АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9159/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Янжула С. А. Доповідач -
Калиновський А.Б. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Єлізаренко І.А., Ремез В.А.

При секретарі - Півненко С.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Першотравенського міського суду
Дніпропетровської області від 15
вересня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Першотравенського
міського суду Дніпропетровської
області від 15 вересня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 17 000 гривень
00 копійок та в рахунок повернення
судових витрат у справі - 365 гривень 40
копійок.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

У відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України
на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що відповідачка
ОСОБА_2 20 серпня 2006 року отримала від
позивача грошові кошти в сумі 3000
гривень в борг, при цьому дала
зобов'язання повернути вказану суму
боргу за першою вимогою позивача.

27 вересня 2006 року вона отримала від
позивача в борг гроші в сумі 3 000
гривень, зобов'язавшись повернути їх за
першою вимогою позивача.

14 лютого 2008 року вона отримала від
позивача грошові кошти в борг в сумі 3 000
гривень під 5% річних. Зазначену суму
зобов'язалася повернути за першою
вимогою позивача. Несплачену суму
відсотків в розмірі 2 000 гривень
зобов'язалася повернути разом з боргом.

Також, відповідачка отримала від
позивача грошові кошти в борг в розмірі
8 000 гривень, які зобов'язалася
повернути за його першою вимогою.

Факт отримання відповідачкою ОСОБА_2
вказаної суми грошей від позивача
підтверджується її розписками,
оригінали яких було досліджено в
судовому засіданні першої інстанції, а
копії долучені до матеріалів
справи(а.с. 12, 20, 21).

Розписок позивача, або інших доказів
про отримання ним від відповідачки
грошових коштів в рахунок повернення
суми позики, відповідачкою суду не
надано.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд правильно виходив з того, що
відповідачка не виконала взяте на себе
зобов'язання та борг позивачу не
повернула, а тому виникла сума боргу
підлягає стягненню на користь позивача
з відповідача.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що вона позичила у позивача суму
у розмірі 3 000,00 грн. лише одного разу, а
розписки, наявні в матеріалах справи,
вона переписувала на вимогу позивача
не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки доказів, які б спростовували
встановлені судом факти та вказували
на протилежне вона до суду не надала і,
таким чином, відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК
України, розпорядились своїми правами
на власний розсуд.

Посилання відповідача на
безпідставність незастосування судом
спливу строків позовної давності по
даній справі не ґрунтуються на вимогах
закону, оскільки у розписках, наданих
відповідачкою зазначено, що вона
зобов'язується повернути борг позивачу
за першою його вимогою, а згідно ч.5 ст.
261 ЦК України, за зобов'язаннями, строк
виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх позовних вимог і
заперечень.

Рішення суду відповідає нормам
матеріального та процесуального права.
Підстав для його зміни чи скасування
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Першотравенського
міського суду Дніпропетровської
області від 15 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: