Cправа №150/314/14-ц
Провадження по справі №2/150/90/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року Чернівецький районний
суд Вінницької області в складі:

головуючого судді - Суперсона С.П.,

при секретарі судових засідань -
Гендзьорі О.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

представника позивача за довіреністю -
ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 за
довіреністю - ОСОБА_5,

відповідача - ОСОБА_5,

представника відповідачів - адвоката
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про знесення
самочинно збудованого нерухомого
майна, відновлення межових знаків та
стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду
Вінницької області звернулась ОСОБА_2,
з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
знесення самочинно збудованого
нерухомого майна, відновлення межових
знаків та стягнення моральної шкоди. В
обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що в її власності перебуває
домоволодіння, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1. Зазначене домоволодіння
південною стороною межує з
домоволодінням відповідачів. ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 без дозволу позивача та з
порушенням чинного законодавства, було
зведено споруду біля їх будинку. Дану
споруду зведено на краю їх
домоволодіння не відступивши від межі
жодного сантиметра. Домоволодіння
відповідачів закриває сонце на значній
території городу позивача, що
призводить до значного зниження врожаю
на городі ОСОБА_2 Стріха споруди
виступає на город позивача, у зв'язку із
чим під час дощу вода вимиває з її
городу грунт разом з насінням,
утворюючи на городі канаву, що
приводить до втрати врожаю у великій
кількості чим позивачу спричинено
матеріальну шкоду. Окрім того, ОСОБА_2
зверталась до сільського голови с.
Саїнка з проханням винести ОСОБА_5
припис про усунення порушень вимог
законодавства, з визначення строку для
добровільного виконання припису,
зобов'язавши останню знести самочинно
зведену споруду. Даний припис було
вручено відповідачу шляхом поштового
відправлення, проте на даний час жодних
дій по його виконанні не виконано.
ОСОБА_2 зауважує, що дана споруда,
зведена відповідачами завдає значної
шкоди їй та членам її сім'ї, порушує
надані їм Законами України та
Конституцією України права. З огляду на
наведене позивач просить суд
зобов'язати відповідачів знести
самочинно збудоване нерухоме майно, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
зобов'язати відповідачів при
будівництві муру дотриматися вимог
законодавства та відступити від межі
встановлену законодавством відстань,
зобов'язати відповідачів відновити
знищені межові знаки, стягнути з
відповідачів моральну шкоду в розмірі
20 000 гривень та витрати, понесені нею
при зверненні до суду.

В судовому засіданні позивач та її
представник за довіреністю від 05.07.2013
року - ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали
та просили задоволити в повному обсязі.

Відповідачі та їх представники позовні
вимоги не визнали, подали до суду
письмові заперечення проти позову, з
яких зазначили, що будівництво
житлового будинку разом з приєднаними
до нього прибудовами, що являється
одним цілим, було проведено на підставі
забудови населеного пункту і плану,
виготовленого архітектурним відділом,
що підтверджується технічним
паспортом на домоволодіння /а.с.63/.
Будівництво проведене на присадибній
земельній ділянці, яка була виділена
ОСОБА_4 при дотримані норм і правил як
пожежних, так і санітарних. Ніякого
наміру на заволодіння часткою
земельної ділянки належної позивачу у
відповідачів ніколи не було. Вода
стікає з будівлі на територію
відповідачів. Комісією в складі
депутатів сільської ради і сторін, як
власників присадибних ділянок було
встановлено межові знаки, а саме:
вкопано в землю металеві прути, що й
слугувало межею. Ніяких межових знаків
відповідачі не знищували, навпаки сім'я
ОСОБА_3 навесні 2014 року повиривала
межові знаки між їхніми земельними
ділянками і стягли всю межу
культиватором вниз городу
відповідачів і засіяли свою кукурудзу
по їх, погрожуючи при цьому ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 розправою. Що ж стосується
вимоги про стягнення з відповідачів
моральної шкоди, то вона є
безпідставною, нічим не вмотивованою,
на підтвердження якої не надано жодних
доказів.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що будучи
головою Саїнської сільської ради,
разом з комісією, до складу якої
входили депутати сільської ради
неодноразово виїжджав на спірну межу,
де було встановлено, що дійсно ОСОБА_5
розорена межа зі сторони останньої і
перенесена в сторону ОСОБА_2 Актом від
24.03.2014 року було встановлено, що межові
знаки на спірних земельних ділянках
порушені зі сторони ОСОБА_4 і
перенесені в сторону ОСОБА_2, тому
комісією було вирішено відновити
межові знаки, які були станом на 24.05.2012
року, шляхом встановлення дерев'яних і
металевих стовпчиків. Отож,
відповідачем ОСОБА_5, регулярно
порушувались встановлені межові знаки.
Згідно державного акту на право
власності, позивачу належить земельна
ділянка площею 0,4525 га, проте, з записів
в по господарській книзі слідує, що
ОСОБА_2 належить земельна ділянка
площею 0,60 га.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12
дали суду покази аналогічні показам
свідка ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_13 дала суду покази
аналогічні показам свідка ОСОБА_7,
додавши, що згідно державного акту на
право власності, відповідачу належить
земельна ділянка площею 0,30 га, проте, з
записів в по господарській книзі
слідує, що ОСОБА_4 належить земельна
ділянка площею 0,42 га.

Свідок ОСОБА_14 суду показав, що на
прохання відповідача ОСОБА_5 переорав
межу, про що попередив відповідача,
проте остання наполягла на вчиненні
зазначених дій.

Так, вислухавши учасників судового
засідання, покази свідків, вивчивши та
проаналізувавши надані докази, суд
встановив наступні факти та відповідні
їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

У відповідності до ст..10 ЦПК України
сторони та інші особи , які беруть
участь у справі , мають рівні права
подання доказів , їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості . Кожна сторона
повинна довести ті обставини , на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень , крім випадків ,
встановлених цим Кодексом .

Згідно ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов*язана довести ті
обставини , на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
, крім випадків , встановлених ст.61
цього Кодексу .

Так, з показів позивача - ОСОБА_2
слідує, що остання є власником
земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1,
площею 0,4525 га у відповідності до
державного акту на землю серії ВН
№24120001, який виданий на підставі
рішення 6-ої сесії 23-го скликання
Саїнської сільської ради від 14.09.1999
року / а.с. 8 /.

По сусідству з ОСОБА_2, за адресою
АДРЕСА_1 межує земельною ділянкою
ОСОБА_4 , якому на підставі рішення
виконкому сільської ради 24-ої сесії
23-ого скликання від 29.04.2004 року, площею
0,30 га.

Позовна заява не містить посилань в
чому саме полягає порушене право
позивачки, всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК
України та п. 5 Постанови №6 Пленуму
ВССУ від 30.03.2012 року, яким передбачено
право на звернення до суду з позовом
про знесення або перебудову самочинно
збудованого об'єкта нерухомості особи,
право на звернення до суду яких
належить їм за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права,
передбачено ст. 391 ЦК України /власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном/ доказів щодо порушеного права
позивачки суду надано не було.

Крім того, пунктом 22 постанови №6
Пленуму ВССУ передбачено, що знесення
самочинного будівництва є крайньою
мірою і можливе лише тоді, коли
використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності.

Відповідно до п. 24 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 № 6 "Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)", знесення нерухомості,
збудованої з істотним відхиленням від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотним порушенням будівельних норм і
правил (у тому числі за відсутності
проекту), можливе лише за умови, що
неможлива перебудова нерухомості
відповідно до проекту або відповідно
до норм і правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами, або
якщо особа, яка здійснила (здійснює)
будівництво, відмовляється від такої
перебудови. В інших випадках суд за
позовом відповідного державного
органу чи органу місцевого
самоврядування може на підставі
частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати
забудовника здійснити перебудову
житлового будинку, будівлі, споруди або
іншого об'єкта нерухомості, який
побудовано чи будується з істотними
відхиленнями від проекту або з
істотним порушенням основних
будівельних норм і правил, у тому разі,
коли таке будівництво суперечить
суспільним інтересам, порушує права
інших осіб, коли порушення будівельних
норм і правил є істотним, а також є
технічна можливість виконати
перебудову. Якщо технічна можливість
перебудови об'єкта нерухомості
відсутня або забудовник відмовляється
від такої перебудови, суд, незалежно
від поважності причин відмови, за
позовом зазначених органів або особи,
права чи інтереси якої порушено таким
будівництвом, ухвалює рішення про
знесення житлового будинку або іншого
нерухомого майна.

Виходячи з наведеного,
суд дійшов висновку про передчасність
звернення позивача з позовом про
знесення будівель, споруд або іншого
об'єкта нерухомості власниками
сусідніх домоволодінь, оскільки в
судовому засіданні не добуто доказів
того, що за позовом відповідного
державного органу чи органу місцевого
самоврядування було зобов'язано
забудовників здійснити перебудову
самочинно побудованих споруд і що
така перебудова нерухомості
відповідно до проекту або відповідно
до норм і правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами,
неможлива, або доказів того, що особи,
які здійснили самочинне будівництво,
відмовляються від такої перебудови.

Крім того, судом було роз'яснено
позивачу його право на на заявлення
клопотань про проведення експертизи,
за допомогою якої можливо було б
з'ясувати як впливає допущене
відповідачами порушення будівельних
норм і правил з урахуванням місцевих
правил забудови, громадських і
приватних інтересів на планування,
забудову, благоустрій вулиці, на
зручність утримання суміжних ділянок
тощо. У відповідності до п. 24 Постанови
№6 Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року,
відсутність відповідної експертизи у
разі необхідності її проведення може
бути підставою для відмови в позові,
при цьому факт відхилення від проекту
та порушення будівельних норм і правил
має довести особа, яка пред1явила позов
про знесення самочинного будівництва.

З наведеного слідує, що позов у
частині знесення самочинно
збудованого нерухомого майна
задоволенню не підлягає.

В позовній заяві позивач просить суд
зобов'язати відповідачів при
будівництві муру дотриматися вимог
законодавства та відступити від межі
встановлену законодавством відстань.

Проте, в судовому засіданні не надано
доказів та не доведено, що відповідачі
планують будівництво муру, при
зведенні якого, ОСОБА_2 просить суд
зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_4
дотриматися вимог законодавства та
відступити від межі встановлену
законодавством відстань.

Керуючись положеннями ч.4 ст. 60 ЦПК
України, згідно з якими доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях,
суд не знаходить можливим задоволити
позовні вимоги в даній частині.

Позовні вимоги позивача про
відшкодування моральної шкоди не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст.. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
правил. Моральна шкода полягає,
зокрема: у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна.
Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року №4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної /немайнової/
шкоди» /зі змінами та доповненнями/
роз'яснено, що під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю.

Відповідно до роз'яснень Пленуму ВСУ,
даних у п. 9 постанови «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної /немайнової/ шкоди» за №4 від
31.03.1995 року з подальшими змінами та
доповненнями, згідно з якими розмір
відшкодування моральної шкоди
визначається в межах заявлених
позовних вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних та фізичних страждань, з
урахуванням в кожному конкретному
випадку ступеню вини відповідача та
інших обставин.

В обґрунтування позову в частині
стягнення моральної шкоди, позивач
зазначила, що знищенням межових знаків
та самочинно збудованим нерухомим
майном їй було завдано значної шкоди,
порушено надані їй Конституцією та
Законами України права, позивач та
члени її сім'ї отримують стрес,
незручності, сором, ганьбу перед
односельчанами та колегами по роботі.

Під час розгляду справи, позивачем
належних доказів на підтвердження
заподіяних їй з боку відповідачів
моральної шкоди та на підтвердження
розрахунку суми, яку ОСОБА_2 просить
стягнути з відповідачів на
відшкодування моральної шкоди, суду не
надано.

Із наведених підстав, суд вважає
необґрунтованими обставини, на які
посилається позивач як на підставу
своїх вимог про відшкодування
моральної шкоди. Позивачем не надано
будь-яких доказів про те, що внаслідок
незаконних дій відповідачів порушено
її немайнові права. Відсутні будь-які
докази, які б підтверджували наявність
вини, причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідачів та моральною
шкодою, яку просить стягнути з останніх
позивач. З наведених обставин, суд не
має підстав для стягнення з
відповідачів моральної шкоди на
користь позивача.

Також, серед позовних вимог позивача
було зобов'язання відповідачів
відновити знищені межові знаки.

Відповідно до ст.40 Земельного кодексу
України , громадяни України за
рішенням органів виконавчої влади
або органів місцевого самоврядування
можуть передаватись безоплатно у
власність земельні ділянки для
будівництва та обслуговування
жилого будинку , господарських
будівель .

Земельні ділянки надані для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд є присадибною ділянкою ( п.»г» ч.1
ст.121 Земельного Кодексу України ).

Згідно п. »е» ч.1 ст.91 та п. «е» 2 ч.1 ст. 96
Земельного Кодексу України власники
земельних ділянок та землекористувачі
зобов'язані дотримуватись правил
добросусідства .

Відповідно до ст.ст.103,106,107 Земельного
Кодексу України власники та
землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового призначення
при найменше незручностей (
затікання , задимлення , неприємні
запахи , шумове забруднення ) ,
зобов'язані співпрацювати при
вчиненні дій , спрямованих на
забезпечення прав на землю кожного з
них та використання цих ділянок із
запровадженням і додержанням
прогресивних технологій вирощування
сільськогосподарських культур та
охорони земель ( обмін земельних
ділянок , раціональна організація
територій , дотримання сівозмін ,
встановлення , зберігання межових
знаків ) . Власник земельної ділянки
має право вимагати від власника
сусідньої земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж , а також
відновлення межових знаків у випадках ,
коли вони зникли , перемістились або
стали невиразними . Характерною
ознакою земельної ділянки , як об*єкта
земельних правовідносин , є наявність
чітко визначених та закріплених у
натурі ( на місцевості ) меж . Межа
земельної ділянки - це сукупність ліній
, що утворюють замкнений контур і
розмежовують земельні ділянки .

Відповідно до п.4.2 , 4.3 , 4.4 , Інструкції
про встановлення меж земельних
ділянок в натурі та їх закріплення
межовими знаками від 18.05.2010 року -
власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж , а також
відновленню межових знаків у випадках ,
коли вони зникли , перемістились або
стали невиразними .

Відновлення меж земельної ділянки
в натурі здійснюється на підставі
раніше розробленої та затвердженої
відповідно до статті 186 Земельного
Кодексу України документації з
землеустрою . У разі відсутності
такої документації розробляється
технічна документація із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі ( на місцевості ) . У
разі неможливості виявлення дійсних
меж їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки .

З досліджених в судовому засіданні
матеріалів справи, зокрема Листа
Саїнської сільської ради за №18 від
10.01.2014 року вбачається, що комісією
Саїнської сільської ради було
встановлено, що дійсно межа розорена зі
сторони ОСОБА_5, і перенесена в сторону
ОСОБА_2, згідно Акту Саїнської
сільської ради від 27 березня 2014 року,
слідує, що межові знаки порушені зі
сторони ОСОБА_4 і перенесені в сторону
ОСОБА_2, на підставі чого комісією було
вирішено відновити межові знаки, які
були станом на 24.05.2012 року шляхом
встановлення дерев'яних і металевих
стовпчиків та попереджено власників
земельних ділянок, що відповідно до ст..
56 КпАПУ, за знищення межових знаків
громадяни притягуються до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу. Крім того, зазначені
обставини знищення межових знаків
відповідачем підтверджені наданими в
судовому засіданні показами свідків
ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_7

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінивши їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст..1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про знесення самочинно
збудованого нерухомого майна,
відновлення межових знаків та
стягнення моральної шкоди.

Вище викладене дає суду законні
підстави у відповідності до ст.88 ЦПК
України для стягнення із ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на користь позивача судового
збору який було сплачено позивачем при
зверненні до суду з даним позовом.

Крім того, ч.3 ст.6 Закону України «Про
судовий збір», передбачено, що за
подання позовної заяви, що має
одночасно майновий і немайновий
характер, судовий збір сплачується за
ставками, встановленими для позовних
заяв майнового та немайнового
характеру. Враховуючи, що позивачем при
зверненні до суду було сплачено
судовий збір лише за подачу позовної
заяви немайнового характеру, суд
вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2
судовий збір у розмірі 243,60 грн. за
звернення до суду з позовом про
стягнення моральної шкоди.

На підставі наведеного, керуючись ст. 10,
60, 88, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про знесення самочинно
збудованого нерухомого майна,
відновлення межових знаків та
стягнення моральної шкоди - задоволити
частково.

Відмовити в задоволенні позовних вимог
в частині зобов'язання ОСОБА_4 та ОСОБА_5
знести самочинно збудоване нерухоме
майно, що розташоване за адресою :
АДРЕСА_1.

Відмовити в задоволенні позовних вимог
в частині зобов'язання ОСОБА_4 та ОСОБА_5
при будівництві муру дотриматися вимог
законодавства та відступити від межі
встановлену законодавством відстань.

Відмовити в задоволенні позовних вимог
в частині стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5
на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в
розмірі 20 000 тисяч гривень.

Задоволити позовні вимоги в частині
зобов'язання ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відновити знищені межові знаки.

Зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відновити
знищені межові знаки.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір у розмірі 243 гривні 60
копійок за звернення до суду з позовом
про стягнення моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно
на користь ОСОБА_2 судовий збір у
розмірі 81 /вісімдесят одна/ гривня 20
копійок.

На рішення може бути подана апеляція до
апеляційного суду Вінницької області
через Чернівецький районний суд
Вінницької області протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Повний текст судового рішення у
відповідності до ч.3 ст. 209 ЦПК України
виготовлено 13 червня 2014 року.

СУДДЯ
СУПЕРСОН С.П.