У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

суддів: Лесько А.О., Луспеника Д.Д., Хопти
С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповіту
недійсним та припинення права на
частку у спільному майні за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Верховинського районного суду
Івано-Франківської області від 25
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 07
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її
сестра ОСОБА_4 Після її смерті
відкрилася спадщина, яка складається з
житлового будинку, що знаходиться в с.
Білоберізка Верховинського району та
земельної ділянки. Оскільки
спадкоємців першої черги не було, право
на спадкування отримала друга черга
спадкоємців у відповідності до ст. ст.
1258, 1261 ЦК України. У визначені
законодавством терміни всі рідні брати
й сестри звернулися до Верховинської
державної нотаріальної контори із
заявами про прийняття спадщини. При
цьому сестра ОСОБА_3 та брат ОСОБА_6
відмовилися від своєї частки спадщини
на її користь.

Після смерті сестри, при написанні
заяви про прийняття спадщини їм стало
відомо, що від імені її чоловіка ОСОБА_7,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, був
складений заповіт, на підставі якого
спадкоємцем його майна є ОСОБА_2

ОСОБА_9 зверталася до суду з позовом про
визнання заповіту недійсним, однак
провадження у справі було закрито у
зв'язку із її смертю.

Позивачка вважає, що заповіт ОСОБА_7
підлягає скасуванню, оскільки він
важко хворів. З 28 лютого 2007 року по 12
березня 2007 року перебував у лікарні, що
підтвердується довідкою Білоберезької
дільничної лікарні. У зв'язку з
хворобою, ОСОБА_7 приймав лікарські
препарати, які могли впливати на
можливість усвідомлення ним своїх дій.
Одразу після виписки з лікарні був
складений заповіт, який секретарем
Білоберізької сільської ради
посвідчувався вдома. Таким чином
заповіт був складений особою у момент,
коли вона не усвідомлювала значення
своїх дій та (або) не могла керувати
ними.

Викликає сумнів і достовірність
підпису спадкодавця на заповіті,
оскільки з наявних документів, які
підписував ОСОБА_7 вбачається, що його
особистий підпис відрізняється від
того, який є на заповіті.

Крім того, спільне користування майном
є неможливим, а добровільно поділити
спадкове майно сторони не можуть так як
частки у спадщині кожного із
спадкоємців є рівними і кожний із них
має право на виділ своєї частки в
натурі.

Житловий будинок складається з 3-х
приміщень: одна житлова кімната в
розмірі 18,5 кв.м, кухні та веранди.
Загальна площа будинку - 34,9 кв.м, а тому
реальний розподіл будинку між
спадкоємцями є неможливий. Оскільки
інші спадкоємці за законом відмовилися
від своєї частки на користь позивачки,
фактично їй належить 3/4 частини
спадкового майна, а відповідачу
ОСОБА_3 - 1/4, та дійсна вартість
майна є незначною. У зв'язку з цим
позивачка просила суд визнати
недійсним заповіт та припинити право
ОСОБА_3 на частку у спільному
майні.

Рішенням Верховинського районного
суду Івано-Франківської області від
25 лютого 2014 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 07
травня 2014 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати вказані судові рішення,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи скарги про порушення норм
матеріального і процесуального права
безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення касаційної скарги і
залишення оскаржуваних судових рішень
без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК
України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Верховинського районного суду
Івано-Франківської області від
25 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 07
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта