Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/3197/14
Головуючий у 1 інстанції: Федченко І.М.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

Суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської
А.В.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Державного
підприємства «Державний проектний
інститут «Запоріжцивільпроект» на
рішення Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 10 червня 2014 року у
справі за позовом Державного
підприємства «Державний проектний
інститут «Запоріжцивільпроект» до
ОСОБА_3, третя особа Жовтневий районний
відділ у м. Запоріжжі УДМС України в
Запорізькій області про визнання
незаконним розпорядження, визнання
втративши право на житло та виселення
без надання іншого житлового
приміщення,-

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2014 року ДП «Державний проектний
інститут «Запоріжцивільпроект»
звернулося до суду з вищезазначеними
позовом в якому зазначив, що на
підставі рішення № 145/5 Запорізької
міської ради виконавчого комітету від
28 квітня 2005 року оформлено право
державної власності на будівлю
гуртожитку ( літ А-4) по АДРЕСА_1.
Гуртожиток передано на баланс
Державного підприємства «Державний
проектний інститут
«Запоріжцивільпроект».

21 листопада 2011 року на підставі
розпорядження № 12 від 03.11.2011 року
відповідачу було видано ордер № 051 на
право зайняття з сім'єю з 1 чоловіка
житлової площі кімнати № 39 в
гуртожитку ДП « ДПІ «
Запоріжцивільпроект» по АДРЕСА_1. При
цьому розмір жилої площі в ордері не
зазначено, кімнати № 39 на 3 поверсі
гуртожитку немає, а є блок, який
складається з двох кімнат, спільне
рішення адміністрації підприємства та
відповідного профспілкового комітету
про надання жилої площі не було
прийнято, що є порушенням ст. 128 ЖК
України. Відповідно до засідання
комітету первинної профспілкової
організації ДП « ДПІ «
Запоріжцивільпроект» від 21.11.2011 р
профспілковий комітет дав згоду на
реєстрацію і вселення відповідача в
одну з кімнат блоку № 39, а саме в ліву
кімнату, площею 6,7 кв.м. Відповідачем
самовільно було зайнято увесь блок №39,
значно більшою площею ніж йому було
виділено та повністю його
реконструйовано, в результаті чого
змінено площу обох кімнат та з однієї з
них взагалі утворено кухню. Погодження
профспілкового комітету на проведення
реконструкції та займання усього блоку
№ 39 відповідачем здійснено не було.

Також зазначають, що відповідач
жодного дня в гуртожитку не проживав.

Уточнивши позовні вимоги 13.05.2014 року
позивач просить суд визнати
незаконним та скасувати розпорядження
в.о. директора ДП «ДПІ
Запоріжцивільпроект» № 12 від 03.11.2011 р.
ОСОБА_4 про надання ОСОБА_3 ордеру на
блок АДРЕСА_1

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право
на житло в лівій кімнаті, площею 6,7 м2
блоку № 39. Виселити ОСОБА_3 з
приміщення АДРЕСА_1 без права надання
іншого жилого приміщення. Стягнути з
відповідача судовий збір. В правове
обґрунтування позивач послався на ст.
ст. 71, 72, 127-129 ЖК України.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 10 червня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням ДП
«Державний проектний інститут
«Запоріжцивільпроект» подало
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на необґрунтованість, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати,
та ухвалити нове, яким позов
задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом установлено, що рішенням
Запорізької міської ради виконавчого
комітету № 145/5 від 28 квітня 2005 року
оформлено право державної власності на
будівлю гуртожитку (літ А-4) по АДРЕСА_1.
Гуртожиток передано на баланс
Державного підприємства «Державний
проектний інститут
«Запоріжцивільпроект».

21 листопада 2011 року на підставі
розпорядження ДП «Державний проектний
інститут «Запоріжцивільпроект» № 12
від 03.11.2011 року відповідачу було видано
ордер № 051 на право зайняття з сім'єю з 1
чоловіка житлової площі кімнати № 39 в
гуртожитку ДП « ДПІ «
Запоріжцивільпроект» по АДРЕСА_1 ( а.с.
13-14).

В п. п. 1, 3 вищезазначеного
розпорядження зазначено - підготовити
та видати ордер ОСОБА_3 на блок № 39,
зареєструвати ОСОБА_3 в блоці № 39 ( а.с.
102).

24 листопада 2014 року ОСОБА_3 був
зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.
81).

Згідно зі ст. 6 ЖК України жилі будинки і
жилі приміщення призначаються для
постійного проживання громадян, а
також для використання у встановленому
порядку як службових жилих приміщень і
гуртожитків.

Главою 4 Житлового кодексу України
регулюються умови та підстави
користування гуртожитками.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК
України, для проживання робітників,
службовців, студентів, учнів, а також
інших громадян у період роботи або
навчання можуть використовуватись
гуртожитки.

Згідно зі статтями 128, 129 ЖК України та
пунктом 10 Примірного положення про
гуртожитки, затвердженого постановою
Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року
№ 208, жила площа в гуртожитку надається
за спільним рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації чи
органу кооперативної чи іншої
організації та відповідного
профспілкового комітету. На підставі
рішення про надання жилої площі в
гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Отже, вселення у житло без спільного
рішення адміністрації підприємства та
профспілкового комітету , є порушенням
діючого законодавства.

У разі відсутності передбачених
законом підстав для проживання осіб у
гуртожитку відсутні і підстави для
визнання права таких осіб на
користування цим житлом.

Відповідно до ст. 59 ЖК України
ордер на жиле приміщення може бути
визнано недійсним у судовому порядку у
випадках подання громадянами не
відповідаючих дійсності відомостей
про потребу в поліпшенні житлових умов,
порушення прав інших громадян або
організацій на зазначене в ордері жиле
приміщення, неправомірних дій
службових осіб при вирішенні питання
про надання жилого приміщення, а також
в інших випадках порушення порядку і
умов надання жилих приміщень .
невиконання умови відповідно до ст. 59
ЖК України є підставою для визнання
виданого ордера недійсним з
наслідками, передбаченими ст. 117 ЖК
України.

Таким чином, виходячи з положень
зазначеної норми, якщо ордер був
виданий з порушенням порядку та умов
надання жилого приміщення, то це є
підставою для визнання ордеру на жиле
приміщення недійсним.

Проте, як вбачається з позовної
заяви позивач не ставив питання про
визнання вищезазначеного ордеру
недійсним , тому суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
визнання незаконним та скасування
розпорядження № 12 від 03.11.2011 року не
несе правових наслідків, оскільки
єдиним документом, який є єдиною
підставою для вселення на надану жилу
площу є спеціальний ордер.

Згідно зі ст. 129 ЖК України ордер є
підставою для вселення на надану жилу
площу, після якого особа набуває право
користування жилим приміщенням.
Позбавлення такого права або виселення
особи можливе лише з підстав,
передбачених законом, зокрема, ст. ст. 59,
72, 107, 109 ЖК України. Виключно з підстав і
в порядку, передбачених законом, може
здійснюватись обмеження права
користування жилим приміщенням (ч. 3 ст.
9 ЖК України).

В позові позивач також посилається на
те, що ОСОБА_3 не проживає в спірному
приміщенні без поважних причин, тому
просив визнати його таким, що втратив
право користування жилим приміщенням
за ст. ст. 71, 72 ЖК України., тим самим
фактично визнав, що останній набув
право користування спірним жилим
приміщенням.

Виходячи зі змісту норм ст. ст. 71, 72 ЖК
України відповідно до вимог ст. 214 ЦПК
України та роз'яснень, викладених у п. 10
постанови Пленуму Верховного Суду УРСР
від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України", при вирішенні спору про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, суди
повинні встановити факт відсутності
особи у жилому приміщення понад шість
місяців та поважність причин такої
відсутності.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Обґрунтовуючи ці факти, позивач
послався на акт від 11.01.2013 року де
вказано, що відповідач не проживає за
місцем реєстрації, однак, з акту не
вбачається, з якого часу відповідач не
проживає в спірній квартирі, причини
його не проживання.

Водночас, позивач в уточненій позовній
заяві від 13.05.2014 року зазначає, що
позивач самовільно зайняв спірне жиле
приміщення та провів його
реконструкцію ( а.с. 89-93), що спростовує
зміст акту щодо відсутності
відповідача в спірній квартирі та
втраті до неї інтересу.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про не
доведеність факту відсутності ОСОБА_3 у
спірній квартирі понад шість місяців
без поважних причин.

В позові позивач також зазначає, що без
погодження з профспілковим комітетом
відповідачем була проведена
реконструкція спірного жилого
приміщення блоку № 39, що є також однієї
із підстав для його виселення без
надання іншого жилого приміщення.

Натомість, виселення особи можливе
лише з підстав, передбачених законом,
зокрема, ст. ст. 59, 72, 107, 109 ЖК України.
Виключно з підстав і в порядку,
передбачених законом, може
здійснюватись обмеження права
користування жилим приміщенням (ч. 3 ст.
9 ЖК України).

Виходячи з положень зазначених норм
вони не передбачають виселення особи з
жилого приміщення без надання іншого
жилого приміщення, якщо вона
самовільно зробила реконструкцію
жилого приміщення.

В статті 9 ЖК України зазначено, що
житлові права охороняються законом, за
винятком випадків, коли вони
здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

Доказів, які б свідчили про те, що
проведеною реконструкцією спірного
жилого приміщення були порушенні права
власника житла ДП « Державний
проектний інститут
«Запоріжцивільпроект» або інших
громадян, позивач суду не надав.

Натомість, з матеріалів справи
вбачається, що 29.10.2012 року ДП «ДПІ
«Запоріжцивільпроект» направляло
запит до Державного закладу
«Запорізька міська
санітарно-епідеміологічна станція»
Запорізької області МОЗ України про
погодження перепланування спірного
жилого приміщення.

Зі змісту листа ДЗ «Запорізька міська
санітарно-епідеміологічна станція від
31.10.2012 року вбачається, що було
погоджено самовільне виконання
переобладнання двох житлових кімнат з
душевою, туалетом та коридором під
однокімнатну квартиру ( а.с. 83), що
свідчить про те, що власник зазначеного
житла не заперечував та погодився з
реконструкцію спірного жилого
приміщення.

На підставі наведеного, колегія суддів
вважає, що судом повно і всебічно
з"ясовані обставини справи, висновки
відповідають цим обставинам і набутим
доказам, норми матеріального і
процесуального права при розгляді
спору не порушені, застосовані
правильно, ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, а доводи
апеляційної скарги є неспроможними і
необґрунтованими та не спростовують
висновків суду.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Державний проектний
інститут «Запоріжцивільпроект» -
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 10 червня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте вона
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: