АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9238/2014
Головуючий в 1 інстанції - Юзькова О.Л.
Доповідач - Шиманський В.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою уповноваженої
особи Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банку
«Таврика» Соловйової Наталії
Анатоліївни на заочне рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 10 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Таврика» про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся у жовтні 2013 року.

Зазначав, що між ним та відповідачем на
протязі 2011 р. - 2012 р. було укладено низку
Договорів банківських вкладів, а саме:
банківський вклад «Пенсійний» №ПСГ (391)
8186 від 19.12.2011 р. на суму 300 000,00 грн.,
«Пенсійний» №ПСГ (391) 9097 від 04.01.2012 р.
на суму 300 000,00 грн. та «Пенсійний» №ПСГ
(391) 2164 від 05.01.2012 р. на суму 2 400,00 доларів
США.

11.12.2012 р. позивач звернувся до
відповідача з заявою про виплату
належних йому відсотків відповідно до
укладених договорів або розірвати
договори та повернути вклади. Проте
дану заяву відповідач залишив без
розгляду. 18.12.2012 р. з заявою щодо
повернення вкладів позивач звернувся
до голови НБУ. Листом від 02.01.2013 року
№47-606/140 представник НБУ повідомив, що
Постановою правління НБУ від 20.12.2012
року №548 АТ «Банк «Таврика»
віднесено до категорії
неплатоспроможних. Крім того,
виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
20.12.2012 року прийнято рішення №33 про
запровадження тимчасової
адміністрації. Протягом дії тимчасової
адміністрації вкладники АТ «Банк
«Таврика» можуть отримати свої кошти
за договорами банківського вкладу,
строк дії договорів яких закінчився.
Виплати за зазначеними договорами
здійснюватимуться у розмірі вкладу,
включаючи відсотки, нараховані на день
прийняття рішення НБУ про віднесення
банку до категорії неплатоспроможних,
але не більше 200 000,00 грн.

Внаслідок неповернення відповідачем
грошових коштів позивач, з урахуванням
нарахованих відсотків, 3% річних, а
також інфляційних витрат, зазнав
збитків, а саме: по договору
«Пенсійний» №ПСГ (391) 8186 від 19.12.2011 року -
370 084,23 грн., по договору «Пенсійний»
№ПСГ (391) 9097 від 04.01.2012 року - 370 093,30 грн.,
по договору Пенсійний» №ПСГ (391) 2164 від
05.01.2012 року - 21 583,10 грн., всього -761 760,63
грн.

З урахуванням викладеного, позивач
просив суд стягнути з відповідача на
його користь суму коштів в розмірі 761
760,63 грн. та визнати протиправною дії та
бездіяльність уповноваженої особи
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб на ліквідацію АТ «Банку «Таврика»
Соловйової Н.А. щодо не розгляду та не
надання обгрунтованої відповіді на
заяву позивача від 08.04.2013 р. про
повернення власних заощаджень у ПАТ
«Банк «Таврика», терміни за якими
закінчились і строк виплати за якими
настав, у порядку та строки визначені
Законом України «Про звернення
громадян».

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду міста Києва від 10 грудня
2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Таврика» на
користь ОСОБА_2 суму коштів в розмірі 761
760,63 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та закриття провадження у даній справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника відповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню у зв'язку з
наступним.

Відповідно ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх
вимоги і заперечень, підтверджених
тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що між позивачем та ПАТ
«Банк «Таврика» укладено договори
банківського вкладу: «Пенсійний» №ПСГ
(391) 8186 від 19.12.2011 року з терміном
зберігання до 21.06.2013 року; «Пенсійний»
№ПСГ (391) 9097 від 04.01.2012 року з терміном
зберігання до 05.07.2013 року; «Пенсійний»
№ПСГ (391) 2164 від

05.01.2012 року з терміном зберігання до
05.07.2013 року, що підтверджується копіями
договорів (а.с. 11-13).

Як вбачається з виписки з банківського
особового рахунку за вкладом
«Пенсійний» №ПСГ (391) 8186 від 19.12.2011 року
за період по 13.03.2013 року сума внесених
коштів складає 300 000,00 грн., за вкладом
«Пенсійний» №ПСГ (391) 9097 від 04.01.2012 року
за період з 04.01.2012 року по 13.03.2013 року
сума внесених коштів складає 300 000,00
грн., за вкладом «Пенсійний» №ПСГ (391) 2164
від 05.01.2012 року за період з від 05.01.2012
року по 13.03.2013 року сума внесених
позивачем коштів складає 2 400,00 доларів
США(а.с. 15-17).

Відповідно до протоколу засідання
правління АТ «Банк «Таврика»
№ПР/23/11/2012/01 від 23.11.2012 року, вирішено:
«На виконання рішення Національного
банку України від 23.11.2012 року №906, 23.11.2012
року припинити виконання будь-яких
операцій з клієнтами банку (а.с. 19-20).

Постановою Правління Національного
Банку України № 97 від 20.03.2013 року
постановлено відкликати банківську
ліцензію та ліквідувати АТ «Банк
«Таврика» (а.с. 73).

Відповідно до постанови правління НБУ
№97 від 20 березня 2013 року «Про
відкликання банківської ліцензії та
ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика»,
виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
було прийнято рішення №17 про початок
здійснення процедури ліквідації ПАТ
«Банк «Таврика» з 21 березня 2013 р. (а.с. 74).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб №18
від 20 березня 2013 року «Про призначення
уповноваженої особи Фонду та
ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика»
начальником відділу тимчасової
адміністрації та ліквідації
неплатоспроможних банків Фонду було
призначено Соловйову Н.А.

Позивач звертався до відповідача з
письмовою заявою від 11.12.2012 року,
вх. №11/12/47, відповідно до якої просив
виплатити нараховані проценти або
розірвати укладені договори, що
підтверджується копією заяви (а.с. 17-18).

Як вбачається з листа від 02.01.2013 року
№47-606/140, представник НБУ повідомив, що
Постановою правління НБУ від 20.12.2012
року №548 АТ «Банк» «Таврика» віднесено
до категорії неплатоспроможних. Крім
того, виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
20.12.2012 року прийнято рішення №33 про
запровадження тимчасової
адміністрації. Протягом дії тимчасової
адміністрації вкладники АТ «Банк»
«Таврика» можуть отримати свої кошти
за договорами банківського вкладу,
строк дії договорів яких закінчився.
Виплати за зазначеними договорами
здійснюватимуться у розмірі вкладу,
включаючи відсотки, нараховані на день
прийняття рішення НБУ про віднесення
банку до категорії неплатоспроможних,
але не більше 200 000,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення з АТ «Банк» «Таврика» на
користь позивач суми коштів в розмірі
761 760,63 грн., суд першої інстанції
прийшов до висновків про визнання
факту невиконання банком належним
чином взятих на себе зобов'язань та
обґрунтованості позовних вимог в цій
частині.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з такими висновком суду
першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»
ліквідація банку - процедура
припинення функціювання банку як
юридичної особи відповідно до положень
цього Закону та Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб».

Положеннями ч.1 ст.26 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» встановлено, що Фонд гарантує
кожному вкладнику банку відшкодування
коштів за його вкладом. Фонд
відшкодовує кошти в розмірі вкладу,
включаючи відсотки, нараховані на день
прийняття рішення Національним банком
України про віднесення банку до
категорії неплатоспроможних та
початку процедури виведення Фондом
банку з ринку, але не більше суми
граничного розміру відшкодування
коштів за вкладами, встановленого на
дату прийняття такого рішення,
незалежно від кількості вкладів в
одному банку. Сума граничного розміру
відшкодування коштів за вкладами не
може бути меншою 200000 гривень.
Адміністративна рада Фонду не має
права приймати рішення про зменшення
граничної суми відшкодування коштів за
вкладами. Зобов'язання з виплати
відсотків за вкладами, нарахованих під
час здійснення тимчасової
адміністрації, задовольняються
відповідно до черговості, встановленої
пунктом 4 частини першої статті 52 цього
Закону.

Згідно ч.1 ст.52 Закону кошти, одержані в
результаті ліквідації та реалізації
майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у такій
черговості: 1) зобов'язання, що виникли
внаслідок заподіяння шкоди життю та
здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги
щодо заробітної плати, що виникли із
зобов'язань банку перед працівниками
до прийняття рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у
випадках, визначених цим Законом, у
тому числі щодо повернення цільової
позики банку, наданої протягом
здійснення тимчасової адміністрації з
метою забезпечення виплат відповідно
до пункту 1 частини шостої статті 36
цього Закону, та щодо покриття витрат
Фонду, передбачених у пункті 17 частини
п'ятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги
вкладників - фізичних осіб у частині, що
перевищує суму, виплачену Фондом; 5)
вимоги Національного банку України, що
виникли в результаті зниження вартості
застави, наданої для забезпечення
кредитів рефінансування; 6) вимоги
фізичних осіб, платежі яких або платежі
на ім'я яких заблоковано (крім фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності);7) інші вимоги, крім вимог за
субординованим боргом; 8) вимоги за
субординованим боргом.

Порядок визначення вкладників, які
мають право на відшкодування коштів за
вкладами визначений ст.27 Закону -
уповноважена особа Фонду складає
перелік вкладників та визначає
розрахункові суми відшкодування
коштів за вкладами за рахунок Фонду
відповідно до вимог цього Закону та
нормативно-правових актів Фонду станом
на день прийняття рішення про
відкликання банківської ліцензії та
ліквідацію банку. Уповноважена особа
Фонду протягом трьох днів з дня
прийняття рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
банку формує повний перелік
вкладників, які мають право на
відшкодування коштів за вкладами за
рахунок Фонду, із визначенням сум, що
підлягають відшкодуванню.
Уповноважена особа Фонду зазначає у
переліку вкладників суму
відшкодування для кожного вкладника,
яка розраховується виходячи із
сукупного обсягу всіх його вкладів у
банку та нарахованих процентів.
Нарахування процентів за вкладами
припиняється з дня прийняття рішення
про відкликання банківської ліцензії
та ліквідацію банку.

Відповідно до ч.1 ст.19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

Отже кошти, під час виконання
уповноваженою особою Фонду заходів по
задоволенню вимог кредиторів, одержані
в результаті ліквідації та реалізації
майна банку спрямовуються у визначеній
Законом черговості, й задоволення
вимог кредиторів банку окремо від
ліквідаційної процедури не
допускається.

Як вбачається з матеріалів справи,
27.03.2013 р. ОСОБА_2 на ім'я уповноваженої
особи Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банку
«Таврика» була направлена заява №
11-02/154 про визнання його кредитором в
рамках вимог п. 5 ст. 45 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб», відповідно до якої
позивач просить включити його до
реєстру кредиторів з метою повернення
грошових коштів за вкладними
договорами, в тому числі за договорами
«Пенсійний» №ПСГ (391) 8186 від 19.12.2011;
«Пенсійний» №ПСГ (391) 9097 від 04.01.2012 року;
«Пенсійний» №ПСГ (391) 2164 від 05.01.2012 року.

Згідно відповіді уповноваженої особи
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб на ліквідацію АТ «Банку «Таврика»
Соловйової Н.А. № 0615/4 від 11.07.2013 р., дана
вимога позивача була включена до
реєстру акцептованих вимог кредиторів
та підлягає задоволенню в сумі 1 289 749,55
грн. відповідно до 4 черговості, що
відповідає частині 1 ст. 52 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб».

Таким чином, обраний судом спосіб
захисту прав ОСОБА_2 у вигляді
стягнення з відповідача на користь
позивача суму коштів за депозитними
вкладами розмірі 761 760,63 грн., порушує
порядок здійснення ліквідаційної
процедури та суперечить положенням
Глави 16 Закону України «Про банки та
банківську діяльність» та розділу 8
Закону України «Про систему
гарантування вкладників фізичних
осіб».

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Враховуючи зазначене, апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню, з
ухваленням у справі нового рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу уповноваженої
особи Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банку
«Таврика» Соловйової Наталії
Анатоліївни на заочне рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 10 грудня 2013 року -
задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 10 грудня 2013
року - скасувати.

Ухвалити нове рішення
наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Таврика» про стягнення коштів -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: