельної ділянки претензій не мав, а
також, не взято до уваги акт
відновлення та встановлення в натурі
на місцевості зовнішніх меж належної
ОСОБА_1 земельної ділянки від 17.07.2007
року, рішення сесії Петриківської
сільської ради Тернопільського району
від 03.11.2006 року№ 171.

У судовому засіданні апелянт
ОСОБА_1 і його представник адвокат
ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали з
мотивів, викладених у ній, просили
рішення суду скасувати й ухвалити нове
про відмову в позові.

Відповідач ОСОБА_3 і його
представник адвокат ОСОБА_4 відносно
апеляційної скарги заперечили,
вважають рішення суду законним і
обгрунтованим, таким, що скасуванню не
підлягає.

Представник відповідача
Петриківської сільської ради
Тернопільського району, будучи
належним чином повідомленим про час і
місце розгляду справи, в судове
засідання не з'явився, що у
відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України,
на думку колегії суддів, не перешкоджає
розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення учасників
апеляційного розгляду, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, ознайомившись з
матеріалами справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає,
виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою та відновлення
стану земельної ділянки, що існував до
порушення прав, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач
самовільно викопав рів на земельній
ділянці, яка знаходиться у власності
позивача, у зв'язку з чим останній має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права володіння та
користування свої майном.

З такими висновками суду слід
погодитись, оскільки вони достатньо
мотивовані, відповідають нормам
матеріального та процесуального права
та грунтуються на матеріалах справи.

Так, судом установлено, що ОСОБА_3
є власником земельної ділянки площею
0,1254 га на території Петриківської
сільської ради Тернопільського району
Тернопільської області в садівничому
кооперативі «Надія» спілки
«Чорнобиль», котру він набув на
підставі рішення Петриківської
сільської ради Тернопільського району
Тернопільської області № 10 від 14.03.1995
року (а.с.3).

Право власності позивача на дану
земельну ділянку стверджується
державним актом на право приватної
власності на землю серії ТР № 08549,
виданим Петриківською сільською радою
30 травня 1997 року.

Відповідач ОСОБА_1 є власником
земельної ділянки площею 0,12 га на
території Петриківської сільської
ради Тернопільського району
Тернопільської області в садівничому
кооперативі «Надія» спілки
«Чорнобиль», котру він набув на
підставі договору купівлі - продажу
земельної ділянки від 17.07.2007 року за №
5678, посвідченого приватним нотаріусом
Тернопільського районного
нотаріального округу, в гр.ОСОБА_7.(а.с.4).

Право власності відповідача на дану
земельну ділянку стверджується
державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЯД № 208111 від
04.09.2007 року.

Державний акт відповідача
зареєстрований в органах ДЗК в книзі
записів реєстрації державних актів за
№ 28.

Сторони є суміжними власниками
земельних ділянок.

На звернення 09.06.2009 року в органи ДЗК з
метою надання витягу з бази даних
автоматизованої системи ведення
державного земельного кадастру,
позивачу ОСОБА_3 надано відмову з
посиланням на наявність факту
накладання земельних ділянок його та
суміжного землекористувача ОСОБА_1
(а.с.5).

Навесні 2009 року відповідачем ОСОБА_1
земельній ділянці з боку позивача
ОСОБА_3 було викопано земляний рів.

З висновку земельно-технічної
експертизи № 5040/12-22 від 16.05.2013 року,
проведеної експертом Тернопільського
відділення КНДІСЕ, встановлено, що
площа земельної ділянки, котрою
фактично користується позивач ОСОБА_3
складає 971 кв.м, що на 283 кв.м менше, ніж
зазначено в державному акті позивача.
Відповідач ОСОБА_1 фактично
користується земельною ділянкою
площею 1112 кв.м замість 1200 кв.м,
зазначених в його державному акті,
тобто на 88 кв.м меншою. Має місце
накладення земельної ділянки ОСОБА_1 на
земельну ділянку позивача ОСОБА_3
орієнтовною площею 223 кв.м (а.с.28-32).

Встановивши доведеним факт
накладення земельної ділянки ОСОБА_1 на
земельну ділянку суміжного
землекористувача ОСОБА_3 площею 223 кв.м
та знаходження викопаного
відповідачем рову на даній земельній
ділянці, суд першої інстанції, на думку
колегії суддів, прийшов до
обгрунтованого висновку про наявність
порушення права власності позивача на
земельну ділянку в садівничому
кооперативі "Надія" спілки "Чорнобиль",
суміжним землекористувачем
відповідачем ОСОБА_1 та захист
порушеного права у спосіб, визначений
законом (п.б ч.3 ст.152 ЗК України).

Доводи апеляційної скарги в частині
неналежності висновку експерта, як
доказу по справі, оскільки такий
грунтується на припущеннях (схемі
земельної ділянки, належним чином не
завіреній), колегія суддів відхиляє з
тих підстав, що окрім вказаної схеми,
експертом досліджувались державні
акти сторін по справі, технічна
документація, що була підставою видачі
таких актів, проводились відповідні
обміри на місцевості, що стверджується
змістом висновку і що підтвердив
експерт, даючи роз'яснення висновку в
суді першої інстанції. Крім цього, до
висновку про наявність порушення прав
позивача суд першої інстанції дійшов
не лише на підставі висновку експерта,
а оцінюючи даний висновок в сукупності
з іншими доказами, в тому числі, й тими,
що стверджують право власності на
земельну ділянку позивача (а.с.3), яке є
привілейованим порівняно з
відповідачем, оскільки земельна
ділянка позивача перебуває у власності
останнього з 1997 року (а відповідача - з
2007 року); факт відсутності погодження
ОСОБА_3 меж земельної ділянки ОСОБА_1
(а.с.86), факт підробки підпису
погодження меж земельної ділянки
ОСОБА_3 попередньому землекористувачу
ОСОБА_7 (а.с.7-8), земельну ділянку у якого
придбав ОСОБА_1 та ін., а також
враховуючи й те, що відповідачем ОСОБА_1
не спростовано належними та
допустимими доказами висновків
експерта, викладених у висновку від
16.05.2013 року.

Твердження представника апелянта, що
державний акт ОСОБА_3 на земельну
ділянку у садівничому кооперативі
"Надія" виготовлений з порушенням вимог
закону, оскільки розміри земельної
ділянки, вказані у ньому не
відповідають тим, що вказані на схемі,
на думку колегії суддів, як такі, що є
лише припущенням, на увагу не
заслуговують. При цьому, колегія суддів
приймає до уваги й той факт, що ОСОБА_1
за час знаходження даної справи в суді
за захистом порушеного права (і
зокрема, про визнання незаконним
державного акту ОСОБА_3.) не звертався.
Натомість, як встановлено (з пояснень
сторін і даний факт стороною апелянта
не оспорюється) в ході розгляду справи
апеляційним судом, на розгляді
Тернопільського міськрайонного суду в
даний час перебуває цивільна справа за
позовом ОСОБА_3 про визнання незаконним
і скасування рішення Петриківської
сільської ради та визнання недійсним
державного акту ОСОБА_1 на земельну
ділянку в садівничому кооперативі
"Надія".

Такими, що не заслуговують на увагу, на
думку колегії суддів, є й доводи
апеляційної скарги про
безпідставність позовних вимог ОСОБА_3
з підстав, що державний акт його
довірителя зареєстрований у
встановленому законом порядку, а
державний акт позивача - ні, оскільки на
час видачі державного акту позивачу
ОСОБА_3 (у 1997 році) діюче земельне
законодавство не вимагало обов'язкової
реєстрації права власності на землю.

У відповідності до ч.1 ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що рішення
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 05 вересня
2013 року ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.305 ч.2,307 ч.1 п.1, 308 ч.1,
313, 314 ч.1 п.1; 315 ч.ч.1,2; 319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325 ч.1
Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 05 вересня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.Б. Щавурська