У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.

суддів: Амеліна В.І.,
Олійник А.С.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» про
розірвання кредитних договорів, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
9 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року
публічное акціонерне товариство
«Універсал Банк» звернулось до суду з
зазначеним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 30 липня 2008 року між
відкритим акціонерним товариством
«Універсал Банк», правонаступником
якого є публічне акціонерне товариство
«Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір, за умовами якого
банк надав позичальнику кредит у сумі 99
010,00 швейцарських франків зі сплатою
14,95 процентів річних за користування
кредитними коштами строком до 10
квітня 2034 року. Також між ними цього ж
дня укладено кредитний договір, за
умовами якого банк надав позичальнику
кредит у сумі 28 400 швейцарських франків
зі сплатою 8,5 процентів річних за
користування кредитним коштами у
період з 30 липня 2008 року по 10 липня 2013
року та 13,45 процентів річних - з 11 липня
2013 року по 10 липня 2038 року. Сторони
погодили встановлення процентної
ставки у розмірі 14,95 у разі звільнення
позивача з основного місця роботи.
Відповідно до змісту договорів,
кредити надані для придбання квартири
АДРЕСА_1.

У забезпечення виконання зобов'язань
за зазначеними кредитними договорами
між банком та ОСОБА_2 і ОСОБА_3, з кожним
окремо, цього ж дня укладені договори
поруки, за умовами яких останні
зобов'язалися перед банком відповідати
за невиконання боржником своїх
зобов'язань у повному обсязі.
Зобов'язання за договорами боржник
належним чином не виконував й допустив
заборгованість, яка склала 102 358,31
швейцарських франків, що еквівалентно
870 803,09 грн, та 28 898,32 швейцарських
франків, що еквівалентно 245 849,57 грн, яку
банк просив стягнути з відповідачів у
солідарному порядку.

ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним
позовом про розірвання кредитних
договорів з тих підстав, що кошти за
ними не отримала, та з підстав
відсутності у банка індивідуальної
ліцензії на валютні операції.

Рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 9 квітня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня
2013 року, первісний позов
задоволено, у задоволенні зустрічного
позову відмовлено.

Стягнуто у солідарному
порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на
користь публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк»
заборгованість за кредитними
договорами від 30 липня 2008 року в сумі 102
358,31 швейцарських франків, що
еквівалентно 870 803,09 грн, та 28 898,32
швейцарських франків, що еквівалентно
245 849,57 грн.

Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі
заявник порушує питання про скасування
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 9 квітня 2013 року та ухвали
апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня
2013 року, мотивуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
в межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Задовольняючи первісний позов, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
дослідивши докази у справі, дав їм
належну оцінку і, з урахуванням
встановлених обставин і вимог ст. ст. 10,
60 ЦПК України, дійшов
обґрунтованого висновку про
невиконання боржником зобов'язань за
кредитними договорами і наявність
підстав для стягнення заборгованості.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову суди дійшли правильного
висновку про його недоведеність.

Доводи касаційної скарги та зміст
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій не дають
підстав для висновку, що судами при
розгляді справи допущені порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК
України є підставами для скасування
судових рішень, фактично зводяться до
переоцінки доказів і незгодою заявника
із висновком суду по їх оцінці.

Суди на основі об'єктивної оцінки
наданих сторонами доказів повно
встановлено фактичні обставини справи
та вірно застосовано норми
матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 9 квітня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
С.О.Карпенко Судді:

В.І.Амелін А.С.Олійник