АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 593/2290/13-цГоловуючий у 1-й
інстанції Крамар В.М. Провадження №
22-ц/789/630/14 Доповідач - Бершадська
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Шевчук Г. М., Ткач З. Є.,

при секретарі - Фащевська М.М.

з участю сторін - представника ОСОБА_1 -
ОСОБА_2, представника Бережанського
РайСТ - Гриника Я.Т.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Бережанського районного
суду від 1 квітня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Бережанського
районного споживчого товариства про
зобов"язання укладення договору найму
та заборону вселення інших осіб,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до Бережанського
районного споживчого товариства (далі
Бережанське РайСТ) про зобов'язання
укладення з нею договору найму
квартири АДРЕСА_1, яка належить
відповідачу, посилаючись на те, що в
квартиру вона вселена як неповнолітній
член сім"ї своєї матері ОСОБА_4,
зареєстрована та прописана в ній, однак
відповідач не уклав з нею договору
найму житла у письмовій формі. Просила
також зобов'язати відповідача не
підселяти у дану квартиру інших осіб.

Рішенням Бережанського районного суду
від 1 квітня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
звернулася з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення
Бережанського районного суду від 1
квітня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким зобов'язати Бережанське
РайСТ укласти з нею договір найму
квартири, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з"ясування
обставин, що мають значення для справи.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав,
зіславшись на обставини, викладені в
ній та додатково пояснив, що ОСОБА_1
працює з 2004 року в Тернопільському
коледжі і проживає у свого чоловіка в м.
Тернополі, однак на вихідні дні
приїжджає у спірну квартиру в
м.Бережани.

Представник Бережанського РайСТ
апеляційної скарги не визнав та
пояснив, що ОСОБА_1 з 2004 року не проживає
в гуртожитку, вона вийшла заміж і
постійно проживає в м.Тернополі з
чоловіком. Її мати, ОСОБА_4, якій було
надано дві кімнати в гуртожитку,
померла в 2008 році, а батько ОСОБА_5 - в
січні 2009 року і з того часу ніхто не
проживає в спірних кімнатах. Оскільки
згідно акту прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом будинку
прийнято в експлуатацію спірний
будинок по АДРЕСА_2 як
будинок-гуртожиток і на даний час
квартира №4 відсутня, товариством
проводиться робота по приведенню
документів щодо статусу будинку у
відповідність.

Заслухавши учасників процесу та
вивчивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з відсутності
правових підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що 29 серпня 1989 року
ОСОБА_1 та її батьки вперше
зареєстровані в гуртожитку за адресою
АДРЕСА_2.

Згідно рішення правління
Бережанського РайСТ №13 від 20 липня 1989
року вказану кімнату виділено ОСОБА_4 -
матері ОСОБА_1, у зв"язку з роботою.

Постановою правління Бережанського
РайСТ №115 від 25 грудня 1997 року ОСОБА_4
надано вільну кімнату площею 16 кв.м. і
після переселення ОСОБА_6, звільнену
кімнату площею 12 кв.м.

Наведене свідчить про те, що сім"я
ОСОБА_4 Вселилась в гуртожиток у надані
кімнати з дозволу правління
Бережанського РайСТ.

З матеріалів справи також вбачається,
що згідно акту прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
будинку від 17 листопада 2003 року
прийнято в експлуатацію
будинок-гуртожиток, що в АДРЕСА_2 і на
підставі рішення виконавчого комітету
Бережанської міської ради №9 від 29
січня 2004 року Бережанському РайСТ 20
лютого 2004 року видано свідоцтво про
право власності на цей житловий
будинок.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5
помер в січні 2009 року, а ОСОБА_1 з 18
грудня 2004 року працює в
Тернопільському
кооперативно-торговельному коледжі та
проживає в м.Тернополі без прописки.

Позивач просила зобов"язати
відповідача укласти з нею договір
найму квартири АДРЕСА_2 та не підселяти
інших жильців, посилаючись на те, що
вона правомірно поселилась і проживає
в спірних кімнатах, які складають
квартиру №4, сплачує за проживання.

Відповідач, заперечуючи позов, не
визнає право ОСОБА_1 на користування
житлом з тих підстав, що ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 померли, а позивачка ще до їх
смерті вибула на постійне місце
проживання в м.Тернопіль, на
підтвердження чого надали довідку з
місця її роботи та довідку про
відсутність споживання
житлово-комунальних послуг.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями ст. 4 ЦПК України суд,
здійснюючи правосуддя, захищає права,
свободи та інтереси фізичних осіб,
права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового права або
майнового права та інтересу у
визначені цією статтею способи. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених
ст. 16 ЦК України, не зазначено такого
способу захисту, як установлення
правовідносин (в тому числі
зобов"язання особи до укладення
відповідних договорів).

Згідно ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Враховуючи те, що відповідачем, крім
іншого, заперечується право ОСОБА_1 на
користування спірним житлом, а тому
належним способом захисту є захист
житлових прав шляхом визнання за нею
права користування житлом або
пред"явлення позову на підставі ст. 106
ЖК України, а не зобов"язання укласти
договір найму з Бережанським РайСТ.

Оскільки суд, відповідно до вимог ст. 11
ЦПК України розглядає справу в межах
заявлених позовних вимог, а позивачем
обрано такий спосіб захисту свого
права, який суперечить наведеним
положенням цивільного та житлового
законодавства України, то суд першої
інстанції вірно відмовив у задоволенні
позовних вимог.

Позовні вимоги позивача про
зобов"язання не підселяти інших осіб у
спірне приміщення за встановлених
судом обставин є передчасними і також
не підлягають до задоволення.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав
для скасування рішення суду з мотивів,
наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК
України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бережанського районноговід 1
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Г.В. Бершадська