У х в а л а

іменем україни

2 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Коротуна В.М., Штелик С.П., розглянувши в
попередньому судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
треті особи: Київська міська рада,
Солом'янська районна у м. Києві
державна адміністрація, Департамент
міського благоустрою та збереження
природного середовища Київської
міської державної адміністрації,
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві, про захист права власності та
заборону здійснення незаконної
діяльності, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 5 березня 2014
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 16 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про
захист права власності та заборону
здійснення незаконної діяльності з
розміщення та функціонування станції
технічного обслуговування
автомобільних транспортних засобів у
гаражах, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, та на земельній ділянці за
цією ж адресою.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 5 березня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 16 квітня 2014 року, в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними
судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернувся
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ з касаційною
скаргою, в якій просив скасувати
оскаржувані судові рішення та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Положеннями частини 1 статті 335 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що 20 червня 1998 року
ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_4 і ОСОБА_7
прийняли у дар 9/10 частин домоволодіння
по АДРЕСА_1. Крім того, ОСОБА_4 належить
1/10 частки у праві спільної власності на
це домоволодіння (а.с. 14-15).

Також між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було
встановлено порядок користування
домоволодінням, за яким гараж з
оглядовою ямою під літерою «В» та гараж
з оглядовою ямою під літерою «Г»
знаходяться у користуванні
відповідача (пункт 3 договору дарування
від 20 червня 1998 року).

За договором дарування від 21 березня 2001
року ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_4 та
ОСОБА_7 прийняли у дар земельну ділянку
площею 0,0563 га по АДРЕСА_1 в рівних
частках (а.с. 10).

15 травня 2001 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7
видано державні акти на право
приватної власності на землю,
відповідно до яких кожний з них є
власником Ѕ земельної ділянки по
АДРЕСА_1, яку передано для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд (а.с. 13, 88).

Як вбачається зі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 6 червня 2012
року, ОСОБА_5 є власником Ѕ частини
земельної ділянки загальною площею 0,0563
га по АДРЕСА_1 після померлого ОСОБА_7
(а.с. 89).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Підставою для задоволення позову
власника про захист права від порушень,
не пов'язаних з позбавленням володіння,
є наявність створюваних протиправною
поведінкою відповідача перешкод для
здійснення ним права власності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, дійшов правильного
висновку про те, що позивач у порушення
вимог статей 10, 60 ЦПК України не надав
належних доказів, які б свідчили про
порушення його права власності.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують та не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись частиною 3 статті 332 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 5 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 16 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:В.М.
Коротун С.П. Штелик