У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Савченко В.О..

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк», публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» про визнання договору
поруки недійсним та визнання договору
поруки припиненим, за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» про розірвання
кредитного договору, за касаційними
скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 21 січня 2014 року та
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2013
року, рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, просило стягнути
солідарно з відповідачів
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 74 723 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 14
грудня 2006 року між банком та ОСОБА_3
було укладено договір кредиту, за
умовами якого кредитор надав
позичальнику грошові кошти у розмірі 50
000 доларів США зі сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 14 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом строком до 13 грудня 2011 року.

У забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором 14 грудня 2006 року
між банком та ОСОБА_4 та 20 жовтня 2010 року
між банком та публічним акціонерним
товариством «Акцент-Банк» (далі - ПАТ
«Акцент-Банк») були укладені договори
поруки.

Внаслідок невиконання зобов'язання за
кредитним договором заборгованість за
кредитним договором станом на 30
вересня 2011 року становить 74 723 доларів
США, з яких: 37 695,06 доларів США -
заборгованість за кредитом, 24 007,39
доларів США - за процентами, 13 020,55
доларів США - пеня.

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зустрічним позовом, просив
розірвати кредитний договір, укладений
14 грудня 2006 року між ним та банком.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
заборгованість за оскаржуваним
кредитним договором відсутня. При
укладенні договору поруки з ПАТ
«Акцент-Банк» щодо нього порушено
банківську таємницю.

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зустрічним позовом, просила
визнати недійсним договір поруки від 20
жовтня 2010 року, укладений між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк»,
визнати припиненим договір поруки від
14 грудня 2006 року, укладений між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та нею.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
кредитний договір було укладено на
відкриття відновлювальної кредитної
лінії, а договір поруки між нею та
банком укладено на кредит у розмірі 50 000
доларів США, внаслідок чого збільшено
обсяг її відповідальності. Про
наявність заборгованості за кредитним
договором кредитор її не повідомляв.
При цьому ОСОБА_3 стверджує, що
заборгованість за кредитним договором
сплатив. Договір поруки від 20 жовтня 2010
року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ
«Акцент-Банк» було укладено через 4
роки після видачі кредиту ОСОБА_3 на
умовах, сприятливіших за звичайні,
відповідальність у розмірі 200 грн є
мізерною. При укладенні вказаного
договору поруки боржником вже були
порушені зобов'язання, що вказує на
його фіктивність та відповідну
домовленість сторін. Підстави
змінювати умови кредитного договору та
укладати додатковий договір поруки від
20 жовтня 2010 року лише на суму 200 грн
відсутні.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2013
року у первісному та зустрічних
позовах відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21 січня
2014 року рішення суду першої інстанції у
частині відмови у первісному позові
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про задоволення
первісного позову частково. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором станом на 30
вересня 2011 року у розмірі 69 438,75 доларів
США, яка складається з: 37 695,06 доларів
США - заборгованість за кредитом; 24 007,39
доларів США - за процентами за
користування кредитом; 7 736,30 доларів
США - пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ПАТ
«Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 200 грн.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. В іншій частині первісного
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
просять скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати судові
рішення у справі у частині відмови у
первісному позові про стягнення пені,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та ухвалити в цій частині нове рішення
про задоволення позову.

Обговоривши доводи касаційних скарг,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ПАТ
КБ «ПриватБанк» підлягають
задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у первісному та зустрічних
позовах, суд першої інстанції виходив
із недоведеності ПАТ КБ «ПриватБанк»
отримання ОСОБА_3 кредиту у розмірі 50 000
доларів США та 9 000 доларів США. Договір
поруки від 20 жовтня 2010 року, укладений
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ
«Акцент-Банк», не порушує права чи
законні інтереси відповідачів.
Оскільки ОСОБА_4 не є стороною
вказаного договору, вона не може
заявляти вимоги щодо визнання цього
договору недійсним. ОСОБА_3 не наведено
підстав для розірвання кредитного
договору. Укладання між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк»
договору поруки не є підставою для
розірвання кредитного договору.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції у частині відмови у
первісному позові та задовольняючи
первісний позов частково, апеляційний
суд виходив із встановлених обставин
справи та наданих доказів про
отримання боржником грошових коштів.
Внаслідок невиконання боржником
зобов'язання за кредитним договором
утворилася заборгованість, яка
підлягає стягненню з боржника та
поручителів.

Апеляційний суд також дійшов висновку
про визначення розміру пені у межах
річного строку відповідно до п. 1. ч. 2 ст.
258 ЦК України.

Із висновками апеляційного суду
повністю погодитись не можна з огляду
на таке.

Судами встановлено, що 14 грудня 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було
укладено договір кредиту № 0612/009КW, за
умовами якого банк за наявності
вільних грошових коштів зобов'язується
надати позичальнику кредит у вигляді
відновлюваної кредитної лінії з
лімітом кредитування 50 000 доларів США
окремими траншами на підставі
попередньої вимоги згідно п. 2.1.2 цього
договору в обмін на зобов'язання
позичальника щодо повернення кредиту
та сплаті процентів згідно графіків
погашення кредиту та процентів, які
оформляються у вигляді додатків до
цього договору і є його невід'ємною
частиною, комісії та винагороди штрафу
і пені в обумовлені цим договором
термінами. Термін повного погашення
кредитної лінії - 13 грудня 2011 року.

У забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором 14 грудня 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було
укладено договір поруки, за умовами
якого поручитель відповідає перед
кредитором за виконання обов'язків за
кредитним договором у тому ж розмірі,
що й боржник, включаючи сплату кредиту,
процентів, нарахованих за користування
кредитом, винагороди, штрафів, пені та
інших платежів, відшкодування збитків
(а.с. 17, 120, 141 т. 1).

14 грудня 2006 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено
договір застави майна. Максимальний
розмір вимоги, яка забезпечується
заставою за цим договором складає 150 000
доларів США (а.с. 112-113 т. 1).

14 грудня 2006 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено
договір іпотеки, предметом якого є 1/2
частини приміщення магазину АДРЕСА_1.
Вартість предмета іпотеки становить 56
250 доларів США (а.с. 114-116 т. 1).

14 грудня 2006 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 було
укладено договір застави товару в
обороті, згідно якого у заставу
передано алкогольні напої. Вартість
предмета застави становить 4 817 доларів
США (а.с. 117-118 т. 1).

Додатком № 1 від 18 грудня 2006 року до
кредитного договору № 0612/009КW
передбачено графік погашення кредиту
та процентів кредиту у розмірі 35 000
доларів США, виданої у рамках кредитної
лінії (а.с. 16, 166, 205 т. 1).

Додатком № 2 від 24 січня 2007 року до
кредитного договору № 0612/009К W
передбачено графік погашення кредиту
та процентів кредиту у розмірі 9 000
доларів США, виданої у рамках кредитної
лінії (а.с. 174 т. 1).

Додатком № 2 від 22 квітня 2008 року до
кредитного договору № 0612/009К W
передбачено графік погашення кредиту
та процентів кредиту у розмірі 7 890
доларів США, виданої у рамках кредитної
лінії (а.с. 118 т. 2).

20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» було
укладений договір поруки № 167, розмір
відповідальності якого становить 200
грн (а.с. 9-10 т. 1).

Внаслідок невиконання зобов'язання за
кредитним договором заборгованість за
кредитним договором станом на 30
вересня 2011 року становить 74 723 доларів
США, з яких: 37 695,06 доларів США -
заборгованість за кредитом, 24 007,39
доларів США - за процентами, 13 020,55
доларів США - пеня.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Висновки апеляційного суду у частині
стягнення заборгованості за кредитом,
яка складається із заборгованості за
тілом кредиту та процентами, є
правильними, ґрунтуються на
встановлених судом обставинах справи
та відповідають положенням ст. ст. 526,
1049, 1050 ЦК України.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про неотримання боржником
грошових коштів у розмірі 50 000 доларів
США спростовуються матеріалами справи
та встановленими апеляційним судом
обставинами справи та не дають підстав
для скасування ухваленого судового
рішення у частині стягнення
заборгованості за тілом кредиту та
процентами.

Із виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» про рух
коштів на рахунку НОМЕР_1 за період із 4
грудня 2006 року до 15 лютого 2013 року
вбачається, що ОСОБА_3 отримав 18 грудня
2006 року 35 000 доларів США, 24 січня 2007 року
- 9 000 доларів США, 4 липня 2007 року - 50 000
доларів США, 22 квітня 2008 року - 7 890
доларів США (а.с.212-214, т.1).

Отримання ОСОБА_3 вказаних сум, у тому
числі 50 000 доларів США та 9 000 доларів США
підтверджується меморіальними
ордерами, у тому числі меморіальним
ордером № 4 від 4 липня 2007 року та
меморіальним ордером № 23 від 24 січня 2007
року, випискою ПАТ КБ «ПриватБанк» за
період із 4 грудня 2006 року по 15 лютого 2013
року за рахунком НОМЕР_1, випискою банку
за період із 1 серпня 2001 року по 14 січня
2014 року за рахунком № 0600 щодо
погашення заборгованості за кредитним
договором № 0612/009 КW від 14 грудня 2006 року
та розрахунком про заборгованість
станом на 30 вересня 2011 року у розмірі 74
723 долари США, що складається із тіла
кредиту - 37 695,06 доларів США, проценти за
користування кредитом - 24 007,39 долари
США, пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором - 13020,55 доларів
США.

Із зазначених розрахунків убачається,
що ОСОБА_3 періодично здійснював
погашення заборгованості за кредитним
договором № 0612/009 КW від 14 грудня 2006
року, останній платіж зроблено 29 травня
2009 року, розмір заборгованості станом
на 30 вересня 2011 року становить 74 723
долари США (а.с. 6-7, т.1; а.с. 163-171, 217-219, т.2).

Стягуючи з відповідачів на користь ПАТ
КБ «ПриватБанк» пеню у межах річного
строку відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України, апеляційний суд виходив із
того, що позов пред'явлено до суду 20
жовтня 2011 року, тому пеня підлягає
стягненню з 21 жовтня 2010 року до 30
вересня 2011 року.

Проте погодитися із висновком
апеляційного суду про стягнення пені у
розмірі 7 736,30 доларів США не можна з
огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов цього договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Поза увагою апеляційного суду
залишилися положення ч. 3 ст. 267 ЦК
України та п. 4.2 кредитного договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі
зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із п. 4.2 кредитного договору
нарахування неустойки за кожний
випадок порушення зобов'язань,
передбачених п. 4.1 цього договору,
здійснюється протягом трьох років з
дня, коли відповідне зобов'язання
повинно бути виконано позичальником.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення
неустойки, апеляційний суд не дав
оцінки п. 4.2 Кредитного договору в
контексті положень ч. 1 ст. 259 ЦК України
і дійшов передчасного висновку про
задоволення позову у цій частині.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідач не звертався до суду із
заявою про застосування строку
позовної давності. Апеляційний суд не
зазначив, на підставі якої норми
матеріального права застосував
позовну давність із власної
ініціативи.

Не можна погодитися і з висновком
апеляційного суду про стягнення
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ПАТ
«Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованості за
кредитним договором у розмірі 200 грн.

Згідно із п. 2, 4 договору поруки від 14
грудня 2006 року, укладеного між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_4,
відповідальність поручителя і
боржника є солідарною. Поручитель
відповідає перед кредитором за
виконання обов'язків за кредитним
договором у тому ж розмірі, що і
боржник, включаючи сплату кредиту,
процентів, нарахованих за користування
кредитом винагород, штрафів, пені та
інших платежів, відшкодування збитків.

Відповідно до п. п. 3, 4 договору поруки
від 20 жовтня 2010 року, укладеного між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк»,
відповідальність боржника і
поручителя є солідарною. Розмір
відповідальності 200 грн.

Статтею 541 ЦК України встановлено, що
солідарний обов'язок або солідарна
вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників, так і від
будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК
України).

Частиною 1 статті 554 ЦК України
визначено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткові
(субсидіарну) відповідальність
поручителя.

Особи, які спільно дали поруку,
відповідають перед кредитором
солідарно, якщо інше не встановлено
договором поруки (ч. 3 ст. 554 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначеної правової
норми поручителі, які спільно
поручились, відповідають перед
кредитором солідарно. У разі укладення
декількох договорів поруки на
виконання одного й того самого
зобов'язання ч. 3 ст. 554 ЦК України не
застосовується.

Предметом спору є різні самостійні
договори поруки: між ПАТ КБ
«ПриватБанк» і ОСОБА_4 та між ПАТ КБ
«ПриватБанк» і ПАТ «Акцент-Банк».

У такому випадку кредитор має право
пред'явити вимогу до кожного з
поручителів на підставі окремого
договору, відповідно до яких кожен із
поручителів відповідає перед
кредитором разом із боржником, як
солідарні боржники.

Дійшовши висновку про солідарне
стягнення заборгованості за кредитним
договором у розмірі 200 грн, суд
апеляційної інстанції не звернув
уваги, що на забезпечення виконання
зобов'язання укладено самостійні
договори поруки, а тому поручителі не
несуть у такому разі солідарної
відповідальності між собою і не можна
вважати поруку їхньою спільною
відповідальністю перед кредитором.

Оскільки допущені судом апеляційної
інстанції порушення норм
матеріального та процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, рішення
апеляційного суду у частині стягнення
пені та стягнення солідарно з
відповідачів заборгованості за
кредитним договором у розмірі 200 грн
підлягають скасуванню із направленням
справи у цій частині на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції
відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21 січня
2014 року у частині вирішення позову
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» про
стягнення пені та стягнення солідарно
з відповідачів заборгованості за
кредитним договором у розмірі 200 грн
скасувати, справу у цій частині
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 21
січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С.
Олійник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко