АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Яремка В.В.,
Перепелюк І.Б.

секретаря Тодоряка Г.Д.

за участю позивача ОСОБА_1,
представника відповідача державного
комунального підприємства
«Чернівціводоканал» Мандабура
Станіслава Васильовича

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до державного комунального
підприємства «Чернівціводоканал» про
стягнення грошових коштів за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Першотравневого районного суду
м.Чернівці від 28 травня 2014 року,

встановила:

ОСОБА_1 у березні 2014 року звернувся до
суду з позовом до державного
комунального підприємства
«Чернівціводоканал» про стягнення
грошових коштів.

Зазначав, що протягом з березня 2009 року
по лютий 2011 року займав посаду водія
державного комунального підприємства
«Чернівціводоканал».

Наказом державного комунального
підприємства «Чернівціводоканал» від
26 лютого 2009 року №14-к йому встановлено
ненормований робочий день з 12 години 30
хвилин з почасовою оплатою праці в
розмірі 5 грн. 20 коп. та доплатою 25% за
ненормований робочий день.

Актом контрольно-ревізійного
управління в Чернівецькій області від
25 червня 2011 року №24-06/170 про результати
фінансово-госопдарської діяльності
державного комунального підприємства
«Чернівціводоканал» за період з січня
2008 року по червень 2011 року встановлено
не виконання ним трудових обов»язків
та зайву виплату заробітної плати в
сумі 47407 грн. 44 коп.

ОСОБА_1, посилаючись на те, що
відпрацьовано 4206 годин, повернув
державному комунальному підприємству
«Чернівціводоканал»

№22ц-1037/2014 рік
Головуючий у 1 інстанції Іщенко І.В.

Категорія 57
Доповідач Половінкіна Н.Ю.

грошових коштів в сумі 47407 грн. 44 коп. за
вимогою начальника державного
комунального підприємства
«Чернівціводоканал» Половинського
В.М., вважав, що відповідач набув
грошові кошти без достатньої правової
підстави.

Просив стягнути з державного
комунального підприємства
«Чернівціводоканал» грошові кошти в
сумі 47407 грн. 44 коп. та проценти за
користування грошовими коштами в сумі
9493 грн. 38 коп.

Рішенням Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 28 травня 2014 року у
позові відмовлено.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить
рішення Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 28 травня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги про стягнення
грошових коштів задовольнити,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 про
стягнення грошових коштів, суд першої
інстанції керувався положеннями ч.1
ст.1212 ЦК України

та дійшов висновку про недоведеність
набуття державним комунальним
підприємством «Чернівціводоканал»
грошових коштів в сумі 47407 грн. 44 коп.
безпідставно.

На обґрунтування таких висновків суд
першої інстанції послався на
добровільне повернення ОСОБА_1
грошових коштів державному
комунальному підприємству
«Чернівціводоканал» з метою
відшкодування майнової шкоди.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитися не можна
повністю.

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом
про стягнення грошових коштів,
обставинами, якими обґрунтовував свої
вимоги, зазначав безпідставне набуття
державним комунальним підприємством
«Чернівціводоканал» грошових коштів в
сумі 47407 грн. 44 коп., які повернув
державному комунальному підприємству
«Чернівціводоканал» як зайво
виплачену заробітну плату.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття
(придбання) майна виникають за
наявності трьох умов: має місце набуття
або збереження майна; вказане
набуття або збереження майна здійснено
за рахунок іншої особи; має місце
відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна за
рахунок іншої особи (відсутність
положень закону, адміністративного
акта, правочину або інших підстав,
передбачених ст.11 ЦК України).

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
також відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не
підлягають поверненню безпідставно
набуті заробітна плата і платежі, що
прирівнюються до неї, пенсії, допомоги,
стипендії, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю, аліменти та інші
грошові суми, надані фізичній особі як
засіб до існування, якщо їх виплата
проведена фізичною або юридичною
особою добровільно, за відсутності
рахункової помилки з її боку і
недобросовісності з боку набувача.

Отже, за змістом зазначеної норми
заробітна плата не підлягає поверненню
у випадку, якщо її виплата проведена
роботодавцем добровільно, за
відсутності рахункової помилки та
відсутності недобросовісності з боку
робітника.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_1 прийнято на посаду водія
державного комунального підприємства
«Чернівціводоканал» із встановленням
робочого дня з 12 години 30 хвилин з
почасовою оплатою праці в сумі 5 грн. 20
коп. та доплатою 25 % за ненормований
робочий день наказом № 14-К від 26 лютого
2009 року (а.с.10).

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про
оплату праці» визначено, що заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

До складу заробітної плати згідно зі
ст.2 Закону України "Про оплату праці"
включаються виплати за виконану
роботу, а також гарантії та компенсації
за невідпрацьований час (наприклад, за
час виконання державних обовязків, за
час простою не з вини робітника та ін.).

За змістом частини 1 та2 ст.97 КЗпП
Укрїани оплата праці працівників
здійснюється за погодинною, відрядною
або іншими системами оплати праці.
Оплата може провадитися за
результатами індивідуальних і
колективних робіт.

Конкретні розміри тарифних ставок
(окладів) і відрядних розцінок
робітникам, посадових окладів
службовцям, а також надбавок, доплат,
премій і винагород встановлюються
власником або уповноваженим ним
органом з урахуванням вимог,
передбачених частиною другою цієї
статті.

З приєднаних до матеріалів справи
табелів обліку використання
робочого часу та розпоряджень на
відрядження вбачається, що ОСОБА_1
протягом з 2 березня 2009 року по 1
лютого 2011 року відпрацьовано 4206 годин
протягом 590 днів (а.с. 70-94, 119-124).

ОСОБА_1 за період з 2 березня 2009 року по 1
лютого 2011 року нарахована та виплачена
заробітна плата в сумі 47407грн. 44 коп.
(а.с. 11-15).

З огляду на наведене само по собі
посилання на навчання ОСОБА_1 у
Чернівецькому
торговельно-економічному університеті
та акт контрольно-ревізійного
управління в Чернівецькій області від
25 червня 2011 року №24-06/170 про результати
фінансово-госопдарської діяльності
державного комунального підприємства
«Чернівціводоканал» за період з січня
2008 року по червень 2011 року не дають
підстав для висновку про не виконання
ОСОБА_1 трудових обов»язків та зайву
виплату заробітної плати в сумі 47407 грн.
44 коп.

На підставі ст.127 КЗпП україни
відрахування із заробітної плати
можуть провадитись тільки у випадках,
передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати
працівників для покриття їх
заборгованості підприємству, установі
і організації, де вони працюють, можуть
провадитись за наказом
(розпорядженням) власника або
уповноваженого ним органу: для
повернення авансу, виданого в рахунок
заробітної плати; для повернення сум,
зайво виплачених внаслідок лічильних
помилок; для погашення невитраченого і
своєчасно не поверненого авансу,
виданого на службове відрядження або
переведення до іншої місцевості; на
господарські потреби, якщо працівник
не оспорює підстав і розміру
відрахування. У цих випадках власник
або уповноважений ним орган вправі
видати наказ (розпорядження) про
відрахування не пізніше одного місяця
з дня закінчення строку, встановленого
для повернення авансу, погашення
заборгованості або з дня виплати
неправильно обчисленої суми; при
звільненні працівника до закінчення
того робочого року, в рахунок якого він
вже одержав відпустку, за невідроблені
дні відпустки. Відрахування за ці дні
не провадиться, якщо працівник
звільняється з роботи з підстав,
зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і
пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а
також при направленні на навчання та в
зв'язку з переходом на пенсію; при
відшкодуванні шкоди, завданої з вини
працівника підприємству, установі,
організації (стаття 136).

З приєднаного до матеріалів справи
касового ордера від 17 червня 2011 року
№600 ОСОБА_1 повернуто державному
комунальному підприємству
«Чернівціводоканал» зайво виплачену
заробітну плату в сумі 47 407 грн. 44 коп.
згідно результатів ревізії.

У такому разі висновок суду першої
інстанції про наявність підстав для
повернення ОСОБА_1 зайво виплаченої
заробітної плати в сумі 47407 грн. 44 коп.
не відповідає обставинам справи.

Тому судове рішення підлягає
скасуванню з підстав, передбачених п.3
ч.1 ст.309 ЦПК України.

Оскільки підстав для стягнення з
ОСОБА_1 зайво виплаченої заробітної
плати в сумі 47407 грн. 44 коп. не було, то
грошові кошти, які внесено ОСОБА_1 до
каси державного комунального
підприємства «Чернівціводоканал» за
ордером від 17 червня 2011 року №600
зберігаються відповідачем без
достатньої правової підстави, а тому
підлягають поверненню ОСОБА_1

На підставі ч.2 ст.1214 ЦК України у разі
безпідставного одержання чи
збереження грошей нараховуються
проценти за користування ними (стаття
536 цього Кодексу).

За змістом ст.536 ЦК України передбачено,
що за користування чужими грошовими
коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.8 ЦК України, якщо
цивільні відносини не врегульовані цим
Кодексом, іншими актами цивільного
законодавства або договором, вони
регулюються тими правовими нормами
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, що регулюють подібні за
змістом цивільні відносини (аналогія
закону).

За обставин, на які посилається
позивач, договором, законом або іншим
актом цивільного законодавства розмір
процентів за користування грошима не
передбачено.

Оскільки ст.1048 ЦК України регулює
правовідносини, які виникають з
договору позики, підстав для
застосування до вимог ОСОБА_1 про
стягнення процентів за користування
чужими грошовими коштами положень
наведеної норми немає.

Враховуючи наведене правових підстав
для задоволення позовних вимог в
частині стягнення процентів за
користування збереженими без
достатньої правової підстави коштами
немає.

Керуючись п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 28 травня 2014 року
скасувати.

Позов ОСОБА_1 до державного
комунального підприємства
«Чернівціводоканал» про стягнення
грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з державного комунального
підприємства «Чернівціводоканал» на
користь ОСОБА_1 заробітну плату в сумі
47407 грн. 44 коп.

Урешті відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис /Половінкіна Н.Ю./

Судді - підписи /Яремко В.В., Перепелюк
І.Б./

З оригіналом згідно: