Номер провадження: 22-ц/785/4939/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Доценко Л.І.,

при секретарі - Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Реєстраційної
служби Одеського міського управління
юстиції, треті особи - Одеська міська
рада, Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області, Управління
архітектури та містобудування
Одеської міської ради, про скасування
державної реєстрації права власності,
про визнання робочого проекту
завершення будівництва таким, що не
відповідає нормативним вимогам, про
приведення будинку у попередній стан
шляхом знесення частини приміщення,
про зобов'язання здійснити
інженерно-технічні заходи, про
зобов'язання забудови вікон, про
стягнення моральної шкоди, про
знесення стінки, про зобов'язання
розібрання виходу, за апеляційною
скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 28 березня 2014 року,

встановила:

Рішенням Суворовського районного
суду м. Одеси від 28.03.14 р. у задоволенні
вищевказаного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5
відмовлено.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 в апеляційній скарзі
просять рішення суду першої інстанції
скасувати. Ухвалити нове рішення про
задоволення їх позовних вимог.
Посилаються на те, що рішення ухвалено
з порушенням норм матеріального (ст. 41
Конституції України, ст. ст. 16, 376 ЦК
України, ст. 73 Закону України «Про
місцеве самоврядування» ст. 5, 16 Закону
України «Про основи містобудування»,
ст. 28 Закону України «Про планування і
забудову територій», ст. 31 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності») та
процесуального (ст. 213 ЦПК України)
права.

ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_7 в
судовому засіданні підтримали доводи
та вимоги, які викладені в апеляційній
скарзі.

ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явилася, про час і місце розгляду
справи сповіщена належним чином. Заяв
та клопотань суду не надала.

ОСОБА_6 в письмових запереченнях на
апеляційну скаргу вважав необхідним
скаргу відхилити, рішення суду
залишити без змін. Посилався на те, що
житловий будинок побудовано ним на
належній йому на праві власності
земельній ділянці. Будівництво
зроблено на підставі дозволу Інспекції
ДАБК в Одеській області, відповідно до
належним чином погодженого та
затвердженого проекту, будівництво
відповідає ДБН та СНіП. Інспекцією ДАБК
в Одеській області було видано
Декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації. Проведене ним
будівництво жодним чином не порушує
права апелянтів.

ОСОБА_6 в судовому засіданні
підтримав доводи та вимоги, які
викладені в письмових запереченнях на
скаргу.

Згідно з ч. 2 ст. 395 ЦПК України, неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися у судове засідання,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при ухваленні
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити за таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, суд
першої інстанції виходив з того, що
підстави для визнання дій відповідача
неправомірними відсутні. Відповідач є
власником та користувачем земельних
ділянок, на яких побудовано житловий
будинок. Будівництво здійснювалось
відповідачем на підставі відповідних
дозволів, ним отримано Декларацію про
готовність побудованого об'єкта до
експлуатації. На побудовані об'єкти
відповідачем отримано Свідоцтво про
право власності (Т. 2, а. с. 252 - 255).

Колегія суддів, вважає, що суд першої
інстанції, на підставі наданих
сторонами і досліджених в судовому
засіданні доказів, дійшов правильного
висновку про існування між сторонами
правовідносин щодо будівництва
індивідуального житлового будинку
садибного типу, набуття права
власності, захисту права приватної
власності. Висновки суду відповідають
обставинам справи, вимогам діючого
законодавства України ( ст. ст. 331, 376, 391
ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК
України). Апелянти не надали суду
доказів, які б спростовували
вищевказані висновки суду першої
інстанції. Доводи апелянтів про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
є неспроможними, а тому не спростовують
вказаних висновків суду.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Висновки суду першої інстанції
зроблені, відповідні правовідносини
між сторонами встановлені на підставі
наявних у справі і наданих сторонами
доказів.

Судом правильно встановлено
наявність між сторонами правовідносин
щодо будівництва індивідуального
житлового будинку садибного типу,
захисту права приватної власності.

Статтями328, 331 ЦК України передбачено,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом.
Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухому майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотним порушенням
будівельних норм і правил. У разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво.

Статтню 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Суд першої інстанції повно і
всебічно з'ясував обставини, на які
посилалися сторони як на підставу
своїх вимог і заперечень і дійшов
вірного висновку про відмову в
задоволенні позову.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що ОСОБА_6 належить на
праві власності земельна ділянка
площею 0, 0198 га. та на праві постійного
користування земельна ділянка площею
0,0154 га, які знаходяться за адресою
АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 6, 142, 143). Інспекцією
ДАБК в Одеській області ОСОБА_6 було
видано дозвіл на виконання будівельних
робіт з реконструкції та завершення
будівництва літньої кухні під житловий
будинок з надбудовою другого поверху
(Т. 1, а. с. 144). 11.07.11 р. Інспекцією ДАБК
України в Одеській області ОСОБА_6
видано Декларацію про готовність
об'єкта до експлуатації (Т. 1, а. с. 121 - 123),
яка на час розгляду справи є чинною.
18.08.11 р. виконкомом Одеської міської
ради ОСОБА_6 видано Свідоцтво про право
власності на домоволодіння по АДРЕСА_1
в м. Одесі (Т, 1, а. с. 124), яке в цілому
складається з житлових будинків літ.
«А», «Н», загальною площею 232,5 кв. м.,
житловою площею 84,5 кв. м., сараю літ. «Г».

Пунктами 2, 11 Порядку прийняття в
експулатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 13.04.11 р.
№ 461, передбачено, що прийняття в
експлуатацію об'єктів, що належать до І
- ІІ категорії складності, та об'єктів,
будівництво яких здійснюється на
підставі будівельного паспорту,
проводиться шляхом реєстрації
Державною архітектурно-будівельною
інспекцією та її територіальними
органами поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації. Датою прийняття в
експлуатацію об'єкта в такому випадку є
дата реєстрації декларації.

У зв'язку з отриманням ОСОБА_6
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації № ОД 6 від 11.07.2011р. (Т.1
а. с. 121 - 123), вбачається, що Інспекція
державного
архітектурного-будівельного контролю
в Одеській області тим самим
засвідчила відповідність закінченого
будівництвом об'єкту нерухомості -
житлового будинку по АДРЕСА_1 в м. Одесі
проектній документації, вимогам
державних стандартів, будівельних норм
і правил та підтвердила його
готовність до експлуатації. З цього
моменту, тобто з прийняттям спірного
будинку до експлуатації, відсутні
підстави вважати вищевказаний спірний
будинок самочинно збудованим.

Виходячи з того, що у власності та
користуванні ОСОБА_6 знаходяться
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибні ділянки), задоволення
позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5
часткове знесення будівель та споруд
можливо лише за умови, що будівництво
житлового будинку, яке зробив ОСОБА_6,
порушує права позивачів. Судова
експертиза по справі щодо встановлення
причин пошкодження житлових будинків
позивачів в результаті будівництва
житлового будинку ОСОБА_6 проведена не
була. Оскільки матеріали справи не
містять належних та допустимих доказів
про порушення ОСОБА_6 прав ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 під час проведення робіт з
будівництва житлового будинку то
посилання апелянтів на порушення судом
першої інстанції ст. 41 Конституції
України, ст. ст. 16, 376 ЦК України, ст. 73
Закону України «Про місцеве
самоврядування» ст. 5, 16 Закону України
«Про основи містобудування», ст. 28
Закону України «Про планування і
забудову територій», ст. 31 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» є
безпідставними. Не підлягає
задоволенню вимога позивачів про
визнання робочого проекту завершення
будівництва таким, що не відповідає
нормативним вимогам. Вказаний документ
не є підставою для виникнення, зміни
або припинення цивільних прав та
обов'язків. Він є лише одним із
письмових доказів, якому суд надає
відповідну оцінку в мотивувальній
частині рішення та приймає їх до уваги
під час ухвалення рішення по суті
спору.

Доводи апелянтів про порушення судом
норм процесуального права є
необґрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції
оцінив наявні у справі докази за своїм
внутрішнім переконанням, яке
ґрунтувалося на всебічному, повному,
об'єктивному досліджені наявних у
справі, наданих сторонами доказів. Суд
надав оцінку наявним доказам з
врахуванням їх належності,
допустимості, достовірності, з
врахуванням їх достатності та
взаємного зв'язку в їх сукупності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
ухвалив рішення на підставі наданих
сторонами та досліджених у судовому
засіданні доказів, повно і всебічно
з'ясувавши обставини, на які посилалися
сторони як на підставу своїх вимог і
заперечень. Суд першої інстанції
правильно визначив характер спірних
правовідносин, вірно застосував норми
матеріального права та дійшов
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5.
Рішення суду є справедливим, законним
та обґрунтованим, підстави для його
скасування, зміни в межах доводів
апеляційної скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 -
відхилити.

Рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 28 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя:
А. П. Заїкін

Судді:
Л. А. Гірняк

Л. І. Доценко