У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
виконавчого комітету Загвіздянської
сільської ради Тисменицького району
Івано-Франківської області,
Тисменицької районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області, ОСОБА_5 про визнання
недійсними розпорядження та свідоцтва
про право власності, визнання права
власності, виділ частки в натурі, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 12
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 13
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року ОСОБА_6,
правонаступником якої ухвалою
Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 5 липня

2013 року залучено ОСОБА_4, звернулася до
суду із указаним позовом, у якому
просила визнати частково недійсними
рішення виконкому сільської ради,
Тисменицької районної ради, свідоцтва
про право власності, визнати за нею
право власності на 2/3 частини житлового
будинку та виділити цю частку в натурі.

В обґрунтування позову зазначала, що
рішення виконкому Загвіздянської
сільської ради народних депутатів № 18
від 24 березня

1988 року та рішення Тисменицької
районної ради народних депутатів
№ 65 від 11 квітня 1988 року, якими
вирішено оформити право власності
ОСОБА_7 на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1, є
незаконними та такими, що видані без
законних на те підстав.

Ухвалою Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 12
грудня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 13
березня 2014 року, позов ОСОБА_4 залишено
без розгляду у зв'язку з її повторною
неявкою у судове засідання.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права, просить
скасувати зазначені судові ухвали та
направити справу до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові ухвали постановлено з
додержанням норм процесуального права,
зокрема, правильним є посилання судів
на норми п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України,
оскільки у судові засідання,
призначені на 13 листопада 2013 року та на
12 грудня 2013 року належним чином
повідомлена позивачка не з'явилась,
поважності причин своєї неявки суду не
довела.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових ухвал не дають
підстав для висновку, що судами були
допущені порушення норм
процесуального права, таким чином,
колегія суддів вважає за необхідне
касаційну скаргу відхилити, а судову
ухвалу залишити без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦПК України
ОСОБА_4 не позбавлена можливості
повторно звернутися до суду із таким
самим позовом.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 12
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 13
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник