АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №686/3549/14-ц
Провадження №22-ц/792/1395/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
м.Хмельницький

колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді
Харчука В.М.,

суддів: Кізюн О.Ю.,

Карпусь С.А.

при секретарі: Гриньовій А.М.

з участю: апелянта та його
представника

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22-ц/792/1395/14
за апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 12 травня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Даніель» про стягнення коштів за
договором банківського вкладу та
відшкодування матеріальної шкоди,
заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, судова колегія ,

В С Т А Н О В
И Л А :

рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 12 травня 2014 року позовні
вимоги позивача задоволено частково.

Стягнуто із публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Даніель» на користь ОСОБА_2 671,64
гривень відсотків за користування
коштами та 3% річних.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто із ПАТ «КБ «Даніель» на
користь держави судовий збір в сумі 243,60
гривень.

ОСОБА_2 не погодився з рішенням
суду, через свого представника ОСОБА_4
подав апеляційну скаргу на нього.

Апелянт посилається на
незаконність судового рішення в
частині відмови у позові про стягнення
пені, порушення і неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права - ч. 4 ст. 42
Конституції України, ч. 2 ст. 6, ч. 1 ст. 549,
ч. 1 ст. 1209, ч. 2 ст. 1210 ЦК України, п. 22 ст. 1,
ч. 5 ст. 10

______________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції -
Заворотна О.Л. Категорія № 19,
27

Доповідач - Харчук В.М.

Закону України «Про захист прав
споживачів».

Зокрема, апелянт посилається на
те, що висновки суду першої інстанції
про те, що положення Закону України
«Про захист прав споживачів» на спірні
правовідносини не поширюються, а
регулюються лише нормами
зобов»язального права суперечать
нормам матеріального права, так як в
договорі сторони вправі відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати ці
правовідносини на власний розсуд.

В даному випадку обов»язковість
для сторін актів цивільного
законодавства випливає зі змісту та
суті відносин між сторонами.

Умовами договору сторони
обумовили вирішення спору в порядку,
передбаченому цивільним
законодавством.

Тому суду слід було з»ясувати, чи
могли сторони при виконанні договору
застосовувати положення Закону
України «Про захист прав споживачів»
щодо встановлення розміру пені та
порушення виконавцем строку виконання
робіт та правильно визначитися, якими
положеннями - закону чи договору слід
було керуватися в цій частині вимог.

Апелянт вважає, що в даному
випадку слід було застосовувати
положення Закону України «Про захист
прав споживачів» і задовольнити його
позовні вимоги в частині стягнення
пені в розмірі 3% вартості робіт, послуг
за кожен день прострочення роботи
згідно із договором в сумі 94 717,68
гривень.

Судом не враховано, що при
невиконанні зобов»язань виконавець
послуг зобов»язаний відшкодувати
завдану фізичній особі шкоду.

Пеня є неустойкою, яку боржник
сплачує кредиторові у разі невиконання
чи неналежного виконання зобов»язань
за договором.

Тому апелянт просить скасувати
заочне рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 12 травня 2014
року в частині відмови йому у позові і
ухвалити нове рішення в цій частині,
стягнувши із відповідача на його
користь 94 717,68 гривень пені.

Судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
апелянта задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, ст.ст. 58,
59, 60, 213, 214, 308 ЦПК України суд вирішує
цивільний спір на засадах змагальності
та диспозитивності, в межах та на
підставах заявленого позову та на
підставі наданих сторонами на його
підтвердження чи заперечення належних
і допустимих доказів..

Кожна сторона належними та
допустимими доказами повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Судове рішення повинне бути
законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує, в тому числі, такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовуються вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності, тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити.

Суд апеляційної інстанції
відхиляє апеляційну скаргу апелянта і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 3 ст. 6,ст. ст.203, 215,
509, 525-526, 536, 546, 549, 610, 611, 614, 617, 1058-1061 ЦК
України за договором банківського
вкладу банк приймає від вкладника
грошову суму (вклад), що надійшла,
зобов»язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Банк виплачує вкладникові
проценти на суму вкладу в розмірі,
встановленому договором банківського
вкладу.

Проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу у банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові.

У разі повернення вкладу
виплачується всі нараховані до цього
моменту проценти.

Зобов"язання за договором
банківського вкладу повинні
грунтуватись на засадах
добросовісності та розумності.

Зобов"язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту, або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від
виконання зобов"язань не допускається.

У випадку невиконання банком своїх
зобов»язань за договором банківського
вкладу можуть застосовуватись заходи
забезпечення виконання зобов»язань.

Одним із видів забезпечення
виконання зобов"язань є неустойка
(штраф, пеня). У разі порушення
зобов"язань настають правові наслідки,
передбачені договором або законом,
зокрема: сплата неустойки,
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Боржник несе таку відповідальність
за наявності вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відсутність вини доводить особа,
яка порушила зобов"язання.

Порушенням зобов»язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов»язання
(неналежне виконання).

У разі порушення зобов»язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Особа, яка порушила зобов"язання,
звільняється від відповідальності за
його порушення, якщо вона доведе, що це
порушення сталось внаслідок випадку чи
непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема,
недодержання своїх обов"язків
контрагентом боржника, відсутність у
боржника необхідних коштів.

Якщо банк своєчасно не повернув
суму вкладу, яку він повинен повернути,
то він зобов»язаний сплатити грошову
суму, а вкладник набуває права вимагати
повернення всієї суми боргу достроково
та сплати процентів за користування
коштами, а також обумовленої договором
неустойки.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону
України «Про захист прав споживачів» у
разі, коли виконавець неналежно
виконав роботу (надав послуги) згідно
із договором, за кожен день
прострочення споживачеві виплачується
пеня у розмірі 3% вартості послуги, якщо
інше не передбачено законодавством.

У разі, коли вартість послуги не
визначена, виконавець сплачує
неустойку в сумі 3% від вартості
замовлення.

Задовольняючи позовні вимоги
позивача частково та відмовляючи у
задоволенні позову позивача про
стягнення 94 717,68 гривень пені за
несвоєчасну видачу вкладу ОСОБА_2., суд
першої інстанції виходив з того, що так
як всі умови укладеного договору
банківського вкладу між сторонами були
визначені, в тому числі і
відповідальність за несвоєчасне
виконання банком зобов»язання перед
вкладником, то ці умови і
відповідальність за їх невиконання
повністю регулюються умовами договору
та нормами Цивільного кодексу України,
які регулюють зобов»язальні
правовідносини.

Додатково ці правовідносини та
відповідальність в даному випадку ч. 5
ст. 10 Закону України «Про захист прав
споживачів» не регулюються.

Такі висновки суду відповідають
встановленим обставинам,
підтверджуються належними доказами і
відповідають приписам норм
матеріального та процесуального права.

Судом правильно встановлено, що 29
жовтня 2013 року між ПАТ «КБ «Даніель»
та ОСОБА_2 укладено договір
банківського вкладу № Т-5197-05, за умовам
и якого банк приймає від ОСОБА_2. вклад
на строк зберігання із 29.10.2013 року по
27.11.2013 року в розмірі 8 193 доларів США, що
в еквіваленті складало 65 486,65 гривень, з
нарахуванням вкладнику 4% відсотків
річних.

Пунктом 5.1 договору передбачено,
що у випадку невиконання зобов»язань
по поверненню вкладу та сплаті
відсотків банк сплачує вкладникові
неустойку у розмірі, передбаченому
чинним законодавством України.

В цей же день ОСОБА_2. вніс на
рахунок в банк зазначену суму вкладу.

26 листопада 2013 року ОСОБА_2.
звернувся до банку з письмовою заявою
про виплату йому суми вкладу та
відсотків, однак банк своїх
зобов»язань за договором банківського
вкладу не виконав і суму вкладу з
відсотками вкладникові не виплатив.

Вклад повернуто вкладникові лише
05.02.2014 року в сумі 65 784,79 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов»язання, на вимогу
кредитора зобов»язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Наведені обставини повністю
підтверджуються дослідженими
належними і допустимими доказами:
розрахунком заборгованості, наданим
позивачем (а.с.4-7), засвідченими копіями
договору банківського вкладу,
квитанції про внесення коштів, заяв
ОСОБА_2. про повернення вкладу та
відповідей банку, заяви на отримання
готівки від 05.02.2014 року (а.с.9-13).

Так як між сторонами виникли
правовідносини з приводу грошового
зобов»язання, то суд першої інстанції
обґрунтовано застосував положення ч. 2
ст. 625 ЦК України, а не положення ч. 5 ст. 10
Закону України «Про захист прав
споживачів», яка регулює
відповідальність сторін при
невиконанні зобов»язань за договорами
про виконання робіт (надання послуг).

Закон України «Про захист прав
споживачів» регулює правовідносини по
наданню послуг в банківській сфері
лише в частині надання споживчих
кредитів і ці правовідносини та
відповідальність банківських установ
врегульовані ст. 11 цього Закону.

Тому суд при вирішенні спору
обгрунтовано відмовив у стягнення з
відповідача на користь позивача 94 717,68
гривень пені.

Доводи апеляційної скарги
апелянта не ґрунтуються на нормах
матеріального права та встановлених
обставинах і задоволенню не
підлягають.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи,
досліджено докази, які їх
підтверджують, ухвалено законне та
обгрунтоване судове рішення, підстави
до скасування якого в межах доводів
апеляційної скарги апелянта відсутні.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія,

У Х В А Л
И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану його
представником ОСОБА_4 відхилити,
заочне рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 12 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:/підпис/

судді:/підписи/

Копія вірна

Суддя апеляційного суду
В.М. Харчук