УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Мазур Л.М., Макарчука М.А.,
Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Комунального підприємства
«Автотранссервіс» (далі - КП
«Автотранссервіс») про стягнення
середнього заробітку за весь час
прострочення сплати належних на час
звільнення сум та відшкодування
моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 07 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до КП
«Автотранссервіс», в якому просив
стягнути на його користь середній
заробіток за весь час прострочення
сплати належних на час звільнення сум у
розмірі 24 783 грн 84 коп., а також
відшкодувати моральну шкоду у розмірі
29 248 грн 84 коп.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 01 лютого 2010
року відповідно до наказу № 16-К був
прийнятий на роботу в
КП «Автотранссервіс» на посаду
контролера технічного стану, з
посадовим окладом 869 грн.

19 березня 2012 року наказом № 21-К його
було звільнено із займаної посади на
підставі ст. 40 КЗпП України.

Проте повний розрахунок під час
звільнення з ним проведений не був,
оскільки йому неправильно було
встановлено тарифний оклад, заробітна
плата за період з квітня 2011 року по 01
січня 2012 року нараховувалась та
виплачувалась неправильно та тільки 16
серпня 2013 року він поштою отримав
розрахунок, а тому просив стягнути
прострочену належну до сплати на час
звільнення заробітну плату за період з
19 березня 2012 року по 16 серпня
2013 року у зазначеній ним сумі.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 17 грудня 2013 року позов ОСОБА_4
задоволено частково.

Стягнуто з КП «Автотранссервіс» на
користь ОСОБА_4 середній заробіток за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку у розмірі 23 968 грн 10
коп. та моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 07 квітня 2014 року апеляційну
скаргу КП «Автотранссервіс»
задоволено, рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 17 грудня 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції і залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення КП «Автотранссервіс» на
касаційну скаргу, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_4, керувався
положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП
України та врахувавши роз'яснення,
викладені у ч. 5 п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
виходив з того, що позивачу був
встановлений оклад без застосування
коефіцієнтів у співвідношенні до
мінімальної тарифної ставки робітника
1-го розряду відповідно до правил п. 1.1.3
Галузевої угоди, що призвело до
недоотримання ним заробітної плати, та
виходячи із того, що ця сума була
добровільно виплачена підприємством,
дійшов до висновку, що на день
звільнення позивача з ним не було
проведено повного розрахунку.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, врахував додаток № 1
Галузевої угоди між Міністерством з
питань житлово-комунального
господарства України, Всеукраїнським
об'єднанням обласних організацій
роботодавців підприємств
житлово-комунальної галузі «Федерація
роботодавців ЖКГ України» та
Центральним комітетом профспілки
працівників житлово-комунального
господарства, місцевої промисловості,
побутового обслуговування населення
України на 2010-2012 роки (далі -
Галузева угода) та дійшов
обґрунтованого висновку, що позивачу
за період його роботи кваліфікаційний
розряд не присвоювався, оскільки
професію, яку він обіймав, не включено в
додаток № 2 Галузевої угоди, а
нарахування заробітної плати ОСОБА_4
правильно здійснювалося згідно
особового рахунку розрахункових
відомостей за посадою контролера
технічного стану, а тому підстави для
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки відповідно до ст. 117 КЗпП
України відсутні.

Суд касаційної інстанції перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судом
апеляційної інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом апеляційної
інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги щодо
незастосування при ухваленні рішення
апеляційним судом Галузевої Угоди між
Міністерством інфраструктури України,
Федерацією роботодавців транспорту
України і спільним представницьким
органом профспілки працівників
автомобільного транспорту та
шляхового господарства України і
Всеукраїнської незалежної профспілки
працівників транспорту на 2011-2012 роки
(далі - Угода), не заслуговують на увагу,
оскільки КП «Автотранссервіс» не
займається господарською діяльністю у
сфері транспорту, а є комунальним
підприємством, що здійснює діяльність
у сфері житлово-комунального
господарства, а тому така Угода
правильно не прийнята апеляційним
судом до уваги.

Інші доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду
апеляційної інстанції, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 07 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Л.М. Мазур М.А. Макарчук Т.О. Писана