АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1763/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 2 Колода Л. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
Нерушак Л. В. РІШЕННЯ
15 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоНерушак Л.
В.суддівПальонного В. С. , Єльцова В. О.
при секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на
рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 23 травня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, Черкаської міської
ради, треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про визнання
права власності на нерухоме майно та за
зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 до ОСОБА_9, виконкому Черкаської
міської ради про визнання права
власності на безхазяйне нерухоме майно
за набувальною давністю ,-

в с т а н о в и л а :

16 вересня 2013 року ОСОБА_9 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, Черкаської міської ради, треті
особи: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13
про визнання права власності на
безхазяйне нерухоме майно, посилаючись
на те, що на підставі свідоцтва № 23 від
20 квітня 1981 року на право особистої
власності на житловий будинок,
виданого на підставі рішення виконкому
Черкаської міської ради (№ 188 від 15
квітня 1981 pоку), він є власником 12/25
частин житлового будинку,
розташованого за адресою АДРЕСА_3.

Позивач вказує у позові, що житлове
приміщення, яке він займає з сім'єю,
складається з коридору 8,8 кв. м, кухні
12,7 кв. м, двох житлових кімнат 10,2 та 19,4
кв. м, кладової 7.0 кв. м, разом загальна
площа - 58,1 кв. м, житлова - 29,6 кв. м.

Іншими співвласниками домоволодіння,
яким належить 6/25 частини, є ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_7 Третя частина
домоволодіння - 7/25 належала ОСОБА_14

В 1993 році сім'я ОСОБА_14 була відселена,
згідно з рішенням виконавчого комітету
Черкаської міської ради № 16 від 26 січня
1993 року, оскільки частина будинку, яку
займала сім'я ОСОБА_14, була визнана
непридатною для проживання.
Правовстановлюючі документи на 7/25
частин будинку, зареєстрованих за
ОСОБА_14 бюро технічної інвентаризації
було анульовано, а зазначена частина
будинку визнана безхазяйною, що
підтверджується довідкою, виданою
виконкомом Черкаської міської ради 12
червня 2012 року № 30652 та довідкою БТІ від
24 листопада 2012 року.

ОСОБА_9 посилається, що з 1993 року його
сім'я власними силами та за власні
кошти намагається забезпечувати
схоронність безхазяйної частини
будинку, проводити поточні ремонти. Це
є необхідністю, оскільки більша
частина їх помешкання має спільну
стіну та дах із безхазяйною часткою
будинку.

Позивач вважає, що він як власник 12/25
домоволодіння має право ставити
питання про визнання за ним права на 7/25
частин безхазяйного домоволодіння,
виходячи з того, що його сім'я
складається з 8-ми осіб, з яких двоє
неповнолітніх онуків ОСОБА_17,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_18 - ІНФОРМАЦІЯ_2,
які зареєстровані та постійно
проживають в частині домоволодіння,
загальною площею 58,1 кв. м, житловою - 29,6
кв. м. Безхазяйна частина будинку має
три приміщення, площею 34,2 кв. м.
Закріплення за позивачем вказаної
частини суттєво б поліпшило житлові
умови його сім'ї, так як його дружина
страждає важким неврологічним
захворюванням (хвороба Паркінсона та
ін), двічі на рік проходить лікування в
стаціонарі, потребує спокійних,
позитивних побутових умов. Безхазяйна
частина будинку перебуває в аварійному
стані, має спільну стіну та дах з його
часткою, тому виникла необхідність
капітального ремонту, а в разі
зволікання їх частина будинку
знаходиться під загрозою руйнування.
Тому позивач звернувся до суду з даним
позовом і просив визнати за ним право
власності на 7/25 безхазяйної частини
будинковолодіння, площею 34,2 кв. м,
розташованого за адресою АДРЕСА_3.

12 травня 2014 року ОСОБА_9 подав до суду
уточнену позовну заяву та просив
залучити до розгляду у справі в якості
третьої особи ОСОБА_14; визнати за ним,
ОСОБА_9 право власності на 7/25 частини
домоволодіння, площею 34,2 кв. м по
АДРЕСА_3.

ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_9,
Черкаської міської ради про визнання
права власності на безхазяйне нерухоме
майно за набувальною давністю,
посилаючись на те, що відповідно
договору купівлі-продажу від 26 травня
1981 року, ОСОБА_6 є власником 24/125 частини
будинку в АДРЕСА_3. В подальшому за її
колишнім чоловіком, ОСОБА_16 згідно
рішенням суду було визнано право
власності на 6/125 частини цього ж
будинку. Разом їх сім'я займала
квартиру № 3 в даному будинку. Квартира
№ 2 цього ж будинку належала на праві
особистої власності ОСОБА_14, який
отримав житло з усіма комунальними
вигодам, правові документи на право
власності квартирою № 2 погашені.

Позивачі зазначають у зустрічному
позові, що ОСОБА_16 у 1993 році звернувся
до виконкому Черкаської міської ради
із заявою про надання йому для
користування приміщення звільненої
квартири № 2, в зв'язку з чим 13 травня 1993
року виконавчим комітетом Черкаської
міської ради прийнято розпорядженням
№ 122-р, згідно з яким для поліпшення
умов проживання ОСОБА_16, який мешкав в
кв. № 3 аварійного житлового будинку по
АДРЕСА_3 (рішення міськвиконкому від 28
квітня 1992 року № 133) дозволено надати
йому для користування, як підсобним
приміщення звільненої квартири № 2
цього будинку загальною площею 34,2 кв. м,
на підставі якого, ОСОБА_16 користувався
спірним приміщенням.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_16 загинув. Після
його смерті спадкоємицями стали діти -
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Згідно свідоцтв про
право на спадщину за законом вони стали
власниками по 6/250 частини будинку по
АДРЕСА_3 та продовжували користуватись
підсобним приміщенням.

Позивачі за зустрічним позовом
зазначають, що за час користування
спірним приміщенням вони зробили
значні ремонтні роботи, весь час
підтримували його в належному стані.
Спірне приміщення має спільну стелю з
їх частиною будинку, їх вхідні двері
розташовані поряд з входом до
підсобного приміщення, вхід до якого
облаштований ними. Їх частина будинку і
спірне підсобне приміщення огороджені
парканом з вхідними воротами. Повністю
за власні кошти підтримують її в
належному стані, а саме, за життя
ОСОБА_16 було замінено повністю дах,
встановлені підпори для стелі та інші
ремонтні роботи.

ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просили
визнати за ними право власності на 7/25
безхазяйної частини будинку АДРЕСА_3,
площею 34,2 кв.м за набувальною давністю.

Ухвалою Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 07 лютого 2014 року
зустрічний позов ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
до ОСОБА_9, виконкому Черкаської
міської ради про визнання права
власності на безхазяйне нерухоме майно
за набувальною давністю прийнято до
спільного розгляду з позовом ОСОБА_9 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Черкаської
міської ради, треті особи: ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про визнання
права власності на нерухоме майно.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 23 травня 2014 року
позов задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_9 права власності на 7/25
частин будинковолодіння, площею 34,2 кв.
м, розташованого за адресою: м. Черкаси,
АДРЕСА_3.

В зустрічному позові ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 до ОСОБА_9, виконкому Черкаської
міської ради про визнання права
власності на безхазяйне нерухоме майно
за набувальною давністю відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, ОСОБА_6, ОСОБА_7
та ОСОБА_8 оскаржили його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі апелянти посилаються на те, що
дане рішення винесено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, є незаконним, необґрунтованим та
суперечним. Просять скасувати рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 23 травня 2014 року і ухвалити
нове рішення по справі, яким відмовити
у задоволенні первісного позову та
задовольнити зустрічний позов.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони
та їх представників, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги, та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції
скасуванню в частині задоволення
первісного позову з ухваленням нового
рішення в цій частині, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам закону відповідає
не повністю.

Задовольняючи позов ОСОБА_9, суд першої
інстанції виходив з того, що позов є
обґрунтованим та доведеним і
керувався ч. 1 ст. 347 ЦК України, згідно
якої особа може відмовитися від права
власності на майно, заявивши про це, або
вчинивши інші дії, які свідчать про
відмову від права власності та визнав
права власності за позивачем на 7 / 25
частин будинку.

Відмовляючи у задоволені зустрічного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що постільки підлягає до
задоволення позов ОСОБА_9, то ця
обставина виключає задоволення
зустрічного позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8

Також суд вважав, що дане нерухоме
майно не змінювало статусу із
житлового приміщення на підсобне та не
була проведена процедура визнання його
безхазяйним, що слідує із
інвентаризаційної справи, дослідженої
судом та пояснення представника
виконкому Черкаської міської ради, а
так як позивачами за зустрічним
позовом не надано суду належних та
допустимих доказів , що майно є
безхазяйним, що вони користуються ним
та утримують його в належному стані,
тому їх позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
задоволення первісного позову,
оскільки при винесенні даного рішення,
судом було порушено норми
матеріального права, не повно та
всебічно досліджено наявні докази, що
призвело до ухвалення незаконного
рішення про визнання права власності
за позивачем по первісному позову.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні
згідно свідоцтва на право особистої
власності на житловий будинок від 20
квітня 1981 року № 23, ОСОБА_9 є власником
12/25 частин житлового будинку по
АДРЕСА_3.

Згідно даних довідки КП «ЧООБТІ» від 24
листопада 2011 року (т. 1 а. с. 17) та витягів
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно (т .1 а. с. 128, 130, 132) ОСОБА_7
належить 6/250, ОСОБА_8 належить 6/250,
ОСОБА_6 належить 24/125 частин вказаного
будинку, а 7/25 частин даного будинку
належало сім'ї ОСОБА_14, яка згідно
рішення виконавчого комітету
Черкаської міської ради від 26 січня 1993
року № 16 була відселена, так як частина
будинку, яку вони займали, була визнана
непридатною для проживання.

Згідно розпорядження виконавчого
комітету Черкаської міської ради від 13
травня 1993 року № 122-р для поліпшення
житлових умов проживання гр. ОСОБА_16,
який мешкав в кв. АДРЕСА_3 (рішення
міськвиконкому від 28 квітня 1992 року №
133) йому надано дозвіл для
користування, як підсобним, приміщення
звільненої квартири № 2 цього будинку,
загальною площею 25,1 кв. м (т.1 а. с. 44).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_16 помер.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦК України
безхазяйною є річ, яка не має власника
або власник якої невідомий.

Безхазяйні нерухомі речі беруться на
облік органом, що здійснює державну
реєстрацію прав на нерухоме майно, за
заявою органу місцевого
самоврядування, на території якого
вони розміщені. Про взяття безхазяйної
нерухомої речі на облік робиться
оголошення у друкованих засобах
масової інформації.

Після спливу одного року з дня взяття
на облік безхазяйної нерухомої речі
вона за заявою органу, уповноваженого
управляти майном відповідної
територіальної громади, може бути
передана за рішенням суду у комунальну
власність.

Згідно ч. 1,3 ст. 347 ЦК України особа може
відмовитися від права власності на
майно, заявивши про це або вчинивши
інші дії, які свідчать про її відмову
від права власності.

У разі відмови від права власності на
майно, права на яке підлягають
державній реєстрації, право власності
на нього припиняється з моменту
внесення за заявою власника
відповідного запису до державного
реєстру.

Виходячи із змісту даних норм закону,
можливо зробити висновок про те, що
безхазяйні нерухомі речі беруться на
облік органом, що здійснює державну
реєстрацію прав на нерухоме майно, за
заявою органу місцевого
самоврядування, на території якого
вони розміщені. Про взяття безхазяйної
нерухомої речі на облік з метою
виявлення власника має бути зроблено
оголошення в друкованих засобах
масової інформації.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції представник виконавчого
комітету Черкаської міської раді
пояснював, що належна процедура щодо
взяття на облік даної нерухомості, як
безхазяйної, з обов'язковим
оголошенням про це в друкованих
засобах масової інформації проведена
не була, відповідно офіційного статусу
безхазяйності дане майно не набуло. 7/25
частинами спірного будинку, ніхто не
опікується, право володіння не
здійснюється, ні бувшим його власником
ОСОБА_14, ні державою.

Виходячи із вищевикладеного, суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, безпідставно
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_9,
оскільки в судовому засіданні не
доведено, що 7/25 частин
будинковолодіння, площею 34,2 кв. м,
розташованого за адресою АДРЕСА_3
безхазяйною річчю, як того вимагають
вищевказані норми закону, оскільки
власник даного майно відомий, дана
частина будинку не взята на облік
органом, який здійснює державну
реєстрацію прав на нерухоме майно, за
заявою органу місцевого
самоврядування, в зв'язку із чим не було
зроблено оголошення у друкованих
засобах масової інформації.

Також суд першої інстанції
необґрунтовано та безпідставно вважав,
що так як сім'я ОСОБА_14 залишила 7/25
частин будинку, переїхавши в нову
отриману квартиру зі всіма вигодами
АДРЕСА_1, до будинку не навідувалась, в
належному стані його не утримувала, то
такі дії свідчать про їх
незацікавленість в даній частині
будинку , а тому суд дійшов висновку, що
такі дії свідчать про відмову від права
власності.

В судовому засіданні під час розгляду
справи судом першої інстанції дружина
ОСОБА_14- ОСОБА_8 пояснювала, що декілька
років вони користувалися підвалом, у її
чоловіка залишилися технічний паспорт
та будинкова книга, відміток, що вони
погашені або анульовані, ніхто не
проводив. Проводити ремонтні роботи та
утримувати 7/ 25 частин будинку вони не
можуть, а тому не заперечують, щоб суд
визнав право власності за ОСОБА_9

Як вбачається із наявних матеріалів
справи належним чином відповідно до
вимог закону відмову від права
власності на 7 / 25 частин будинку
ОСОБА_14 не оформив, однак навіть при
наявності такої відмови у суду
відсутні правові підстави для визнання
права власності на 7/ 25 частин будинку
за ОСОБА_9, оскільки ним пред'явлено
позов згідно уточнених позовних вимог
на підставі ст. 347 ЦК України , а відмова
від права власності не передбачає
визнання права власності за іншою
особою з цих підстав.

За таких обставин доводи апелянта щодо
скасування рішення суду в частині
задоволення первісного позову
підлягають задоволенню, оскільки є
обґрунтованими , так як відсутні
підстави для задоволення первісного
позову із підстав заявлених позивачем.

Однак, колегія суддів вважає, що не
підлягають до задоволення доводи
апелянтів про задоволення їх позовних
вимог, за зустрічним позовом, оскільки
під час розгляду справи в суді першої
інстанції ними не доведено того, що
дане майно є безхазяйним, та вони
набули права власності за набувальною
давністю.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_16, померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 року,
згідно з розпорядження виконкому
Черкаської міської ради № 122 - р від 13.05.
1993 року спірні 7 / 25 частин будинку по
АДРЕСА_3 були передані в користування
як підсобні приміщення, якими і сім'я
користувалася.

Однак, позивачі за зустрічним позовом
просять визнати за ними право
власності на безхазяйне майно за
набувальною давністю, не враховуючи,
що встановлений ст. 344 ЦК України
термін 10 років не дотриманий, оскільки
до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року
користувачем даної частки як підсобним
приміщенням був ОСОБА_16 на законних
підставах згідно вищевказаного
розпорядження.

За таких обставин колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про недоведеність вимог за
зустрічним позовом та відмову в
задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
встановлено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено,
що суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на
інші особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведеності перед
судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення суду
першої інстанції не може залишатись в
силі, так як при його ухваленні судом
допущено порушення норм матеріального
права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України є обов'язковою підставою для
скасування або зміни рішення суду і
ухвалення нового рішення в частині
задоволення первісного позову.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_9 про
визнання права власності на нерухоме
майно та ухваленням нового рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
Черкаської міської ради, треті особи:
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14 В решті рішення суду першої
інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 23 травня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, Черкаської міської
ради, треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про визнання
права власності на нерухоме майно та за
зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 до ОСОБА_9, виконкому Черкаської
міської ради про визнання права
власності на безхазяйне нерухоме майно
за набувальною давністю скасувати в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_9 та ухвалити в цій частині нове
рішення.

Відмовити ОСОБА_9 у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, Черкаської міської ради, треті
особи: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14 про визнання права власності на
нерухоме майно.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :