Справа № 636 / 3585 / 13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року
Чугуївський міський суд Харківської
області в складі:

головуючого -
судді Ковригіна О.С.

при секретарі
Фатєєвої С.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Чугуєві цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до
Відповідачів в якому просить стягнути
солідарно з них заборгованість за
кредитним договором у загальній сумі -
722 448, 26 грн., а також витрати зі сплати
судового збору у сумі 3 441,00 грн.

В обґрунтування позову
зазначив, що 26 квітня 2006 року між ПАТ
«Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1
було укладено кредитний договір №
6/1/2006/840-К/211, згідно умов якого Банк
надає у тимчасове користування на
умовах забезпеченості, повернення,
строковості та платності грошові кошти
у сумі 19 800 дол. США, з кінцевим терміном
повернення - 22 квітня 2011р., відсотки за
користування кредитом розраховуються
Банком на підставі відсоткової ставки
у розмірі 11% на рік.

Відповідно до умов п.п. 3.3.2 та
3.3.2 кредитного договору, відповідач
зобов'язався сплачувати мінімально
необхідні платежі у розмірі та порядку
визначеним кредитним договором, п.п.
3.3.2. визначено, що щомісячна сума
мінімально необхідного платежу
складає 491,63 долари США.

26 квітня 2006 року, в якості
забезпечення належного виконання
ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним
договором № 6/1/2006/840-К/ 211, між Позивачем
та ОСОБА_2 було укладено договір поруки
№ 6/1/2006/840-П/211. Відповідно до п.1.1
Договору поруки ОСОБА_2 поручається
перед Банком за належне виконання
ОСОБА_1 взятих зобов'язань за кредитним
договором, у тому числі повернути до 22
квітня 2011р. кредит у сумі 19 800 дол. США.

ПАТ «Комерційний банк
«Надра» свої зобов'язання за Договором
було виконано у повному обсязі, а саме
надано Відповідачу кредит у розмірі,
встановленому кредитним договором.

ОСОБА_1, уклавши кредитний
договір та отримавши грошові кошти на
умовах повернення, строковості та
платності порушує свої договірні
зобов'язання, що призвело до виникнення
заборгованості.

У зв'язку з викладеним,
позивач змушений звернутися до суду з
даним позовом.

Представник позивача в судове
засідання не з'явилася, від неї
надійшла заява про проведення судового
розгляду без її участі, позовні вимоги
підтримала в повному обсязі та просила
суд їх задовольнити.

Відповідачі в судове
засідання не з'явились, про день, час та
місце слухання справи повідомлені
належним чином, причина неявки суду не
повідомили.

Представник Відповідача -
ОСОБА_1, ОСОБА_3, який діє на підставі
довіреності від 05 листопада 2013 року,
позов не визнав, просив відмовити в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі, з огляду на ту обставину, що у
позивача була відсутня індивідуальна
ліцензія НБУ на використання іноземної
валюти передбачена п. «в» ч.4 ст.5
Декрету КМУ №15-93 від 19.02.1993 року, на
момент укладання кредитного договору,
а також той факт, що укладений
кредитний договір суперечить вимогам
ЗУ «Про захист прав споживачів».

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог що звичайно ставляться.

Статтею 1054 ЦК України
визначено, що за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові
кошти (кредит) позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1048 ЦК України
проценти за договором кредиту є платою
за користування грошовими коштами та є
частиною поняття «кредиту».

Статтею 509 ЦК України
встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ч. 1 ст. 526
зазначеного Кодексу, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтями 610, 611 ЦК України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання. У разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема спала
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст.
549 ЦК України, виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст.
611 ЦК України).

Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання, тобто
встановлює певні юридичні наслідки у
вигляді обов'язку сплатити певну суму,
яка залежить не тільки від суми
несвоєчасно виконаного зобов'язання, а
й від часу такого невиконання.

Приписами ст. 625 ЦК України
визначено, що боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем надано детальний
розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за
кредитним договором № 6/1/2006/840-К/211 від
26.04.2006 р. станом на 17.07.2013 р., що становить
у загальній сумі - 722 448, 26 грн., в яку
входить:

сума кредиту в розмірі 10 983,55 дол. США,
що в еквіваленті по курсу НБУ (7,993 грн.
за 1 дол. США) становить 87 791,52 грн.;

сума процентів в розмірі 5596,20 дол. США,
що в еквіваленті по курсу НБУ (7,993 грн.
за 1 дол. США) становить 44 730,43 грн.;

сума комісії в розмірі 3 170,17 дол. США, що
в еквіваленті по курсу НБУ (7,993 грн. за 1
дол. США) становить 25 339,17 грн.;

сума пені в розмірі 68 655,20 дол. США, що в
еквіваленті по курсу НБУ (7,993 грн. за 1
дол. США) становить 548 761,01 грн.;

сума штрафу в розмірі 1 980,00 дол. США, що
в еквіваленті по курсу НБУ (7,993 грн. за 1
дол. США) становить 15 826,14 грн.;

Стосовно заявленої до
стягнення пені у розмірі розмірі 68 655,20
дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ
(7,993 грн. за 1 дол. США) становить 548 761,01
грн., суд зазначає наступне.

Пенею відповідно до ч.3 ст.549
ЦК України є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Сплата відповідачем
неустойки (пені) у випадку
невиконання/неналежного виконання
зобов'язання передбачена укладеним
сторонами договору. Отже, сплата
Відповідачем неустойки (пені) є
обов'язком Відповідача, визначеним
ст.ст.549 та 611 ЦК України та кредитним
договором № 6/1/2006/840-К/211 від 26.04.2006р.

Відповідно до п. 5.1.
кредитного договору у разі
прострочення Позичальником строків
повернення кредиту та відсотків,
останній сплачує позивачу пеню в
розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої
суми за кожний день прострочення.

Водночас, відповідно до ч.3
ст.551 ЦК України розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Крім того,
представником Відповідача було надано
заяву про зменшення розміру пені разом
з її розрахунком.

Верховний Суд України в
Узагальненні судової практики
розгляду цивільних справ, які
виникають з кредитних правовідносин
(2009-2010 рр.) зазначив, що у таких випадках
суду слід мати на увазі, що положення ч.3
ст.551 ЦК України щодо зменшення
розміру неустойки може бути
застосоване лише до процентів, які
нараховуються як пеня, оскільки вони є
засобами цивільно-правової
відповідальності, а проценти, які
підлягають сплаті згідно з положеннями
ст.ст.1054,1056-1 ЦК України у такому
порядку не підлягають зменшенню через
неспівмірність з розміром основного
боргу, оскільки вони є платою за
користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

Окрім цього, Пленум
Верховного Суду України в п. 27
постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснив, що положення ч. 3 ст.551 ЦК
України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача до
відсотків, які нараховуються як
неустойка. Істотними обставинами в
розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК можна вважати,
зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Судом встановлено, що сума
отриманого відповідачем кредиту
складає 19 800,00 дол. США., заборгованість
за кредитом складає 16 579,75 дол. США,
розмір пені складає 68 655,20 дол. США.
Відтак, заявлена до сплати пеня є
занадто неспівмірною з розміром
основного боргу Відповідача, тому суд
вважає можливим відповідно до ч. 3 ст. 551
ЦК України, враховуючи очевидну не
співмірність розміру неустойки з
розміром основного боргового
зобов'язання відповідача зменшити
розмір заявленої до сплати неустойки
(пені).

У зв'язку з цим, Відповідач
просив суд зменшити розмір заявленої
Позивачем пені. Підставами для
зменшення пені вказав значне
погіршення свого матеріального
становища та утримання неповнолітньої
доньки. Ці обставини підтверджуються
наданим представником Відповідача
письмовими доказами, а тому у
сукупності з явною неспівмірністю
розміру пені та основного боргу, є
підставою для задоволення заяви
Відповідача та зменшення розміру пені.

Враховуючи сплату
Відповідачем 15 801, 37 дол. США за
кредитним договором, а також мотиви
конституційно-правового аналізу
правовідносин зі сплати пені, що
виникають між фізичними
особами-споживачами та банками у
правовідносинах споживчого
кредитування, викладені в п. 3 Рішення
Конституційного Суду від 11 липня 2013
року №7-рп/2013 і зокрема, про те, що
наявність у кредитора можливості
стягувати із споживача надмірні
грошові суми як неустойку спотворює її
дійсне правове призначення, оскільки
із засобу розумного стимулювання
боржника виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Виходячи з принципів
справедливості, добросовісності і
розумності, суд приходить до висновку
щодо можливості застосувати
максимального обсягу пені, у межах, що
міститься в ст.3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» від
22.11.1996, N 543/96-ВР, а саме: розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня. Таким
чином суд приходить до висновку
справедливою та розумною є сума пені у
розмірі 1 636,70 дол. США що в еквіваленті
по курсу НБУ (7,993 грн. за 1 дол. США)
становить 13 082, 15 грн.

Стосовно заявленого до
стягнення з Відповідача штрафу в
розмірі 1 980,00 дол. США, що в еквіваленті
по курсу НБУ (7,993 грн. за 1 дол. США)
становить 15 826,14 грн., суд зазначає
наступне.

Відповідно до п. 5.2.
кредитного договору, у разі порушення
Позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2., 4.3.7.,
4.3.9., 4.3.10 договору, Позичальник
зобов'язаний сплатити Банку штраф у
розмірі 10 % від суми кредиту за кожний
випадок.

Приписами ст. 551, 625 ЦК України
визначено цивільно-правову
відповідальність за прострочку
виконання грошового зобов'язання у
вигляді пені.

Юридична відповідальність -
це форма впливу на порушників, реакція
держави на допущені порушення правових
норм, на посягання на соціальні
інтереси суспільства, права особи.
Юридична відповідальність може бути
кримінальною, адміністративною,
дисциплінарною, цивільно-правовою та
іншою.

І штраф, і пеня відносяться
до одного виду юридичної
відповідальності - цивільно-правової.

Згідно зі статтею 61
Конституції України, ніхто не може бути
двічі притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

З огляду на викладене, суд
приходить до висновку щодо відсутності
правових підстав для одночасного
стягнення пені та штрафу за порушення
грошового зобов'язання, тобто
двократного притягнення до юридичної
відповідальності одного виду за одне і
теж саме порушення.

Стосовно заявлених позовних
вимог щодо солідарного стягнення
заборгованості за кредитним договором
з Відповідача ОСОБА_2, суд приходить до
висновку щодо їх безпідставності з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 554 ЦК
України в разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Згідно зі ст. 543 ЦК України у
разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо. Солідарні
боржники залишаються зобов'язаними
доти, доки їхній обов'язок не буде
виконаний у повному обсязі.

Згідно зі ст. 553 ЦК України,
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконанням ним свого обовґязку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобовґязання
боржником.

Відповідно до ст. 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений
строк його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк, при цьому
закінчення строку договору, у
відповідності до ч. 4 ст. 631 ЦК України,
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору

Як вбачається з п. 5.3. договору
поруки № 6/1/2006/840-П/211 від 26.04.2006р. дія
договору закінчується належним
виконанням Позичальником взятих на
себе зобов'язань по кредитному
договору чи виконання Поручителем
своїх зобов'язань, згідно умов
договору поруки.

Згідно п. 8.5. кредитного
договору (основного зобов'язання), цей
договір набуває чинності з дати його
укладення та діє до виконання
Позичальником прийнятих на себе
зобов'язань.

Проте, така умова не є
встановленим строком поруки, оскільки
поняття строку встановлено ст. 252 ЦК
України, а саме строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами.

Відповідно до частини 1 статті
631 ЦК України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору, а
отже у договорі поруки не
встановлено строк поруки.

Відповідно до умов підписаних
договорів кредиту та поруки, дані
договори є такими, строк дії яких не
встановлений та такими строк дії яких
закінчується повним виконанням взятих
на себе сторонами зобов'язань.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України
визначено, порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений, або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладання
договору поруки.

Відповідно до п. 2 Листа N
10-1393/0/4-12 Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 27.09.2012р.,
де зазначено, що згідно із частиною
четвертою статті 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Вказана правова позиція
також підтверджується п. 24 Постанови №
5 «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012р. а саме, відповідно до
частини четвертої статті 559 ЦК порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів
суд має враховувати, що згідно зі
статтею 526 ЦК зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Отже, якщо
кредитним договором не визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту
достроково.

Пред'явленням вимоги до
поручителя є як направлення/вручення
йому вимоги про погашення боргу
(залежно від умов договору), так і
пред'явлення до нього позову. При цьому
в разі пред'явлення вимоги до
поручителя кредитор може звернутися до
суду протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання.

При цьому сама по собі умова
договору про дію поруки до повного
виконання позичальником зобов'язання
перед кредитодавцем або до повного
виконання поручителем взятих на себе
зобов'язань не може розглядатися як
установлення строку дії поруки,
оскільки це не відповідає вимогам
статті 252 ЦК України, згідно з якою
строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати

З договору поруки вбачається, що в
ньому не встановлено строку, після
якого порука припиняється, а умова
договору поруки про його дію до повного
виконання боржником своїх зобов'язань
перед банком за кредитним договором не
є встановленим сторонами строком
припинення дії поруки, оскільки
суперечить частині першій статті 251 та
частині першій статті 252 ЦК України,
тому в цьому разі підлягають
застосуванню норми частини четвертої
статті 559 ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Позивачем не надано до суду
належних та допустимих, у розумінні ст.
ст. 58, 59 ЦПК України, доказів
направлення на адресу Поручителя
досудової вимоги щодо дострокового
виконання зобов'язань за кредитним
договором.

За таких обставин, зважаючи
на той факт, що Позивачем протягом
шести місяців від дня настання
строку виконання основного
зобов'язання, згідно п.3.3.4 кредитного
договору, а саме: з 22.04.2011 року по 22.10.2011
року, не було пред'явлено вимоги до
Поручителя, оскільки Позивач звернувся
до Чугуївського міського суду
Харківської області з позовом до
боржника та Поручителя лише 16.08.2013року,
суд приходить до висновку, що договір
поруки № 6/1/2006/840-П/211 від 26.04.2006р. було
припинено 22 жовтня 2011року, відповідно
Позивачем було пропущено спеціальний
строк на пред'явлення позову, який
передбачено ч.4 ст. 559 ЦК України, до
Відповідача ОСОБА_2

Отже, вимоги Позивача про
стягнення заборгованості із ОСОБА_2 не
підлягають задоволенню.

Статтею 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставі
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України з Відповідача в дохід
позивача підлягають стягненню судові
витрати по оплаті судового збору в
сумі 3 441,00 грн.

Керуючись: ст. ст. 251, 252, 526, 527,
530, 551, 553, 554, 559, 610, 612, 614,1046 - 1056 ЦК України,
ст.ст. 10,11, 58, 59, 88, 169, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного
акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, уродженки та
мешканки: АДРЕСА_1 на користь ПАТ
«Комерційний банк «Надра», , заборгованість за кредитним
договором № 6/1/2006/840-К/211 від 26 квітня 2006
року , яка складається з: суми кредиту
в розмірі 87 791,52 грн., суми процентів в
розмірі 44 730,43 грн., суми комісії в
розмірі 25 339,17 грн., суми пені у розмірі
13 082, 15 грн., в загальній сумі 170 943 (сто
сімдесят тисяч дев'ятсот сорок три) грн.
27 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ПАТ «Комерційний банк «Надра» витрати
по сплаті судового збору у розмірі 3
441(три тисячі чотириста сорок одна) грн.
00 грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через міський
суд шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня його проголошення,
а особою відсутньою у судовому
засіданні шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня отримання
копії рішення.

Суддя -