Справа №339/279/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2014 року
м.Болехів
Болехівський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді
Поляниця М.М.

з участю: секретаря судового
засідання: Стельмах М.Ю.

позивачки
ОСОБА_1

представника позивачки
адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 „Про заборону
відвідування, перебування у
домоволодінні по АДРЕСА_1",-

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з
вказаним позовом в обґрунтуванні своїх
вимог зазначає, що відповідач
співжитель її дочки ОСОБА_4 з 2000 року
без дозволу її мами, а після її смерті і
без її дозволу став проживати в
будинку, який належить їй на право
власності. ОСОБА_3 ставиться до неї
зневажливо, принижує, б'є, погрожує, що
змушує її звертатись в різні державні
органи. З ним не укладався договір на
проживання в її будинку, він проживає
без відповідних правових підстав і для
неї є сторонньою особою. Своєї згоди на
перебування відповідача у належному їй
будинку не давала, а тому просить
заборонити ОСОБА_3 відвідувати належне
їй домоволодіння, перебувати у ньому
без її згоди та стягнути судові витрати
по справі.

В судовому засіданні позивачка
заявлені вимоги підтримала з підстав
вказаних у позовній заяві додатково
зазначивши, що відповідач приїжджає у
її будинок, ночує. Останній раз був
декілька днів тому. Вона не має
можливості вільно користуватися своїм
будинком, вона не ночує вдома, її не
пускають до своєї кімнати куди вона
мусить заходити через вікно. Вона
неодноразово зверталась у міліцію з
приводу неправомірних дій відповідача
та дочки ОСОБА_4

Відповідач позов не визнав та показав
наступне. Він має житло у м. Долина і не
проживає у будинку позивачки. Він
приїжджає у гості до ОСОБА_4, з якою
проживає у цивільному шлюбі, та
допомагає її сім'ї. Жодних перешкод
ОСОБА_1 у користуванні будинком він не
вчиняє. Щодо виступу у Тисівській
сільській радів інтересах ОСОБА_4 то
дійсно це мало місце оскільки будинок в
якому проживає ОСОБА_4 з двома дітьми є
аварійним і він допоміг побудувати їй
новий, однак не можуть його узаконити.
Просить у позові відмовити.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суду показали, що
знайомі з відповідачем приблизно 12-13
років тобто з часу відколи він проживає
з ОСОБА_4 ОСОБА_3 появляється у будинку
час від часу. Останній раз його бачили
6-7 вересня 2014 року. Ним незаконно
побудовано новий будинок на подвір'ї
позивачки. Їм відомо, що ОСОБА_3
погрожував ОСОБА_1, пробував її бити.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4
суду показала, що причиною суперечок є
агресивна поведінка її матері ОСОБА_1,
яка не хоче бачити відповідача. З
ОСОБА_3 вона проживає у цивільному
шлюбі. Останній допомагає їй у
вихованні та утриманні дітей. Останній
раз він був у квітні 2014 року на
Великдень. Жодних перешкод у
користуванні ОСОБА_1 житловим будинком
відповідач не чинить.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що
відповідач не був у будинку більше 2-х
місяців тому. ОСОБА_3 допомагав і
допомагає їхній сім'ї матеріально.
Причиною всіх суперечок є те, що бабуся
ОСОБА_1 не хоче бачити ОСОБА_3

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши письмові докази по справі,
давши їм правову оцінку, суд приходить
до наступного висновку,

Судом встановлено, що спірні правові
відносини між сторонами виникли з
договірних відносин.

Нормами статті 3 ЦПК України
встановлено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтею 60 зазначеного Кодексу
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами, які беруть участь
у справі.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази по справі,
давши їм правову оцінку, суд приходить
до наступного висновку.

Судом встановлено і таке
підтверджується матеріалами справи що
рішенням Болехівського міського суду
від 24 січня 2014 року за ОСОБА_1 визнано
право власності на будинковолодіння,
що розташоване по АДРЕСА_1 (а.с.21). З
довідки виданої Тисівською сільською
радою за №1087 від 02 липня 2013 року
вбачається, що разом з позивачкою за
вказаною адресою проживають ОСОБА_4 -
дочка та двоє онуків ОСОБА_7 та ОСОБА_7
(а.с.17). ОСОБА_3 зареєстрований на
проживання з 22 грудня 1978 року за
адресою: АДРЕСА_2 (а.с.73).

З матеріалів справи так і пояснень
сусідів встановлено, і таке не
спростовано відповідачем, що він
періодично приїжджає та ночує у
будинку по АДРЕСА_1, який є власністю
позивачки, оскільки перебуває у
цивільному шлюбі з її дочкою ОСОБА_4 уже
тривалий час.

У відповідності до ст.ст.13,41
Конституції України власність не
повинна використовуватись на шкоду
людині і суспільству. Використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян.

Стаття ЗЗ Основного Закону гарантує
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Нормами частин 4 та 5 ст. 319 ЦК України
встановлено, що власність зобов'язує.
Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян.

У відповідності до ст. 150 Житлового
кодексу України громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно зі ст.156 Житлового кодексу
України члени сім'ї власника жилого
будинку (квартири), які проживають
разом з ним у будинку(квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку(квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням.

В ході судового розгляду встановлено і
таке не заперечили сторони, що ОСОБА_3
проживає більше 10 років у цивільному
шлюбі з ОСОБА_4, яка є дочкою позивачки і
у відповідності до норм ст. 64 ЖК України
є членом сім'ї власника будинку.

Об'єм права користування жилим
приміщенням у членів сім'ї такий самий
як у власника будинку. Принцип рівності
в користуванні жилим приміщенням діє
завжди крім випадків, коли він змінений
угодою, укладеною між власником
будинку і членами його сім'ї при
вселенні.

З доданих позивачкою листів, звернень
адресованих в правоохоронні органи та
органи місцевого самоврядування не
вбачається безумовних доказів, що
відповідач чинить щодо неї насильство,
перешкоджає їй користуватися жилим
приміщенням. В підтвердження
зазначеного висновку суду є наступні
об'єктивні дані. Слідчим Долинського РВ
УМВС України в Івано-Франківській
області 30 липня 2013 року винесено
постанову про закриття кримінального
провадження №000075 від 19 червня 2013
р. зареєстрованого за заявою позивачки,
щодо вчинення проти неї протиправних
дій (погрози вбивством) ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 за відсутністю складу
кримінального правопорушення. В листі
міського голови м. Болехова від 09.08.2013
року за №К-2/568 вказано, що фактів
фізичного насильства зі сторони
ОСОБА_4, ОСОБА_3 онуками ОСОБА_7 та ОСОБА_8
щодо позивачки свого підтвердження не
знайшли (а.с.6). В акті обстеження
житлово-побутових умов проживання від
06 серпня 2014 року зроблено висновок, що
вирішення конфлікту можливе лише при
взаємному примиренні матері ОСОБА_1 та
дочки ОСОБА_4 (а.с.79).

Суд визнає покази свідків ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 з вчинення ОСОБА_3 протиправних
дій щодо ОСОБА_1 такими, що не
відповідають дійсності, висловлені
ними зі слів самої позивачки, а також
наявність неприязних стосунків між
зазначеними свідками та ОСОБА_4

Додані до матеріалів справи
позивачкою заяви, скарги адресовані в
державні установи з приводу
неправомірних дій ОСОБА_3, ОСОБА_4 не є
доказами вчинення ними таких дій
оскільки не підтверджені відповідними
актами, висновками, тощо компетентних
органів, яким вони були адресовані.

Інших допустимих, належних та
безумовних доказів, вчинення ОСОБА_3
протиправних дій, щодо неї позивачкою
не надано.

Виходячи з системного аналізу ст.ст.13,41
Конституції України, ст.ст.64,150,156 ЖК
України суд приходить до висновку, що
ОСОБА_1, як власник житлового будинку
намагається використати надане їй
право власності на шкоду членам своєї
сім'ї а саме дочки ОСОБА_4, та її дітей
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 шляхом обмеження
їхніх конституційних прав на зустріч,
спілкування з ОСОБА_3, який проживає у
цивільному шлюбі з її дочкою.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3
„Про заборону відвідування,
перебування у домоволодінні по
АДРЕСА_1", не ґрунтується на вимогах
закону, є безпідставним а тому не
підлягає до задоволення.

Питання судових витрат суд, вирішує у
відповідності до ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст.ст.13,41
Конституції України, ст.319 ЦК України,
ст.ст.64, 150,156 ЖК України, керуючись
ст.ст.3,10,11,60,88,209,212-215,218 ЦПК України, суд, -

р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 „Про
заборону відвідування, перебування у
домоволодінні по АДРЕСА_1" - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Івано-Франківської області через
Болехівський міський суд шляхом подачі
в десяти денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги, з подачею її копій до
апеляційної інстанції.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
М.М.Поляниця