У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоМакарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М.,Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А.,- розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом приватного
акціонерного товариства
«Просто-страхування» до ОСОБА_1,
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Лафорт» про
відшкодування шкоди у порядку регресу,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення апеляційного суду Київської
області від 14 травня 2014 року,

в с т а н о в и
л а:

У січні 2014 року приватне акціонерне
товариство «Просто-страхування» (далі -
ПАТ «Просто-страхування») звернулося з
позовом до ОСОБА_1, приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Лафорт» (далі - ПАТ «СК
«Лафорт») про відшкодування шкоди у
порядку регресу.

Позивач посилався на те, що 21 березня 2013
року між ним та

ОСОБА_2 був укладений договір
страхування № 001406 серії ПК майнових
інтересів власника автомобіля «Chevrolet
Lacetti», номерний знак НОМЕР_1. 18 квітня 2013
року близько 10 год. 35 хв. у м. Києві на
Столичному шосе сталася
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП) за участю автомобіля «Volkswagen Passat»,
номерний знак НОМЕР_2, під керуванням
відповідача ОСОБА_1 та застрахованого
ними автомобіля «Chevrolet Lacetti», під
керуванням ОСОБА_2 Відповідно до
постанови Голосіївського районного
суду м. Києва від 29 квітня 2013 року ДТП
сталася в результаті порушення ОСОБА_1
п. 3.1 Правил дорожнього руху. У
результаті цієї ДТП був пошкоджений
автомобіль страхувальника та завдано
матеріальну шкоду його власнику у
розмірі 8 625 грн. 30 коп. 10
червня 2013 року вони виплатили
страхувальнику ОСОБА_2 страхове
відшкодування за ремонт автомобіля
«Chevrolet Lacetti» у розмірі 8 175 грн. 30 коп.
Проте, вказані витрати відповідач
добровільно не відшкодував, тому
позивач просив стягнути вказану суму
саме з відповідача ОСОБА_1, як особи
винної у ДТП.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 21
березня 2014 року позов ПАТ
«Просто-страхування» задоволено
частково, стягнуто на його користь з
ПАТ «СК «Лафорт» 8 175 грн. 30 коп. на
відшкодування шкоди. Вирішено питання
про судові витрати. У задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 14 травня 2014 року рішення
районного суду скасовано й ухвалено
нове рішення у справі про задоволення
позову ПАТ «Просто-страхування»,
стягнуто на його користь з ОСОБА_1
витрати по оплаті страхового
відшкодування у сумі 8 175 грн. 30 коп.
Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції, мотивуючи свої
доводи порушенням судом норм
процесуального та матеріального права,
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам.

Так, місцевим судом встановлено, що 18
квітня 2013 року близько 10 год. 35
хв. у м. Києві по Столичному шосе
сталася ДТП, за участю автомобіля
«Chevrolet Lacetti», номерний знак НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_2, який належить на
праві власності ОСОБА_3 та автомобіля
«Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_1 Відповідно до
постанови Голосіївського районного
суду м. Києва від 29 квітня 2013 року ДТП
сталася в результаті порушення водієм
ОСОБА_1 п. 3.1 Правил дорожнього
руху. До того ж останнього визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого
ст. 124 Кодексу про адміністративні
правопорушення України (а.с. 12).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких бере
участь та сама особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Таким чином, суд вважав, що вина
відповідача ОСОБА_1 у вчиненні вказаної
ДТП доведена судом при розгляді
адміністративної справи.

Із звіту з оцінки транспортного засобу
№ 7922/71085 від 16 травня 2013 року
вбачається, що розмір збитків, завданих
внаслідок ДТП власнику автомобіля
«Chevrolet Lacetti» ОСОБА_3 становить 6 046 грн. 90
коп. (а.с. 13-17), а відповідно до рахунку
від 15 травня 2013 року вартість
відновлювального ремонту склала 8 625
грн. 30 коп.

13 червня 2013 року на виконання умов
договору страхування ПК № 001406
від 21 березня 2013 року, укладеного між
позивачем та страхувальником ОСОБА_2,
на підставі рахунку страхового
відшкодування, позивачем було
виплачено страхове відшкодування у
розмірі 8 175 грн. 30 коп. за ремонт
пошкодженого з вини відповідача ОСОБА_1
автомобіля «Chevrolet Lacetti».

Також судом було встановлено, що
цивільна відповідальність відповідача
на час ДТП була застрахована в ПАТ «СК
«Лафорт», що підтверджується полісом
№АВ/7773046 обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від

30 липня 2012 року. Згідно витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців на час
розгляду справи страховик, як юридична
особа не припинена. При цьому, 4 грудня
2013 року відносно

ПАТ «СК «Лафорт» було порушено
провадження у справі про банкрутство

(а.с. 79).

Встановивши вищезазначені обставини у
справі, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для задоволення позовних вимог
ПАТ «Просто-страхування» та стягнення
на їхню користь з ПАТ «СК «Лафорт» у
порядку ст. 993 ЦК України страхового
відшкодування у розмірі 8 175 грн. 30 коп.
Разом з тим, є правильним висновок
місцевого суду про відсутність
правових підстав для стягнення
страхового відшкодування з
відповідача ОСОБА_1, оскільки цивільна
відповідальність належного йому
транспортного засобу на час ДТП була
застрахована в ПАТ «СК «Лафорт».

Такий висновок суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та
ґрунтується на доказах, яким дано
правильну оцінку.

При цьому, з мотивувальної частини
рішення місцевого суду необхідно
виключити посилання на ст. 1191 ЦК
України, оскільки відносини між ПАТ
«Просто-страхування» і ОСОБА_2
(потерпілим в ДТП) ґрунтуються на
договорі страхування ПК № 001406 від 21
березня 2013 року (а.с. 4).

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд залишив
поза увагою роз'яснення пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, наведені у п. 16 постанови від
1 березня 2013 року № 4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», якими
передбачено, що відповідно до статті 21
Закону № 1961-IV на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК,
залучити до участі у справі страхову
організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону
№ 1961-IV обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення статті 1194 ЦК, питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку щодо письмового надання
страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках Моторному (транспортному)
страховому бюро України, далі - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку з'ясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі у
справі може бути залучений страховик.
При відшкодуванні страховиком шкоди,
завданої особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
така особа сплачує потерпілому різницю
між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).У разі невиконання
особою, відповідальність якої
застрахована, обов'язку письмового
надання страховику, з яким укладено
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка,
шкода відшкодовується завдавачем
шкоди.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення,
апеляційний суд залишив поза увагою
вищенаведене та дійшов до помилкового
висновку про задоволення позову до
завдавача шкоди, відповідальність
якого була застрахована і який
заперечував щодо стягнення такої шкоди
з нього, а не страховика.

Наведене свідчить про те, що
апеляційний суд помилково скасував
рішення суду першої інстанції, яке
ухвалено відповідно до вимог ст. ст. 213,
214 ЦПК України, тому рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню із залишенням у силі
рішення суду першої інстанції з
підстав, передбачених ст. 339 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 14 травня 2014 року скасувати,
рішення Обухівського районного суду
Київської області від

21 березня 2014 року залишити в силі.

Виключити з мотивувальної частини
рішення місцевого суду посилання на ст.
1191 ЦК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: А.О. Леванчук Л.М.
Мазур
А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк