АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210 / 4061/ 13-ц
Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц7741854К14
Категорія № 44 (І)
Доповідач Грищенко Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А.,
Турік В.П.,

при секретарі: Петренко К.І.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Дзержинського районного
суду м. Кривиого Рогу від 23 липня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - ЗАТ
"Перший Український міжнародний банк"
про виселення та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору
дійсним та визнання права власності на
квартиру, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_5
звернулись до суду з позовом до
ОСОБА_4, третя особа - ЗАТ "Перший
Український міжнародний банк" про
виселення.

В обґрунтування позовних вимог
зазначили, що позивач ОСОБА_2 є
власником квартири АДРЕСА_1. У червні 2010
року він дозволив своєму знайомому
ОСОБА_4, який через тимчасові
складності не мав житла, пожити в
спірній квартирі два тижні, договір
найму укладений був в усному порядку.
Відповідач проживає в його квартирі,
добровільно її не звільняє.

Квартира була придбана в кредит
згідно договору іпотеки №5985387 від 28
грудня 2007 року. У зв'язку із
неможливістю сплачувати кредит,
позивачі вирішили продати дану
квартиру, про що повідомили
відповідача та попросили звільнити
квартиру. Відповідач продовжує мешкати
у квартирі до теперішнього часу.

За вказаними фактами про вчинення
перешкод у користуванні власністю та
погроз з боку відповідача, позивачі
зверталися до Дзержинського РВ
Криворізького МУ ГУ МВС України в
Дніпропетровській області.

Після уточнення позовних вимог, у
червні 2013 року, позивачі просять суд
виселити ОСОБА_4 із належної їм
квартири АДРЕСА_1 та зобов'язати його
повернути квартиру.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
визнання договору дійсним та визнання
права власності на квартиру,
посилаючись на те, що він з
відповідачем з 1998 року підтримував
дружні стосунки, вели спільний бізнес,
пов'язаний з реалізації металопрокату.

На початку грудня 2010 року ОСОБА_2
звернувся до нього з проханням дати
йому в борг гроші в розмірі 37 000 доларів
США, оскільки він витратив на особисті
потреби гроші, які йому не належали, і
йому терміново було необхідно
повернути борг.

ОСОБА_4 надав ОСОБА_2 в борг 37000 доларів
США, в забезпечення зобов'язання
останній передав квартиру, розташовану
за адресою: АДРЕСА_1, після чого він
вселився в квартиру, де з квітня 2010 року
постійно проживав у ній, виконав
ремонтні роботи, сплачував комунальні
платежі та декілька разів оплачував за
проханням ОСОБА_2 кредит на дану
квартиру, тим самим користувався
майном на правових підставах.

Після уточнення позовних вимог,
останній раз у квітні 2014 року, ОСОБА_4
просить визнати дійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений між ним та ОСОБА_2 та визнати
за ним право власності на вищевказану
квартиру.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 23 липня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Виселено ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 та
зобов'язано повернути вказану
квартиру ОСОБА_2

ОСОБА_5 відмовлено в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_4

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
визнання дійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
визнання за ОСОБА_4 права власності на
квартиру АДРЕСА_1 - залишено без
задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення його
позовних вимог та відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Вважає, що судом не взято до уваги, що
усі істотні умови договору купівлі -
продажу квартири між сторонами було
досягнуто, було передано гроші та
майно. Документально оформити
квартиру було неможливо, оскільки
вона перебуває в іпотеці. Тому вважає,
що наявні усі підстави для визнання
договору дійсним.

Неявка осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про час та
місце судового розгляду справи
являється їх волевиявленням, яке
свідчить про відмову від реалізації
свого права на безпосередню участь у
судовому розгляді справи та інших
процесуальних прав, тому не може бути
перешкодою для розгляду судом
апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК
України щодо неприпустимості
зловживання сторонами своїми
процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК
України щодо строку розгляду
апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо
строків процесуальних дій, а також,
зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК
України, колегія суддів визнала неявку
відповідача ОСОБА_4 в судове засідання
за його заявою такою, що не перешкоджає
апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог, доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно витягу з
реєстру права власності на нерухоме
майно від 26 березня 2008 року ОСОБА_2 є
власником квартири АДРЕСА_1 ( а.с. 11).

Відповідач ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_1,
що ним визнано та не заперечується.

Згідно Акту від 31 жовтня 2013 року,
затвердженого майстром об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Муравейник-2», ОСОБА_4
проживає у АДРЕСА_1 з червня 2010 року по
даний час ( а.с.81)

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
керувався ст.182,202,203,638 ЦК України та
дійшов висновку про безпідставність
зайняття відповідачем квартири
належної на праві власності позивачу,
а також про відсутність правових
підстав для задоволення зустрічного
позову.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 317 Цивільного Кодексу
України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.319 Цивільного
Кодексу України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном за власним розсудом.

Згідно до ст. 391 Цивільного кодексу
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.387 ЦК України власник, має
право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Як убачається з матеріалів справи,
спірна квартира АДРЕСА_1 відповідно
договору Іпотеки № 5985387 від 28 грудня
2007 року передана ОСОБА_2 в іпотеку ПАТ
«Перший Український Міжнародний банк»
- надалі «Іпотекодержатель».( а.с.24-27).

Частиною3 ст.9 Закону України «Про
іпотеку» встановлено, що
Іпотекодавець має право виключно на
підставі згоди іпотекодержателя
передавати предмет іпотеки в спільну
діяльність, лізінг, оренду,
користування.

Іпотекодержатель ПАТ «Перший
Український Міжнародний банк» згоди
на передачу спірної квартири в оренду
ОСОБА_4 не надавав.( а.с. 56).

Відповідно до норм ст. 811 ЦК України,
договір оренди житла має укладатись у
письмовій формі.

Відповідно до ст. 60
Цивільно-процесуального кодексу
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення
по справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущенні.

Відповідач ОСОБА_4 не довів, що він на
відповідній правовій підставі
користується та займає квартиру
АДРЕСА_1.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної карги відповідача
про неврахування судом, що договір
купівлі - продажу квартири було
укладено між сторонами, та наявність
підстав визнати його дійсним, з
огляду на наступне.

Згідно зі ст. ст. 202, 203, 218 ЦК України
недотримання форми правочину тягне за
собою як наслідок визнання його
недійсним.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
вважається укладеним, якщо сторони у
належній формі досягли згоди щодо всіх
істотних умов договору.

Згідно із ч. З ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Згідно ст. 215 ЦК України підставами
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами
першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203
ЦК України, а також якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України Договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Стаття 657 ЦК України передбачає, що
договір купівлі - продажу, зокрема
квартири, або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню
та державній реєстрації.

Відповідач ОСОБА_4 не надав суду
належних та допустимих доказів, що між
сторонами було укладено договір
купівлі - продажу спірної квартири
АДРЕСА_1, тому правових підстав для
користування та проживання в даній
квартирі у ОСОБА_4 відсутні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі встановив
права і обов'язки сторін, що брали
участь у справі, обставини справи,
перевірив доводи і заперечення сторін,
дав їм належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і
підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, у
зв'язку із чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Дзержинського районного
суду м. Кривиого Рогу від 23 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :