АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк», яка подана представником
ЧВАЛЮКОМАндрієм Васильовичем, на
ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 27 жовтня 2014 року по справі
за поданням Головного державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві ГРИГОРЯН
Олени Грайровни про примусове
входження до житла боржника ОСОБА_4,

встановила:

У жовтні 2014 року головний державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Григорян
О.Г. звернулась до суду з поданням про
примусове входження до житла боржника
ОСОБА_4

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року у
задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник
стягувача ПАТ «Універсал Банк» - Чвалюк
А.В. подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати ухвалу суду та
постановити нову про задоволення
подання головного державного
виконавця, посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
ухвали, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Вказував, що відповідно до Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець в разі проведення
виконавчих дій, при яких участь понятих
є обов'язковою, залучає їх до
проведення виконавчих дій. У зв'язку з
тим, що чинним законодавством України
не передбачено залучення понятих для
складання акту про перешкоджання у
проведенні виконавчих дій, то висновки
суду про те, що акти державного
виконавця не можуть слугувати
доказами, оскільки для їх складення не
було залучено понятих, не ґрунтуються
на нормах матеріального права.

Крім того, при розгляді подання
державного виконавця про примусове
проникнення до житла визначальним є
лише факт невиконання рішення суду та
неможливість державного виконавця
потрапити до житлового приміщення
боржника для проведення опису та
арешту його майна.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу
та просив задовольнити; представники
боржника ОСОБА_4 вважали доводи
апеляційної скарги необґрунтованими
та просили залишити ухвалу суду першої
інстанції без змін.

Державний виконавець в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість постановленої ухвали,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з поданням про
примусове входження до житла боржника,
державний виконавець подання
обґрунтовував тим, що на примусовому
виконанні у відділі примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
знаходиться виконавчий лист № 2-3751/12
від 11.06.2013 року, виданий Дарницьким
районним судом м. Києва, про стягнення з
ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк»
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 536 063, 59 доларів США, що
становить 4 284 756 грн., та судових витрат
в сумі 3441 грн., а всього 4 288 197 грн.

Однак, боржник не вчиняє жодних дій,
спрямованих на добровільне виконання
виконавчого листа. Відповідно до
повідомлення Київського міського бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна від 29.08.2013 року
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
власності божнику. 25.02.2014 року та 14.03.2014
року державним виконавцем направлено
вимоги, якими зобов'язано боржника
забезпечити державному виконавцю
вільний доступ до вказаної квартири.
Проте, виходом 07.03.2014 року та 24.03.2014 року
державного виконавця за вищевказаною
адресою опис нерухомого майна провести
не виявилось можливим, оскільки
боржник перешкоджав проведенню
виконавчих дій, а саме: не відчинив
двері квартири, про що складено
відповідний акт, а відтак, боржником
вимога державного виконавця не
виконана.

Враховуючи те, що станом на 15.10.2014 року
грошові кошти згідно з виконавчим
документом боржником на рахунок
Головного управління юстиції у м. Києві
не зараховані, від боржника не
надходило жодних повідомлень щодо
врегулювання умов та порядку
погашення наявного боргу та виконання
рішення суду, державний виконавець
звернувся до суду з поданням про
примусове входження до квартири
АДРЕСА_1, з метою необхідності опису
даного майна для його подальшої
реалізації.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд
першої інстанції виходив з того, що
доказів, які б свідчили про те, що
боржник ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
виконавчим листом, державним
виконавцем не надано.

При цьому судом не прийнято до уваги
акти про неможливість проведення опису
квартири від 07.03.2014 року та від 24.03.2014
року, що складені державним виконавцем
при виході за місцем знаходження майна,
опис якого планувалось провести,
оскільки в актах не вказаний час їх
складання, не були залучені до їх
проведення поняті.

Проте такі висновки суду першої
інстанції колегія суддів вважає
необґрунтованими і такими, що
суперечать нормам процесуального
права, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України,
питання про примусове проникнення до
житла чи іншого володіння боржника -
фізичної особи або особи, у якої
знаходиться майно боржника чи майно та
кошти, належні боржникові від інших
осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий
документ про її відібрання, при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням житла чи іншого
володіння особи за поданням державного
виконавця.

Суд негайно розглядає подання, без
виклику та повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Зі змісту даного подання вбачається,
що головний державний виконавець
Григорян О.Г. просила розглянути
подання за відсутності державного
виконавця.

Разом з тим, посилання суду першої
інстанції в оскаржуваній ухвалі про те,
що державний виконавець про розгляд
подання повідомлений належним чином,
не підтверджуються матеріалами справи,
оскільки у справі відсутні будь-які
дані про належне повідомлення
державного виконавця про дату, час та
місце розгляду справи.

З доданих до подання матеріалів
вбачається, що 12.08.2013 року старшим
державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень УДВС
Головного управління юстиції у м. Києві
Григорян О.Г. була винесена постанова
про відкриття виконавчого провадження
про виконання виконавчого листа №
2-3751/12 від 11.06.2013 року, виданого
Дарницьким районним судом м. Києва, про
стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Універсал Банк» заборгованості за
кредитним договором в розмірі 536 063, 59
доларів США, що становить 4284 756 грн., та
судових витрат в сумі 3441 грн., а всього 4
288 197 грн.

Відповідно до договору іпотеки від
14.04.2008 року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, боржник
ОСОБА_4 передала в іпотеку ВАТ
«Універсал Банк», який є стягувачем у
даному виконавчому провадженні,
належну їй на праві власності квартиру
АДРЕСА_2, що складається з двох
житлових кімнат, загальною площею 118,9
кв.м., житловою площею 47 кв.м.

25.02.2014 року державним виконавцем на
адресу місця проживання боржника
ОСОБА_4 : АДРЕСА_3, було направлено
вимогу про забезпечення державному
виконавцю вільного доступу до
зазначеної квартири о 13-00 год. 07 березня
2014 року, з метою проведення опису майна.

Як вбачається зі зворотного
повідомлення про вручення поштового
відправлення, цю вимогу боржник
отримала 28.02.2014 року.

Відповідно до акту, складеного
державним виконавцем 07.03.2014 року,
провести опис нерухомого майна не
виявилось можливим, оскільки боржник
перешкоджав вчиненню виконавчих дій, а
саме - не відчинив двері квартири.

14.03.2014 року державним виконавцем
надіслано боржнику аналогічну вимогу,
якою призначено дату проведення опису
майна - 24 березня 2014 року о 14-00 год.
Зазначену вимогу боржник отримала
17.03.2014 року, що підтверджується
зворотним повідомленням про вручення
поштового відправлення.

Згідно з актом, складеним державним
виконавцем 24.03.2014 року, при виході
державного виконавця за адресою
АДРЕСА_4, провести опис нерухомого
майна також не виявилось можливим,
оскільки двері квартири боржник не
відчинив.

Висновки суду першої інстанції про те,
що зазначені акти складені з
порушенням вимог Закону України «Про
виконавче провадження» з огляду на
відсутність понятих, колегія суддів
вважає необґрунтованими, оскільки ч. 2
ст. 15 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено, що
присутність понятих обов'язкова під
час вчинення виконавчих дій,
пов'язаних з примусовим входженням до
нежитлових приміщень і сховищ, де
зберігається майно боржника, на яке
звернено стягнення, або майно
стягувача, яке має бути повернене йому
в натурі; до житлових будинків і
квартир для забезпечення примусового
виселення з них та вселення в них; до
будинків, квартир та інших приміщень,
в яких перебуває дитина, яка має бути
передана іншим особам відповідно до
рішення суду; під час проведення
огляду, арешту, вилучення і передачі
майна.

Таким чином, враховуючи
відсутність імперативних приписів
закону про залучення понятих до
складання акту про перешкоджання у
проведенні виконавчих дій щодо опису
арештованого нерухомого майна, а також
враховуючи надані державним
виконавцем докази щодо належного та
завчасного повідомлення боржника про
призначення часу і дати проведення
опису квартири та необхідності
забезпечення доступу до неї,
присутність представника стягувача
при виході державного виконавця за
адресою належної боржнику квартири, що
підтверджується підписом представника
стягувача в актах, колегія суддів
вважає необґрунтованими висновки суду
першої інстанції про неможливість
прийняти зазначені акти як належні та
допустимі докази.

Крім того, розглянувши подання за
відсутності державного виконавця, суд
першої інстанції зробив передчасні
висновки про відсутність доказів
ухилення боржника від виконання
судового рішення, оскільки як
вбачається з наданої в суді
апеляційної інстанції копії ухвали
Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня
2013 року, боржник ОСОБА_4 належним чином
була повідомлена про відкриття
виконавчого провадження, отримавши
копію постанови державного виконавця
від 12 серпня 2013 року про відкриття
виконавчого провадження та постанови
від 12 серпня 2013 року про накладення
арешту на майно.

Зі змісту вказаної ухвали вбачається,
що 04.09.2013 року ОСОБА_4 звернулась зі
скаргою на дії Відділу примусового
виконання рішень УДВС Головного
управління юстиції у м. Києві та
просила скасувати вищевказані
постанови, посилаючись на те, що
відсутність ідентифікаційного коду
ПАТ «Універсал Банк» в оскаржуваних
постановах позбавила її можливості
добровільно виконати рішення суду.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 23.09.2013 року у задоволенні
скарги відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
23.10.2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилено, а ухвалу Дарницького
районного суду м. Києва залишено без
змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону
України «Про виконавче провадження»,
боржник зобов'язаний: утримуватися від
вчинення дій, які унеможливлюють
чи ускладнюють виконання рішення;
надавати у строк, установлений
державним виконавцем, достовірні
відомості про свої доходи та майно, у
тому числі про майно, яким він володіє
спільно з іншими особами, про рахунки у
банках чи інших фінансових установах;
своєчасно з'являтися за викликом
державного виконавця; письмово
повідомляти державному виконавцю про
майно, що перебуває в заставі або в
інших осіб, а також про кошти та майно,
належні боржникові від інших осіб.

Із заперечень боржника ОСОБА_4 на
апеляційну скаргу вбачається, що вона
також вважає акти державного виконавця
складеними з порушенням вимог закону,
проте ні боржник у запереченні, ні її
представники в суді апеляційної
інстанції не змогли надати пояснень,
які дії були вчинені боржником після
отримання нею вимог державного
виконавця про забезпечення вільного
доступу до арештованого нерухомого
майна для проведення опису, чи будь-які
інші визначені законом дії, спрямовані
на виконання рішення суду. При цьому
представники боржника підтвердили, що
на даний період часу рішення суду
боржником не виконане.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що подання державного
виконавця про примусове входження до
житла боржника ОСОБА_4 з метою його
опису та примусової реалізації
розглянуте судом першої інстанції з
порушенням порядку, встановленого для
його вирішення, тому оскаржувана
ухвала від 27 жовтня 2014 року підлягає
скасуванню, а питання вирішення
подання - передачі на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України
апеляційний суд скасовує ухвалу і
передає питання на новий розгляд до
суду першої інстанції, якщо останній
порушив порядок, встановлений для його
вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського
районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014
року - скасувати, питання вирішення
подання передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий : Судді: