ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та
інтересах малолітньої ОСОБА_5, до
ОСОБА_6, треті особа - орган опіки та
піклування Амур-Нижньодніпровської
районної у м. Дніпропетровську ради,
про усунення перешкод у користуванні
власністю та вселення, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
6 листопада 2013 року, ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 14 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із указаним позовом, із
урахуванням уточнених у жовтні 2013 року
позовних вимог, разом із ОСОБА_3 та
діючи також в інтересах малолітньої
ОСОБА_5, просила зобов'язати
відповідача ОСОБА_6 не чинити позивачам
перешкод у користуванні квартирою
АДРЕСА_1 та вселити до вказаної
квартири.

Позовні вимоги мотивували тим, що
ОСОБА_4 є власником 2/9 частин квартири
АДРЕСА_1, а її баба ОСОБА_6 - власником 7/9
частин цієї квартири. Остання чинить їй
та її дітям - ОСОБА_3 та малолітній
ОСОБА_5 перешкоди у користуванні
власністю, а саме: не впускає до
квартири та заперечує проти реєстрації
їх місця проживання у ній.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
6 листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 14 січня
2014 року, позов задоволено. Вселено
ОСОБА_4 та членів її сім'ї: сина ОСОБА_3
та малолітню доньку ОСОБА_5 у квартиру
АДРЕСА_1. Зобов'язано відповідача не
чинити позивачам перешкоди у
користуванні 2/9 частинами спірної
квартири. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6
- ОСОБА_7 просить скасувати судові
рішення у справі, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до
рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
26 червня 2012 року за ОСОБА_4 визнано
право власності на 2/9 частини квартири
АДРЕСА_1 у порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_8

Власником іншої частини спірної
квартири є ОСОБА_6

Частки співвласників квартири не
виділено в натурі та не визначено
порядок користування нею.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що ОСОБА_6 чинить перешкоди ОСОБА_4
у користуванні її власністю, що є
підставою для вселення останньої разом
із членами її сім'ї у спірну квартиру та
зобов'язання ОСОБА_6 не чинити перешкод
у користуванні нею.

Із висновками судів повністю
погодитись не можна з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 356 ЦК України власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Згідно із ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, із ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

Вирішуючи спір, суди дійшли
обґрунтованого висновку про вселення
співвласника ОСОБА_4 разом із її
малолітньою дитиною ОСОБА_5 до спірної
квартири та зобов'язання ОСОБА_6 не
чинити їм перешкод у користуванні нею.

Судами встановлено, що частки
співвласників квартири не виділено в
натурі та не визначено порядок
користування нею.

З огляду на те, що ОСОБА_6 заперечувала
проти вселення до квартири
повнолітнього сина ОСОБА_4 - ОСОБА_3, і
співвласники не дійшли згоди щодо
цього питання, суди належним чином не
мотивували підстави вселення
останнього та чому зобов'язали ОСОБА_6
не чинити йому перешкод у користуванні
нею.

Не можна погодитись і з висновком судів
про вселення ОСОБА_3 до квартири на
підставі ст. 405 ЦК України, оскільки
зазначена стаття визначає право членів
сім'ї власника житла, які проживають
разом із ним, користуватися цим житлом.

За таких обставин, ухвалені у справі
судові рішення визнати законними та
обґрунтованими не можна в частині
вселення ОСОБА_3

Згідно зі ч. 1 ст. 340 ЦПК України судове
рішення підлягає скасуванню в
касаційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишенням
заяви без розгляду з підстав,
визначених статтями 205 і 207 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 340 ЦПК України,
якщо суд першої або апеляційної
інстанції ухвалив законне і
обґрунтоване рішення, смерть фізичної
особи чи припинення юридичної особи -
сторони в спірних правовідносинах, що
не допускають правонаступництва, після
ухвалення рішення не може бути
підставою для застосування положення
частини першої цієї статті.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України
визначено, що суд своєю ухвалою
закриває провадження у справі, якщо
померла фізична особа, яка була однією
із сторін у справі, якщо спірні
правовідносини не допускають
правонаступництва.

У травні 2014 року позивачем до суду
касаційної інстанції надано матеріали,
із яких убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1
відповідач ОСОБА_6 померла.

Правовідносини, що виникли між
сторонами, не допускають
правонаступництва.

З огляду на викладене, із урахуванням
ст. 340 ЦПК України ухвалені судові
рішення підлягають скасуванню у
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_3 із закриттям провадження у
справі.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 340 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
6 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 14 січня 2014 року скасувати у
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_3 та закрити провадження у справі
у цій частині.

В іншій частині рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 6
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 14 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

А.С. Олійник

Судді:

В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

І.К. Парінова