Номер провадження: 22-ц/785/6431/14
Головуючий у першій інстанції Кочко
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Сегеди С.М.

при секретарі
Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, виконкому Новодолинської
сільської ради Овідіопольського
району Одеської області (третя особа
садівниче об'єднання громадян
«Лебідь») про визнання права власності
в порядку спадкування за апеляційною
скаргою ОСОБА_5 (в інтересах ОСОБА_4) на
рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 09 січня 2014
року,

встановила:

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з указаним позовом, посилаючись
на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько
ОСОБА_6, після смерті якого він є
спадкоємцем першої черги.

Також спадкоємцем першої черги є жінка
померлого, ОСОБА_4 При житті батьку
належала земельна ділянка АДРЕСА_1, яку
він отримав шляхом приватизації та на
якій самочинно побудував будинок.
Зазначав, що відповідачка перешкоджає
йому у прийнятті спадщини, оскільки не
надає державний акт на право власності
на земельну ділянку, будинок є
самочинно збудованим, у зв'язку з чим
він не може отримати свідоцтво про
право власності на спадкове майно.

Позивач просив, з урахуванням уточнень,
визнати за ним право власності в
порядку спадкування за законом на 1/2
частину вказаної земельної ділянки та
на 1/4 частину садового будинку зі
спорудами, розташовані на цій
земельній ділянці, зобов'язати ОСОБА_4
надати оригінал державного акту на
спірну земельну ділянку для надання
можливості присвоєння кадастрового
номеру земельної ділянки.

В судовому засіданні:

- представник позивача позов підтримав
та просив суд визнати за позивачем
ОСОБА_3 право власності на ? частину
земельної ділянки загальною площею 0,064
га. за адресою: АДРЕСА_1 (для ведення
садівництва) та на ? частину садового
будинку з спорудами, розташовані на тій
самій земельній ділянці;

- відповідачка ОСОБА_4 позовні вимоги не
визнала та просила відмовити у
задоволені позову у повному обсязі з
тих підстав, що позивач пропустив строк
на прийняття спадщини, усі витрати на
поховання здійснювала вона особисто,
земельна ділянка за вказаною адресою
не приватизована, а на садовий будинок
відсутні правовстановлювальні
документи, в зв'язку з чим відсутній
предмет спору взагалі;

- представник відповідачки також
просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі, в
зв'язку з тим, що земельна ділянка не
приватизована, перебуває у фактичному
користуванні відповідачки ОСОБА_4,
технічний паспорт на садових будинок
виготовлений незаконно, будинок не
введений в експлуатацію, в зв'язку з чим
він не підлягає поділу та це питання не
погоджене з органами СЕС та МНС.

Рішенням Овідіопольського
районного суду Одеської області від 09
січня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково.

Суд першої інстанції визнав за
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право
власності у порядку спадкування за
законом на спадкове майно, що
залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2
його батька, ОСОБА_6, а саме на:

- 1/2 частину земельної ділянки
площею 0,064 га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1;

- 1/4 частину садового будинку з
спорудами, розташованих на земельній
ділянці за адресою: АДРЕСА_1, який в
цілому складається з: А-1, А1,а-а5 -
садовий будинок загальною площею 123,5
кв.м., житловою 33,3 кв.м., підсобною 35,5
кв.м., та площею приміщень без опалення
54,7 кв.м., №1-6,І споруди.

В іншій частині відмовлено.

На вищевказане рішення суду ОСОБА_5
(в інтересах ОСОБА_4) подав апеляційну
скаргу, в якій просив рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 09 січня 2014 року
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову ОСОБА_3 в його позовних вимогах
в повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Рішенням апеляційного суду
Одеської області від 05 березня 2014 року
рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 09 січня 2014
року в частині визнання за ОСОБА_3 права
власності у порядку спадкування за
законом на спадкове майно, що
залишилося після смерті його батька,
ОСОБА_6, а саме на ? частину садового
будинку з спорудами, розташованих на
земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1
скасовано.

В скасованій частині ухвалено
нове рішення, яким в позовних вимогах
ОСОБА_3 про визнання за ним права
власності в порядку спадкування на ?
частину садового будинку з спорудами,
розташованих на земельній ділянці за
адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.

В решті рішення Овідіопольського
районного суду Одеської області від 09
січня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 травня 2014 року
рішення апеляційного суду Одеської
області від 05 березня 2014 року в частині
позову ОСОБА_3 про визнання права
власності в порядку спадкування на
частину самочинно збудованого будинку
скасовано, справу в цій частині
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої
деталізації, яка не має правового
значення в даній справі, а також
незрозумілих словосполучень, занадто
довгих речень, через які викладення
фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших, які
беруть участь у справі.

Як вбачається з ч. 1 ст. 303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦК України,
загальними засадами цивільного
законодавства є справедливість,
добросовісність та розумність.

Задовольняючи частково вищевказаний
позов на підставі ст.ст. 182, 190, 376, 1216, 1218
ЦК України, ст.ст. 81, 116 ЗК України, суд
першої інстанції виходив з наступного.

З 1984 року ОСОБА_6 перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

18 липня 1994 року рішенням І сесії
ХХІІ скликання Сухолиманської
сільської ради народних депутатів
Овідіопольського району Одеської
області №103 ОСОБА_6 була надана у
приватну власність земельна ділянка
загальною площею 0,064 га за адресою:
АДРЕСА_1 для ведення садівництва.

Право власності на зазначену земельну
ділянку підтверджується державним
актом на право приватної власності на
землю (т. 1 а.с. 05).

26 липня 2002 року рішенням №230-ХХХІІІ
Одеської обласної ради землі СОГ
„Лебідь" передані з відання
Сухолиманської сільської ради в
підпорядкованість Новодолинської
сільської ради (т. 1 а.с. 48).

На протязі життя подружжя на
зазначеній земельній ділянці без
належного дозволу збудували садовий
будинок, на який не було отримано
правовстановлювальних документів.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер (т. 1 а.с.
06).

Після смерті ОСОБА_6, позивач у
встановлений законом строк звернувся
до сьомої Одеської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини.

Однак, останньому було повідомлено,
оскільки що для видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом, до
державної нотаріальної контори
необхідно надати право
встановлювальні документи на спадкове
майно (т. 1 а.с. 23).

Суд першої інстанції вірно вирішив
питання щодо визнання права власності
на ?? частину земельної ділянки в
порядку спадкування за законом, що
встановлено Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 травня 2014 року.

При вирішенні питання щодо
визнання права власності за ОСОБА_3 на ?
частину садового будинку зі спорудами,
що розташований на земельній ділянці
загальною площею 0,064 га за адресою:
АДРЕСА_1, районний суд дійшов до
обгрунтованого висновку про
можливість задоволення зазначених
вище позовних вимог з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України,
особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України, об'єкт
нерухомості належить до самочинного
будівництва за наявності однієї з
наведених умов: земельна ділянка не
відведена для цієї мети; відсутній
належний дозвіл на будівництво;
відсутній належним чином затверджений
проект; при будівництві допущені
істотні порушення будівельних норм і
правил.

Задоволення судом позову про
визнання за спадкоємцем права
власності на самочинне будівництво
зумовлює виникнення цього права у
позивача, а не констатує його перехід у
порядку спадкування, тому є неналежним
способом захисту прав спадкоємців,
якщо право звернутися до суду з вимогою
про визнання права власності не
належало спадкодавцеві (частини 3, 5 ст.
376 ЦК України).

Право власності на об'єкти
самочинного будівництва може бути
визнано за спадкоємцем, що має право
вимагати визнання такого права,
виключно за умови наявності документів
про право власності на землю або про
право користування земельною ділянкою,
що видані на ім'я спадкодавця або
спадкоємця.

Рішення суду про визнання права
власності на самочинно зведені будівлі
та споруди за спадкоємцями має
ґрунтуватись на оцінюванні наявних у
матеріалах справи документів та інших
доказів на підтвердження обставин, за
наявності яких можливе задоволення
таких вимог, зокрема: рішення
компетентного органу про надання
земельної ділянки для забудови;
ступінь готовності самочинного
будівництва; чи порушуються цим
будівництвом права та законні інтереси
інших осіб; в якому році було зведено
самочинні будівлі; відповідність
самочинно зведеної будівлі
архітектурним, будівельним,
санітарним, протипожежним правилам та
нормам.

Відповідно до свідоцтва № 27,
ОСОБА_6 на підставі рішення
Овідіопольского РВК № 441 від 20 жовтня
1988 року, дозволено будівництво
садового будинку (т. 1 а.с. 80-82).

Як вбачається з висновку судової
будівельно-технічної експертизи,
вищевказаний збудований садовий
будинок за своїм призначенням
відноситься до жилого будинку,
оборудований необхідними інженерними
комунікаціями згідно з вимогами діючих
норм та правил, в тому числі
протипожежних, екологічних. Під час
будівництва садового будинку було
дотримано вимоги державних
будівельних норм і правил та не
порушено законних прав та інтересів
інших осіб. Вартість нерухомого майна,
садового будинку складає 314 431 грн.
Земельної ділянки 134 400 грн. (т. 1 а.с.
187-213).

Також, судова колегія зазначає, що
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_6,
який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер (т. 1 а.с. 06, 07).

ОСОБА_6 була надана у приватну
власність земельна ділянка загальною
площею 0,064 га за адресою: АДРЕСА_1 для
ведення садівництва (т. 1 а.с. 77, 79, 80-82,
89-91).

Право власності на вказану ділянку
підтверджується державним актом на
право приватної власності на землю № 345
від 2 жовтня 1995 року (т. 1 а.с. 05).

На протязі життя подружжя ОСОБА_6 на
вказані земельній ділянці без
належного дозволу збудували садовий
будинок, на який не було отримано
правовстановлюючих документів.

Між тим, право власності на збудований
житловий будинок набувається в
порядку, який існував на час його
будівництва.

Порядок оформлення права власності на
об'єкти нерухомого майна, на які
відсутні акти про прийняття їх в
експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94
«Прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів» та в листі
державному комітету України з
будівництва та архітектури від 23
березня 1999 року № 12/5-126, в якому,
зокрема, роз'яснюється: оформлення
свідоцтва на право власності на
об'єкти, які були закінчені
будівництвом після 5 серпня 1992 року і на
цей час не прийняті в експлуатацію,
проводиться тільки за наявності актів
прийняття їх в експлуатацію
відповідними комісіями державними
приймальними або державними
технічними; по об'єктах, що збудовані до
5 серпня 1992 року, тобто до прийняття
постанови Кабінету міністрів України
від 5 серпня 1992 року № 449, якою
встановлено порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, при їх реєстрації для
оформлення права власності одним із
документів є висновок про технічний
стан будинку (будівлі), що складається
бюро технічної інвентаризації.

У технічному паспорті на спірний
садовий будинок з господарськими
будівлями та спорудами на сторінці
«Характеристика будівель та споруд» у
графі «рік забудови» зазначено «до 1990
року» (т. 1 а.с. 30-36).

Виходячи з вищевказаного, судова
колегія констатує наступне.

Оскільки, подружжя ОСОБА_6 збудували
зазначений вище житловий будинок до 5
серпня 1992 року з дозволу
Овідіопольского РВК № 441 від 20 жовтня
1988 року, спірний будинок збудований
згідно з вимогами діючих норм та
правил, під час будівництва будинку
було дотримано вимоги державних
будівельних норм і правил та не
порушено законних прав та інтересів
інших осіб, районний суд дійшов до
обґрунтованого висновку про
можливість задоволення вищевказаного
позову в частині визнання права
власності на ? частину спірного
садового будинку з спорудами,
розташованих на земельній ділянці за
адресою: АДРЕСА_1, незважаючи на те, що
спадкодавцем не було отримано
правовстановлюючі документи на
вищевказаний будинок.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог статей 57 - 60
ЦПК України.

На підставі зазначеного вище, судова
колегія вважає, що відповідачка не
довела ті обставини, на які вона
посилалась як на підставу своїх
заперечень щодо вищевказаного позову,
що є обов'язком сторін згідно з
засадами змагальності процесу за ст. 10
ЦПК України.

Отже, судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст.
307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 (в інтересах
ОСОБА_4) - відхилити.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 09 січня 2014
року по цивільній справі за позовною
заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, виконкому
Новодолинської сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області (третя особа садівниче
об'єднання громадян «Лебідь») про
визнання права власності в порядку
спадкування - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

С.М. Сегеда