АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
22-ц/796/7500/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Коваль О.А. Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

3 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді:
Білич І.М.

Суддів:
Кулікової С.В., Поліщук Н.В.

при секретарі:
Гречка Т.В.

за участю: представника відповідача
ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 27 березня 2014 року по
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року позивач, звертаючись
до суду із вищевказаним позовом,
обґрунтовував свої вимоги неналежним
виконанням відповідачем договірних
зобов'язань за кредитним договором №
DNABRX07930031 від 22.05.2007 року. Та просив суд
стягнути з відповідача заборгованість
яка виникла на вересень 2013 року з
урахуванням заборгованості за
кредитом, відсоткам, штрафних санкцій
та пені.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 27 березня 2013 року
позов було задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором № DNABRX07930031 від
22.05.2007 року у розмірі 13 370,28 гривень,
судовий збір у розмірі 229,40 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду
відповідач подав апеляційну скаргу. Де
ставив питання про скасування рішення
суду та постановлення нового про
відмову у задоволенні позову. Вказуючи
при цьому на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Зазначаючи, що за
своєю правовою природою укладений між
сторонами правочин є договором
приєднання у розумінні ст. 634 ЦК
України, умови якого в односторонньою
порядку встановлювались у формулярах
або інших стандартних формах однією із
сторін. В даному випадку умови
визначались Умовами та Правилами
надання банківських послуг ПАТ КБ
«Приватбанк», які є обов'язковими для
виконання відповідачем. Отже,
підписання та заповнення власноруч
заяви від 22.05.2007 року є приєднання
відповідача до договору та
ознайомлення з його умовами та
правилами.

А також те, що суд першої інстанції
невірно обрахував момент початку
перебігу строку позовної давності,
пов'язавши його з пролонгацією
договору, а не з моментом порушення
виконання зобов'язань. Порушення прав
позивача щодо сплати часткових
платежів по кредиту почалося, ще в 2007
році, а щодо всього платежу 22.05.2008 року.
Це і є моментом, коли у позивача виникло
право на позов і, отже, моментом початку
відліку строку позовної давності, що
свідчить про порушення строків
позовної давності так як до суду
позивач звернувся лише у жовтні 2013
року.

Апелянт та його представник у судовому
засіданні підтримали подану
апеляційну скаргу та просили суд її
задовольнити.

Позивач у судове засідання не з'явився,
про розгляд справи повідомлявся
належним чином згідно даних
зворотнього повідомлення. Колегія
суддів вважає за можливо розглянути
справу за його відсутності в силу ст. 305
ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення осіб, що з'явилися у судове
засідання, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
районний суд виходив з вимог з того, що
зобов'язання мають виконуватися
належним чином та у встановлений строк.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається в силу
вимог до ст.ст. 525, 526 ЦК України. А також
того, що боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту, за правилами
ст. 527 ЦК України. З урахуванням
положень ст.ст.1049, 1050 ЦК України суд
першої інстанції вважав, що позивач
довів у судовому засіданні факт
невиконання відповідачем взятих на
себе зобов'язань, а відтак вважав
вимоги такими що підлягають
задоволенню, а саме щодо стягнення
суми заборгованості яка виникла станом
на 27 березня 2014 року.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення яким, суд виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам постановлене
судове рішення у справі не відповідає.

Судом при розгляді справи було
встановлено, що 22 травня 2007 року між
сторонами було укладено кредитний
договором № DNABRX07930031 за яким, позивач
надав відповідачу кредит у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку. За умовами якого,
позивач відкрив відповідачу картковий
рахунок для здійснення платежів по
картці у кредит, який останній мав
погашати разом з відсотками.

Встановивши у судовому засіданні
наявність невиконання відповідачем
взятих на себе зобов'язань за договором
, які призвели до утворення
заборгованості визначеної позивачем,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції не взяв до уваги, що кредит у
сумі 2356, 80 гривень був наданий на строк
12 місяців ( з 22.05.2007 року по 22.05.2008 року).

За умовами п. 5.5 договору, (а.с. 14)
сторонами було визначено термін
позовної давності тривалістю у п'ять
років, по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за даним договором, що не
суперечить положенням ч. 1 ст. 259 ЦК
України..

А відтак, строк позовної давності за
вказаним договором кредитування сплив
22.05.2013 року. Позивач звернувся до суду з
позовом за захистом порушених прав у
жовтні 2013 року. При цьому позовна заява
не містила у собі прохання щодо
поновлення такого строку, а також
посилань на поважність причин його
пропуску.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки (
ст. 257 ЦК) в той же час у відповідності до
положень ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна
давність встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі сплином
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність сплила
і до додаткової вимоги.

Відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту,
перебіг позовної давності (ст.ст. 257, 259
ЦК України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі сплином останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК
України), а не закінченням дії договору.

У ході розгляду справи, відповідачем
було заявлено клопотання щодо
застосування строків позовної
давності до правовідносин які виникли
між сторонами.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
постановленням нового за правилами ст.
309 ЦПК України у відповідності до
якого, позивачу слід відмовити у
задоволенні заявленого позову з
наведених вище підстав у зв'язку з
пропуском строку позовної давності про
сплин якої було заявлено відповідачем
до постановлення судового рішення у
суді першої інстанції у відповідності
до положень п.3, 4 ст. 267 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313, 314, 315,
317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 27 березня 2014 року скасувати
та постановити нове, за яким;

Публічному акціонерному товариству
Комерційний Банк «ПриватБанк»
відмовити у задоволенні вимог
заявлених до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може
бути оскаржено шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: