Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарі -
Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в приміщенні
Дніпровського районного суду м. Києві,
цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
визнання права власності та
зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до
Дніпровського районного суду м. Києва з
позовом, в якому просить суд: визнати
право власності на ? частину квартири,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за
нею, яку вона набула згідно договору
довічного утримання від 15 травня 1997
року посвідченого Шістнадцятою
Київською державною нотаріальною
конторою за № 5-1428; зобов'язати
Реєстраційну службу Головного
управління юстиції у м. Києві внести
зміни до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, стосовно
належної їй, ? частини квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
зміни власника вищезазначеної ?
частини квартири з ОСОБА_2 на неї;
зобов'язати Реєстраційну службу
Головного управління юстиції у м. Києві
зняти заборону на відчуження квартири,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;
зобов'язати Реєстраційну службу
Головного управління юстиції у м. Києві
внести запис до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
накладення заборони на відчуження ?
частини квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з укладенням
договору довічного утримання від 15
травня 1997 року посвідченого
Шістнадцятою Київською державною
нотаріальною конторою за № 5-1426;
стягнути з Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
на її користь сплачений судовий збір у
розмірі 2 921,00 гривень.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 15 травня 1997 року між
нею та ОСОБА_3 було посвідчено
Шістнадцятою Київською державною
нотаріальною конторою договір
довічного утримання. Відповідно до
умов вищезазначеного договору
довічного утримання № 1, ОСОБА_3 передає
у власність ОСОБА_1 належну йому на
праві приватної власності ? частину
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 зобов'язується
виконувати обов'язки по догляду за
ОСОБА_3 згідно п. 5 договору довічного
утримання №. 1. У зв'язку з укладенням
договору довічного утримання між
ОСОБА_3 та нею того ж дня, нотаріусом
Шістнадцятої Київської державної
нотаріальної контори Трапезною З.О.
було накладено заборону на відчуження ?
частини квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Також 15 травня 1997 року
між її покійним чоловіком, ОСОБА_5 та
ОСОБА_2, жінкою ОСОБА_3, посвідчено
Шістнадцятою Київською державною
нотаріальною конторою договір
довічного утримання. Відповідно до
умов вищезазначеного договору
довічного утримання №2, ОСОБА_2 передає
ОСОБА_5 належну їй на праві приватної
власності ? частину квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а
ОСОБА_5 зобов'язується виконувати
обов'язки по догляду за ОСОБА_2 згідно п.
5 Договору довічного утримання № 2. А
також, у зв'язку з укладенням договору
довічного утримання № 2 між ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 того ж дня, нотаріусом
Шістнадцятої Київської державної
нотаріальної контори Трапезною З.О.
було накладено заборону на відчуження ?
частини квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 року
відповідно до свідоцтва про смерть
серія НОМЕР_1 від 29 грудня 1998 року помер
ОСОБА_3 Вона не знімала заборону
накладену нотаріусом Шістнадцятої
Київської державної нотаріальної
контори Трапезною З.О. на ? частину
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, оскільки в тій квартирі
проживала жінка ОСОБА_3 - ОСОБА_2, яка
уклала договір довічного утримання № 2
на ? частину квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, з її чоловіком ОСОБА_5,
а тому вони з чоловіком не могли
здійснити зняття заборони з усієї
квартири та вирішили почекати
припинення договору довічного
утримання № 2. ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер
її чоловік ОСОБА_5, якому належала ?
частина квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, згідно договору
довічного утримання № 2 укладеного між
ним та ОСОБА_2 Після цієї сумної події,
вона зайнялася переоформленням
документів на квартиру, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1. 18 липня 2013 року
державним нотаріусом Дев'ятої
Київської державної нотаріальної
контори Майданником І.В. було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом, згідно якої вона успадкувала
від свого чоловіка ОСОБА_5 ? частину
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, яка йому належала згідно
договору довічного утримання № 2
укладеного між ним та ОСОБА_2
Нотаріусом було здійснено відповідний
запис до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності. Також, паралельно
оформлюючи ? частину квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в
порядку спадкування, вона займалася
зняттям заборони з іншої частини
вищезазначеної квартири, яка належала
їй згідно договору довічного утримання
від 15 травня 1997 року укладеного між нею
та ОСОБА_3 За її ініціативою,
Шістнадцятою Київської державною
нотаріальною конторою було направлено
заяву про зняття заборони з ? частини
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, яка належить їй на праві
приватної власності, згідно договору
довічного утримання від 15 травня 1997
року укладеного між нею та ОСОБА_3
Рішенням Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
№ 1348079 від 03 квітня 2013 року відмовлено у
знятті заборони на ? частину квартири,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 06
квітня 2013 року вона звернулася до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві для
державної реєстрації права власності
на ? частину квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та яка належить їй на
праві приватної власності, згідно
договору довічного утримання від 15
травня 1997 року укладеного між нею та
ОСОБА_3 Вищезазначені дії направлені на
реєстрацію ? частину квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 були
зумовлені зміною законодавства, яке
визначало порядок державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень з 01 січня 2013 року.
Відповідно до рішення Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві № 20117921 від 26 квітня 2013 року їй
відмовлено у державній реєстрації
права власності на ? частину квартири,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у
зв'язку з тим, що на вищезазначеній
квартирі зареєстрована заборона на її
відчуження. Враховуючи вищезазначені
обставини, виникла ситуація,
відповідно до якої її право власності
на ? частину квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, яку вона набула,
згідно договору довічного утримання
від 15 травня 1997 року укладеного між нею
та ОСОБА_3 не визнається державою та
неможливо зареєструвати у
встановленому порядку. Як було їй
повідомлено державним реєстратором
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві, при
видачі рішення № 2017921 від 26 квітня 2013
року про відмову в державній
реєстрації права власності на ? частину
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, яку вона набула, згідно
договору довічного утримання №1, в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, вона не
значиться, як власник ? частини
вищезазначеної квартири. Відповідно до
Витягу з Єдиного державного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна № 38468734 виданого 26 жовтня 2012 року,
власниками квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, є: ОСОБА_5 (її чоловік)
та ОСОБА_2 (жінка ОСОБА_3А.). Аналізуючи
інформацію, яка міститься в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно,
ще в 1997 році при реєстрації Договору
довічного утримання № 1 та Договору
довічного утримання № 2, особами
відповідальними за внесення записів до
Державного реєстру права власності на
нерухоме майно помилково внесено
записи, стосовно власників квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, де
власниками вищезазначеної квартири
було зазначено - ОСОБА_5 та ОСОБА_2, а
потрібно було ОСОБА_5 та ОСОБА_1, тобто
її. Також, помилково було накладено
заборону на всю квартиру одним записом,
проте потрібно було зробити два записи,
кожним з яких окремо накласти заборону
на відчуження ? частини квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала в повному обсязі,
просила позов задовольнити. Пояснила
суду, що померлий ОСОБА_3 перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Дані
особи були її з чоловіком - ОСОБА_5 -
сусідами по будинку. Вони не мали
родичів та були одинокими. В 1997 році між
нею та ОСОБА_3 був укладений договір
довічного утримання. Такий же договір
був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2
Після смерті її чоловіка, вона отримала
свідоцтво про право на спадщину на його
частину квартири. Після ж смерті ОСОБА_3
договір був припинений і вона набула
права власності на іншу частину
квартири. Зазначила, що коли
реєстраційні органи переносили
інформацію з одного реєстру в інший,
допустили помилку та внесли
неправильну інформацію про власника
квартири.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, з підстав викладених у
позовній заяві, просив позов
задовольнити, додатково пояснив, що
право власності позивача порушується
саме Реєстраційною службою Головного
управління юстиції у м Києві, не
зважаючи на те, що ОСОБА_2 згідно з
Інформаційної довідки з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
щодо об'єкта нерухомого майна є
титульним власником спірної квартири.

Уповноважений представник відповідача
в судове засідання не з'явився, про
день, час та місце судового розгляду
повідомлявся належним чином, подав до
суду заперечення, в яких просив суд
відмовити в задоволенні позову (а.с.
98-99).

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність представника відповідача.

Суд, вислухавши пояснення позивача та
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, оцінивши зібрані у
справі докази в їх сукупності,
приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного
кодексу України, право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Як вбачається з матеріалів справи, 15
травня 1997 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
було укладено договір, відповідно до
якого ОСОБА_3 передає у власність
ОСОБА_1 належну йому ? частину квартири
номер АДРЕСА_1.

Також, 15 травня 1997 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 було укладено договір,
відповідно до умов якого ОСОБА_2
передає ОСОБА_5 належну їй ? частину
квартири номер АДРЕСА_1.

Згідно реєстраційної посвідки
Київського міського бюро технічної
інвентаризації, ? частину квартири
АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 як
особиста власність на підставі
договору довічного утримання,
посвідченого Шістнадцятою Київською
державною нотаріальною конторою 15
травня 1997 року № 5-1428 (а.с. 12).

Відповідно до реєстраційної посвідки
Київського міського бюро технічної
інвентаризації, ? частину квартири
АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 як
особиста власність на підставі
договору довічного утримання,
посвідченого Шістнадцятою Київською
державною нотаріальною конторою 15
травня 1997 року № 5-1426 (а.с. 15).

Відповідно до технічного паспорту на
квартиру АДРЕСА_1, остання розташована
на 6 поверсі, 9 - поверхового будинку та
складається з 2 кімнат житловою площею
33,2 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 14,5
кв.м., 2-а кімната - 18,7 кв.м., кухні площею
7,2 кв.м., вбиральні (сполученої) площею 0,9
кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м.,
коридору площею 8,8; 2,7 кв.м. (а.с.49-50).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_5, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с.17).

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом, спадкоємицею
майна ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, набутого
спадкодавцем за договором довічного
утримання, посвідченим 16 Київською
державною нотаріальною конторою 15
травня 1997 року за реєстровим № 5-1426, є
його дружина - ОСОБА_1 Спадщина
складається з: ? частини квартири, що
знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Згідно Витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності, ? частина
квартири АДРЕСА_1 зареєстрована на
праві власності за ОСОБА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину, серія
та номер: 7-783, виданого 18 липня 2013 року
(а.с. 20 -21).

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи після укладення договору
довічного утримання 15 травня 1997 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, Шістнадцятою
Київською державною нотаріальною
конторою було накладено заборону на
відчуження зазначеної ? частини
квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1, до
припинення чи розірвання договору (а.с.
11).

Шістнадцятою Київською державною
нотаріальною конторою було накладено
також заборону на відчуження іншої ?
частини квартири, що знаходиться в
АДРЕСА_1 після укладення договору
довічного утримання 15 травня 1997 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до припинення чи
розірвання договору (а.с. 11).

Рішенням державного реєстратора
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві від 03
квітня 2013 року № 1348079 було відмовлено у
знятті заборони на ? частину вказаної
квартири, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, оскільки подані документи не
відповідали вимогам, або не давали
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують (а.с.25).

В подальшому, позивач звернулася до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві із заявою
про державну реєстрацію прав та
обтяжень, для проведення державної
реєстрації права власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1, набуту нею за
договором довічного утримання від 15
травня 1997 року, укладеного між нею та
ОСОБА_3

Рішенням державного реєстратора
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві від 26
квітня 2013 року № 2017921, ОСОБА_1 було
відмовлено у державній реєстрації
права власності на ? частину квартири,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1,
оскільки заяву про державну реєстрацію
прав, пов'язаних з відчуженням
нерухомого майна, подано після
державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна (а.с. 24).

Статтею 2 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» передбачено, що
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження
таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі
в особі органів, уповноважених
управляти державним майном, іноземцям
та особам без громадянства, іноземним
юридичним особам, міжнародним
організаціям, іноземним державам, а
також територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухоме
майно.

Статтею 8 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» передбачено, що
орган державної реєстрації прав: 1)
проводить державну реєстрацію прав
та їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації; 2) забезпечує ведення
Державного реєстру прав; 3) надає
інформацію про зареєстровані права та
їх обтяження в порядку, встановленому
цим Законом; 4) забезпечує облік
безхазяйного нерухомого майна; 5)
здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами України.

Як вбачається з позовних вимог
позивача, остання просить суд визнати
за нею право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
Державний реєстр прав містить
відомості про зареєстровані права і
обтяження, суб'єктів прав, об'єкти
нерухомого майна, документи, на
підставі яких проведено державну
реєстрацію прав. Невід'ємною складовою
частиною Державного реєстру прав є
база даних про реєстрацію заяв і
запитів та реєстраційні справи.

В той же час, як вбачається з
інформаційної довідки від 27 березня 2014
року з Державного реєстру речових прав
на нерухоме майно, щодо об'єкта
нерухомого майна, власником ? квартири
АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва
про право на спадщину, серія та номер
7-783, виданого 18 липня 2013 року, іншої ?
частини квартири - є ОСОБА_2 та ОСОБА_5
(а.с. 119).

Таким чином, під час занесення
відповідних відомостей про власників
спірної квартири до реєстру, було
допущено помилку в частині визначення
власників квартири, оскільки право
власності на ? частину квартири від
ОСОБА_2 було відчужено на користь
ОСОБА_5 на підставі договору довічного
утримання від 15 травня 1997 року, а в
подальшому до ОСОБА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 18 липня 2013 року, а інша ?
частина спірної квартири перейшла від
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 на підставі
укладеного 15 травня 1997 року договору
довічного утримання.

Разом з тим, згідно з довідкою з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого
майна, власниками ? частини квартири
АДРЕСА_1 є і ОСОБА_2 і ОСОБА_5

Як вбачається з матеріалів справи,
позовні вимоги ОСОБА_1 пред'явлені саме
до Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві, яка, на
думку позивача порушує її право
власності. В той же час, саме ОСОБА_2
являється титульним власником
квартири АДРЕСА_1, однак до вказаної
особи позивачем вимог не було
пред'явлено.

Частиною першою статті 11 Цивільного
процесуального кодексу України
встановлено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

В той же час, ні позивачем, ні
представником позивача в судовому
засіданні не заявлялось клопотання про
заміну неналежного відповідача або
залучення до участі в справі
співвідповідача.

На підставі вимог ст. 33 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, за
відсутності умов, передбачених
вказаною нормою, не вправі проводити
заміну неналежного відповідача на
належного.

Як роз'яснено в п. 12 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 12.06.2009 року
№5 «Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства, що
регулюють провадження у справі до
судового розгляду», при пред'явленні
позову до частини відповідачів суд не
вправі зі своєї ініціативи і без згоди
позивача залучати інших відповідачів
до участі у справі як співвідповідачів.

Згідно статті 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу.

Відповідно до вимог статті 214
Цивільного процесуального кодексу
України під час ухвалення рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Таким чином, враховуючи вищевикладені
обставини, судом не вбачається підстав
для задоволення позовних вимог щодо
визнання за ОСОБА_1 права власності на ?
частину квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 за договором
довічного утримання від 15 травня 1997
року, посвідченого Шістнадцятою
Київською державною нотаріальною
конторою за № 5-1428.

Щодо інших позовних вимог, пред'явлених
позивачем до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.
Києві, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Як встановлено в п. 1 ч.1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства
України, справа адміністративної
юрисдикції це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно ст. 17 Кодексу адміністративного
судочинства України, юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а також у зв'язку з публічним
формуванням суб'єкта владних
повноважень шляхом виборів або
референдуму. Юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема: спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Статтею 3 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
суб'єкт владних повноважень - орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до п. 1 Положення про
Державну реєстраційну службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 6 квітня 2011 року N 401/2011,
державна реєстраційна служба України
(Укрдержреєстр) є центральним
органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра юстиції
України та входить до системи органів
виконавчої влади.

Таким чином, позовні вимоги позивача
пред'явлені до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
випливають з адміністративно-правових
відносин, що виникли між позивачем та
відповідачем. Дані правовідносини
містять різний предметний та
суб'єктний критерій, даний спір має
бути вирішений у порядку
адміністративного судочинства, так як
позивач висуває позовні вимоги щодо
зобов'язання Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
внести зміни до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
стосовно належної їй, ? частини
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом зміни власника
вищезазначеної ? частини квартири з
ОСОБА_2 на неї; зобов'язання
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві зняти
заборону на відчуження квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;
зобов'язання Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
внести запис до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
накладення заборони на відчуження ?
частини квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з укладенням
договору довічного утримання від 15
травня 1997 року посвідченого
Шістнадцятою Київською державною
нотаріальною конторою за № 5-1426, де
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві виступає
як державний публічний орган,
наділений владними повноваженнями.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного
процесуального кодексу України, суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Враховуючи зазначені обставини,
вбачається, що Реєстраційній службі
Головного управління юстиції у м. Києві
делеговані владні повноваження у сфері
суспільних відносин, пов'язаних із
здійсненням від імені держави дій щодо
реєстрації права власності на нерухоме
майно. В даному випадку Реєстраційна
служба в розумінні п. 7 ст. 3 КАС України
є суб'єктом владних повноважень.

Аналізуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
визнання права власності та
зобов`язання вчинити дії в повному
обсязі.

Враховуючи, що суд дійшов
обґрунтованих висновків, щодо відмови
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, то
з урахуванням положень статті 88
Цивільного процесуального кодексу
України, відшкодування судового збору,
у разі відмови у позові не підлягають.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. 328 Цивільного кодексу України, ст. 2,
4, 8, 10 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», ст. ст. 2, 3, 17
Кодексу адміністративного судочинства
України, Положення про Державну
реєстраційну службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 6 квітня 2011 року N 401/2011,
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 12.06.2009 року № 5 «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства, що
регулюють провадження у справі до
судового розгляду», ст.ст. 3, 10, 11, 15,
33, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві про визнання права власності
та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: