Р І Ш Е Н Н Я іменем україни29 жовтня 2014
рокум. Київ Колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі: головуючого Луспеника
Д.Д., суддів: Гулька Б.І.,
Закропивного О.В., Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Одеської міської ради,
Одеського міського управління
земельних ресурсів Департаменту
комунальної власності, управління
Державного земельного агентства у м.
Одесі, Одеської регіональної філії
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру при
державному комітеті по земельних
ресурсах» про зобов'язання узгодити
межі землекористування та підписати
акт узгодження меж земельної ділянки,
за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє
в інтересах ОСОБА_3, на рішення
Київського районного суду
м. Одеси від 25 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
14 травня 2014 року,в с т а н о в и л а: У
серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що на підставі договору дарування
від 18 квітня 2002 року їй належить 36/1000
частин у ДБК «Червона Зірка» - дача
АДРЕСА_1. Державний акт на право
постійного користування одержано ДБК
«Червона Зірка», членом якого є ОСОБА_3
Вказану земельну ділянку ОСОБА_3
оформлює у приватну власність шляхом
приватизації у порядку, визначеному
чинним законодавством України. Однак
суміжними землевласниками відмовлено
у підписанні акту про узгодження меж
земельної ділянки від 14
травня 2013 року, акту прийому-передачі
межових знаків на зберігання від
14 травня 2013 року, у зв'язку з чим
позивачка просила суд зобов'язати
відповідачів не чинити перешкоди у
приватизації дачної земельної ділянки
АДРЕСА_1; визнати неправомірною відмову
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у погодженні
меж земельних ділянок; зобов'язати
компетентні органи виготовити та
затвердити землевпорядну документацію
щодо відведення земельної ділянки, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 без
узгодження меж із суміжними
землевласниками. Рішенням Київського
районного суду м. Одеси від 25 лютого 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
14 травня 2014 року, у задоволені позову
відмовлено. У
касаційній скарзі ОСОБА_7, який діє в
інтересах ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить вказані судові рішення
скасувати та направити справу на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що позивачкою не
надано належних доказів, що суміжні
землевласники чинять перешкоди у
приватизації її земельної ділянки.
Також суди виходили з того, що вказаний
спосіб захисту порушеного права не
передбачений ст. 16 ЦК України. З
такими висновками судів повністю
погодитись не можна, оскільки ці
висновки суперечать вимогам закону.
Статтею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим. Згідно
зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону судові
рішення у повній мірі не відповідають.
Судом установлено, що на підставі
договору дарування від 18 квітня
2002 року ОСОБА_3 належить 36/1000 частин у
ДБК «Червона Зірка» - дача АДРЕСА_1.
Державний акт на право постійного
користування одержано ДБК «Червона
Зірка», членом якого є ОСОБА_3, 30 травня
1999 року відповідно до рішення
виконкому Одеської міської Ради
народних депутатів від 17 липня 1998 року
№ 705, та зареєстровано в книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею за № 62
(а. с. 13). Суміжними землевласниками
(землекористувачами) ОСОБА_3 є ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ДБК «Червона Зірка», ОСОБА_4,
ОСОБА_5 (спадкоємці у рівних частках),
ОСОБА_6Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК
України власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його права
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою.
Суміжними землевласниками
(землекористувачами) було погоджено
межі земельної ділянки ОСОБА_3, про що
свідчить заява від 10 вересня 2003
року, заява від 21 вересня 2010 року (а. с.
8-9). Проте, як вбачається з матеріалів
справи акт від 14 травня 2013 року про
приймання-передачу межових знаків на
зберігання, акт узгодження меж
земельної ділянки від 14 травня 2013 року
підписано усіма суміжними
землевласниками (землекористувачами),
крім ОСОБА_4, ОСОБА_6 (а. с. 14, 15).Згідно зі
ст. 158 ЗК України виключно судом
вирішуються земельні спори з приводу
володіння, користування і
розпорядження земельними ділянками, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, а також спори щодо
розмежування територій сіл, селищ,
міст, районів та областей. Органи
місцевого самоврядування вирішують
земельні спори у межах населених
пунктів щодо меж земельних ділянок, що
перебувають у власності і користуванні
громадян, та додержання громадянами
правил добросусідства, а також спори
щодо розмежування меж районів у містах.
Пункт п. 2.8 Інструкції встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками,
затвердженою Наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
від 18 травня 2010 року № 376,
містить перелік необхідної технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості). Оскільки
матеріалами справи не доведено
порушення прав позивачки на
приватизацію земельної ділянки, суди
обґрунтовано відмовили у задоволенні
позову.Разом з тим, суди, відмовляючи у
позові, виходили також із того, що
визнання неправомірними відмови у
погодженні меж земельної ділянки та
зобов'язання компетентних органів
виготовити та затвердити
землевпорядну документацію як спосіб
захисту прав чинним законодавством не
передбачено. Такий висновок є
помилковим, оскільки Конституцією
України закріплено право кожного на
судовий захист та передбачено, що
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі
(ст. 55, ст. 124).Крім того, відповідно до п. 4
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» від 16 квітня
2004 року № 7 згідно зі ст. 158 ЗК України
суди розглядають справи за спорами про
межі земельних ділянок, що перебувають
у власності чи користуванні
громадян-заявників, які не
погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
влади з питань земельних ресурсів.
Зазначені спори підлягають розгляду
місцевими судами незалежно від того,
розглядалися вони попередньо органом
місцевого самоврядування або органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів чи ні. Рішення цих органів
щодо такого спору не може бути
підставою для відмови в прийнятті
заяви чи для закриття провадження в
порушеній справі. Оскільки
обставини справи судами встановлено
повно і правильно, не потребують
додаткового дослідження доказів, однак
судові рішення у справі ухвалені із
неправильним тлумаченням норми
матеріального права, а саме
ст. 16 ЦК України, тому таке підлягає
зміні з підстав, передбачених ст. 341 ЦПК
України.Керуючись ст. ст. 333, 341, 346 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справв и р і ш и л а : Касаційну скаргу
ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_3,
задовольнити частково. Рішення
Київського районного суду м. Одеси від
25 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Одеської області від 14 травня 2014
року змінити, виключивши з
мотивувальної частини рішень
посилання на те, що обраний позивачкою
спосіб захисту не передбачений ст. 16 ЦК
України. В іншій частині судові рішення
залишити без змін. Рішення оскарженню
не підлягає. Головуючий:
Д.Д. Луспеник
Судді:
Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта