АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1850/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Суходольський
О.М. Доповідач в апеляційній інстанції
Пономаренко В. В. РІШЕННЯ
16 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоПономаренка В.
В.суддівГончар Н. І. , Ювшина В. І. при
секретаріАнкудінову О.І. за участю:
представника позивача
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на
рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 28 травня 2014 року
по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» до ОСОБА_8 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулось до
суду з позовом до відповідачки про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що
13.08.2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та
приватним підприємством «ФІН» було
укладено кредитний договір, за умовами
якого останнє отримало грошові кошти
шляхом відкриття безвідкличної
відновлювальної кредитної лінії з
кредитним лімітом в розмірі 200 000 грн. зі
сплатою відсотків у розмірі 22 % на рік, з
кінцевим строком повернення до 06.03.2009
року. До вказаного договору було
укладено 8 додаткових угоди, які
коригували його умови.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором,
07.03.2008 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та
ОСОБА_8 було укладено договір іпотеки,
за умовами якого ОСОБА_8 передала в
іпотеку комплекс будівель: сарай літ. Б,
прохідна літ. В, площею 64,4 кв.м., навіс
літ. Г, замощення І, ворота № 1,
свердловина № 2, розташовані по
АДРЕСА_1.

ПП «ФІН» свої зобов'язання по
кредитному договору не виконало,
внаслідок чого станом на 24.02.2014 року
утворилась заборгованість в розмірі
506227,67 грн., яка складається з: суми
заборгованості - 325000 грн.; суми
заборгованості за процентами - 171579,89
грн.; пені за несвоєчасно сплачені
відсотки - 9647,78 грн.

Враховуючи наведене, ПАТ
«Брокбізнесбанк» просило суд звернути
стягнення на вказаний комплекс
будівель, що належить ОСОБА_8 шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки на
прилюдних торгах в межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
ЗУ «Про виконавче провадження», за
ціною встановленою суб'єктом оціночної
діяльності при проведенні виконавчих
дій, для погашення кредитної
заборгованості ПП «ФІН» перед АТ
«Брокбізнесбанк» за кредитним
договором в сумі 506227,67 грн.

Рішенням Черкаського районного суду
Черкаської області від 28 травня 2014 року
позов ПАТ «Брокбізнесбанк»
задоволено.

В рахунок погашення заборгованості
приватного підприємства «ФІН» перед
ПАТ «Брокбізнесбанк» за договором
кредиту № 11-2007 від 07.03.2007 року в розмірі
506227 грн. 67 коп., звернуто стягнення на
предмет іпотеки на користь ПАТ
«Брокбізнесбанк», а саме на будівлі:
сарай літ. Б, прохідна літ. В, площею 64,4
кв.м., навіс літ. Г, замощення І, ворота №
1, свердловина № 2, розташовані по
АДРЕСА_1, що належать іпотекодавцю
ОСОБА_8 на підставі договору
купівлі-продажу № 8426 від 05.10.2005 року.

Застосувати спосіб реалізації
предмету іпотеки - шляхом продажу
предмету іпотеки ПАТ «Брокбізнесбанк»
будь-якій особі на підставі договору
купівлі-продажу за початковою ціною,
визначеною відповідно до грошової
(експертної) оцінки предмету іпотеки,
проведеної на момент продажу з
дотриманням вимог Закону України «Про
іпотеку».

Вирішено питання щодо стягнення
судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду
представник ОСОБА_8 - ОСОБА_7 подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на те що судом першої інстанції
винесено незаконне та необґрунтоване
рішення, з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просила його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія проходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення в повному обсязі не
відповідає.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції, з чим
погоджується і колегія суддів, виходив
з того, що 07.03.2007 року між АБ
«Брокбізнесбанк» та приватним
підприємством «ФІН» було укладено
кредитний договір, за умовами якого
банк надав позичальнику кредит у
вигляді поновлюваної кредитної лінії з
лімітом в сумі 200 000 грн. строком з 07
березня 2007 року до 06 березня 2009 року, зі
сплатою 22 % річних для поновлення
обігових коштів (а.с. 4-5).

До вказаного договору 13.08.2007 року, 14.01.2008
року, 10.10.2008 року, 10.04.2009 року, 09.10.2009 року,
06.10.2010 року, 06.10.2011 року, 27.07.2012 року було
укладено додаткові угоди, якими
змінювались сума кредитного ліміту,
строк повернення кредиту, відсоткова
ставка за кредитом та порядок
нарахування процентів (а.с. 6-13).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором, 07.03.2007 року між АБ
«Брокбізнесбанк» та ОСОБА_8 було
укладено іпотечний договір № Ді1-11-2007,
за умовами якого остання передала в
іпотеку банку будівлі: сарай літ. Б,
прохідна літ. В, площею 64,4 кв.м., навіс
літ. Г, замощення І, ворота 1,
свердловина 2, розташовані по АДРЕСА_1
(а.с. 14).

До вказаного іпотечного договору 13.08.2007
року, 14.01.2008 року, 10.10.2008 року, 15.04.2009 року,
09.10.2009 року, 06.10.2010 року, 06.10.2011 року,
26.10.2011 року було укладено додаткові
угоди, якими було внесено зміни у
відповідності зі змінами до кредитного
договору (а.с. 55-66).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

З наданого позивачем розрахунку
вбачається, що ПП «ФІН» виконувало
зобов'язання за кредитним договором не
належним чином, внаслідок чого станом
на 24.02.2014 року утворилась
заборгованість в сумі 506227,67 грн., в тому
числі: заборгованість за основним
зобов'язанням - 325000 грн.; заборгованість
за несплаченими процентами - 171579,89 грн.;
неустойка за несплаченими процентами -
9647,78 грн. (а.с. 21-24).

Сума заборгованості за кредитним
договором сторонами не оспорюється.
Письмова заява про зміну позовних
вимог в матеріалах справи відсутня,
тому суд першої інстанції вірно
врахував суму заборгованості, вказану
у позовній заяві та підтверджену
відповідним розрахунком (а.с. 21-24).

Відповідно до ст. 1049, 1050 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором. Якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
Кодексу.

Згідно ст.12 ЗУ "Про іпотеку" право
звернення стягнення на предмет іпотеки
до строку погашення кредиту у випадках
порушення зобов'язань за кредитним
договором, виникає у іпотекодержателя
в момент настання терміну виконання
зобов'язання по кредитному договору.

Ст.7 ЗУ "Про іпотеку" передбачає, що за
рахунок предмету іпотеки,
іпотекодержатель має право
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цих вимоги, включаючи сплату
процентів, неустойки, основної суми
боргу та будь-якого збільшення цієї
суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання. Іпотекою також
забезпечуються вимоги
іпотекодержателя щодо відшкодування:
витрат, пов'язаних з пред'явленням
вимоги за основним зобов'язанням і
зверненням стягнення на предмет
іпотеки; витрати на утримання і
збереження предмета іпотеки; витрат на
страхування предмета іпотеки; збитків,
завданих порушенням основного
зобов'язання чи умов Іпотечного
договору.

Згідно з ч.1 ст.33 ЗУ "Про іпотеку", у разі
невиконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до пп. 5.1.1 договору іпотеки
(а.с.16), іпотекодержатель має право
звернути стягнення на предмет іпотеки
у випадку, якщо при настанні строку
виконання позичальником основного
зобов'язання або його частини, воно не
буде виконане.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
що, оскільки ПП «ФІН» не виконує свої
зобов'язання за кредитним договором,
слід звернути стягнення на належне
майновому поручителю ОСОБА_8 нерухоме
майно на підставі договору іпотеки.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

В мотивувальній частині рішення суд
першої інстанції вказує на те, що
вважає необхідним застосувати спосіб
реалізації предмету іпотеки, який
вказав позивач, а саме - шляхом
проведення прилюдних торгів та продажу
предмету іпотеки ПАТ «Брокбізнесбанк»
будь-якій особі на підставі договору
купівлі-продажу за початковою ціною,
визначеною відповідно до грошової
(експертної) оцінки предмету іпотеки,
проведеної на момент продажу з
дотриманням вимог Закону України «Про
іпотеку».

Однак, такий висновок є помилковим,
оскільки вказані способи реалізації
предмету іпотеки (проведення прилюдних
торгів та продаж предмету іпотеки
іпотекодержателем на підставі
договору купівлі-продажу) є
самостійними та не можуть бути
застосовані одночасно.

В резолютивній частині рішення судом
застосовано спосіб реалізації шляхом
продажу предмету іпотеки ПАТ
«Брокбізнесбанк» будь-якій особі на
підставі договору купівлі-продажу за
початковою ціною, визначеною
відповідно до грошової (експертної)
оцінки предмету іпотеки, проведеної на
момент продажу з дотриманням вимог
Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, суд першої інстанції
ухваливши таке рішення вийшов за межі
позовних вимог, оскільки позивач
просив суд звернути стягнення на
предмет іпотеки шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки на
прилюдних торгах в межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
ЗУ «Про виконавче провадження», за
ціною, встановленою суб'єктом
оціночної діяльності при проведенні
виконавчих дій.

Згідно роз'яснень Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладених у п. 42 Постанови від
30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», резолютивна
частина рішення суду у разі
задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як статті 39 Закону
України «Про іпотеку», так і положенням
п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у
ньому в обов'язковому порядку має
зазначатись: загальний розмір вимог та
всі його складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що слід визначити спосіб
реалізації предмету іпотеки шляхом
продажу предмету іпотеки на прилюдних
торгах у межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України "Про виконавче провадження", з
дотриманням вимог Закону України «Про
іпотеку», встановивши початкову ціну
предмета іпотеки на рівні, не нижчому
за звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Колегія суддів вважає безпідставними
посилання апелянта на те, що договір
іпотеки від 07.03.2007 року є припиненим з
10.10.2008 року відповідно до положень ч. 1
ст. 559 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 11 Закону України
«Про заставу», ст. ст. 1, 11 Закону України
«Про іпотеку» майновий поручитель є
заставодавцем або іпотекодавцем.
Відповідно до ст. 546 ЦК України застава
(іпотека) та порука є різними видами
забезпечення, тому норми, що регулюють
поруку (статті 553-559 ЦК України), не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотеко держателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки (п. 23
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин»).

З матеріалів справи вбачається, що
договори про зміни до іпотечного
договору від 07.03.2007 року від 13.08.2007 року,
14.01.2008 року, 15.04.2009 року, 26.10.2011 року були
нотаріально посвідчені, а укладені
10.10.2008 року, 09.10.2009 року, 06.10.2010 року,
06.10.2011 року - не були нотаріально
посвідчені, хоча договором було
передбачено здійснити нотаріальне
посвідчення до кінця відповідного року
(а.с. 55-66).

Однак, вказані договори про зміни до
іпотечного договору були підписані
відповідачкою, чим вона підтвердила
свою згоду на укладення вказаних
договорів, нею не оскаржувались та не
визнавались судом недійсними.

Безпідставними також є твердження
апелянта на пропущення позивачем
строку позовної давності із посиланням
на зміни до умов кредитного договору,
викладені в додатковій угоді від 10.04.2009
року, оскільки після даної угоди було
ще укладено угоди від 09.10.2009 року, 06.10.2010
року, 06.10.2011 року, якою встановлено
строк повернення кредиту до 05.10.2012 року
(а.с. 12), а також угода від 27.07.2012 року.

Крім того, останній платіж за кредитним
договором ПП «ФІН» було здійснено
31.05.2012 року (а.с. 23).

Таким чином, позивачем не пропущено
строк позовної давності для звернення
до суду із даними позовними вимогами.

З огляду на викладене, оскільки судом
першої інстанції винесено рішення з
порушенням норм процесуального права,
колегія суддів апеляційну скаргу
представника ОСОБА_8 - ОСОБА_7
задовольняє частково, а рішення суду
змінює в частині визначення способу
реалізації предмету іпотеки - шляхом
продажу предмету іпотеки на прилюдних
торгах у межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України "Про виконавче провадження", з
дотриманням вимог Закону України «Про
іпотеку», встановивши початкову ціну
предмета іпотеки на рівні, не нижчому
за звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8
- ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 28 травня 2014 року
по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» до ОСОБА_8 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- змінити в частині визначення способу
реалізації предмета іпотеки і
початкової ціни предмета іпотеки.

Застосувати спосіб реалізації
предмету іпотеки - шляхом продажу
предмету іпотеки на прилюдних торгах у
межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України "Про виконавче провадження", з
дотриманням вимог Закону України «Про
іпотеку», встановивши початкову ціну
предмета іпотеки на рівні, не нижчому
за звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

В решті частини рішення залишити без
змін.

Рішення набирає чинності одразу після
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :