Номер провадження: 22-ц/785/2811/14
Головуючий у першій інстанції Жуган
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого-Гірняк Л.А.

Суддів- Заїкін А.П., Доценко Л.І.

При секретарі -Булгак Х.

Розглянула у відкритому судовому
засіданні м. Одесі апеляційну скаргу
ОСОБА_5 на рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 18.03.2013 року
по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5,
приватного нотаріуса Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
3-я особа, яка не заявляє самостійних
вимог-державний нотаріус 5-ї Одеської
державної нотаріальної контори
Сєвєрова Наталія Володимирівна

- про визнання заповіту недійсним,
визнання права власності в порядку
спадкування,

та за зустрічним позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_6

- про визнання права власності в
порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И
Л А:

25 листопада 2009 року ОСОБА_6
звернулась до суду з позовом, (котрі в
ході розгляду справи неодноразово
уточнювала) до ОСОБА_5, приватного
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, 3-я особа,
яка не заявляє самостійних
вимог-державний нотаріус 5-ї Одеської
державної нотаріальної контори
Сєвєрова Наталія Володимирівна про
визнання заповіту недійсним. Одночасно
просила суд визнати за нею право
власності в порядку спадкування.
Позивач зазначає, що є двоюрідною
сестрою ОСОБА_9, котра померла
ІНФОРМАЦІЯ_2. Після смерті останньої
вона, позивач, довідалась, що 10 січня 2008
року померла склала заповіт, яким на
випадок своєї смерті усе своє майно,
де б воно не було і з чого б воно не
складалось, і взагалі все те, що їй буде
належати на день смерті і на що за
законом вона матиме право, заповіла
сторонній людині- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Посилаючись на те, що на час складання
заповіту ОСОБА_9 хворіла , останній рік
свого життя постійно знаходилась у
лікарні, а тому з підстав ст.225 ч.1 ЦК
України просила визнати заповіт
недійсним. Посилаючись на те, що вона є
спадкоємцем четвертої черги та у
встановленому законом порядку
прийняла спадщину, просила суд визнати
за нею право власності на АДРЕСА_1 та 9/100
частин домоволодіння АДРЕСА_2, що
належали померлій.

11.11. 2009 року з зустрічними
вимогами звернулась ОСОБА_5 та просила
суд визнати за нею право власності в
порядку спадкування за заповітом на
АДРЕСА_1 та 9/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_2, котрі належали померлій
ОСОБА_9, посилаючись на те, що вона у
встановлений законом строк звернулась
до нотаріальної контори та прийняла
спадок за заповітом.

Рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 18 березня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_6 про
визнання заповіту недійсним, визнання
права власності в порядку спадкування
задоволено.

Визнано недійсним заповіт, складений 10
січня 2008 року ОСОБА_9, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального кругу ОСОБА_7,
зареєстрований в реєстрі за №7. Визнано
за ОСОБА_6 право власності, в порядку
спадкування за законом на АДРЕСА_1 та
9/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2, які
належали на праві власності ОСОБА_9,
померлій ІНФОРМАЦІЯ_2. У задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про визнання права власності в
порядку спадкування за заповітом суд
відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5
просить рішення суду скасувати з
ухваленням нового про відмову в
позовних вимогах ОСОБА_6 , а її
зустрічні вимоги задовольнити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема посилається на те, що в основу
судового рішення покладено висновок
експерта № 117 від 28.03.2011 року Одеського
обласного бюро судово-медичної
експертизи, котра не могла вирішувати
питання стосовно психічного стану
померлої та Акту № 991 від 07.12.2011 року,
комісійної посмертної судово-
психіатричної експертизи, яки
ґрунтується на припущеннях, без
врахування медичної карточки № 509
ОКТБ, які стосувались періоду
безпосередньо перед смертю, запис
психіатра 23.01.2008 року пояснення
лікаря-терапевта та інших свідків, а
взято за основу сумнівну амбулаторна
карту періоду 2006-2007 років, котра
заведена за заявою позивачки, з котрою
ОСОБА_9 була в поганих стосунках.

В судове засідання приватний
нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, 3-я особа,
яка не заявляє самостійних
вимог-державний нотаріус 5-ї Одеської
державної нотаріальної контори
Сєвєрова Наталія Володимирівна в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи сповіщені
належним чином.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України судова
колегія вважає можливим розглянути
справу за їх відсутністю.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді доповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична
особа вчинила в момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та (
або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Матеріалами справи встановлено, що
10.01.2008 року ОСОБА_9 підписала заповіт,
складений та посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_7
зареєстрований в реєстрі за №7, згідно
якого заповіла все своє майно ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_9, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим Першим відділом РАЦС
Приморського РУЮ м. Одеси, актовий
запис №4554.

Згідно Акту №991 від 07 грудня 2011 року
ОСОБА_9 17 грудня 1935 року страждала
психічним розладом у формі глибокої
астенії, котра розвилась внаслідок
тяжкого соматичного
захворювання(диссемінірованого
туберкульоза обох легень в фазі
обсіменіння з розпадом, кисневим
голодом головного мозгу , у комплексі з
церебральним атеросклерозом), що
суттєвим чином вплинуло на її
здатність усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, тому на
момент підписання заповіту 10.01.2008 року
ОСОБА_9 не могла усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними.( т.2
а.с. 2-13).

Ухвалою Апеляційного суду
Одеської області від 28.05.2013 року була
призначена повторна комісійна
посмертна психолого- психіатрична
експертиза на розгляд якої були
поставлені питання щодо психічного
стану померлої під час складання нею
заповіту.

Відповідно до Акту судово-
психіатричного експерта № 102 від 10.02.2014
року проведеною Київським міським
центром судово-психіатричної
експертизи у зв'язку з суперечливими
взаємовиключними відомостями про
психічний стан ОСОБА_9 відповісти на
питання про здатність її
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними під час підписання
заповіту 10.01.2008 року не є можливим.

Між тим, відповідно до ст. 57 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін,та інших обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інші обставини, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін,третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, показань свідків,
письмових доказів, речових доказів,
висновків експертів.Належними
доказами згідно з ч.1 ст.58 ЦПК України є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Виходячи зі
змісту ст..57-59,212 ЦПК україни, загальним
павилом цивільного процесуального
закону є те, що докази аналізуються
судом як кожен окремо, так і в їх
сукупності, і кожен доказ повинен бути
прийнятий судом, якщо не будуть
порушуватися правила належності та
допустимості засобів доказування.

Поклавши в основу судового
рішення акт експертизи про те, що
порушення психічної діяльності ОСОБА_9
на момент складання нею заповіту
істотно впливали на її здатність
усвідомлювати значення своїх дій і
керувати ними, та дійшовши висновку про
її тимчасову недієздатність та
визнавши заповіт недійсним районний
суд не взяв до уваги, що висновок про
тимчасову недієздатність учасника
такого правочину слід робити, перш за
все, на основі доказів, які свідчать про
внутрішній, психічний стан особи в
момент вчинення правочину так як за
змістом ст. 147 ч.6 ЦПК України висновок
експерта для суду не є беззаперечним
доказом і оцінюється судом за
правилами встановленими ст.212 ЦПК
України.

Районний суд не звернув уваги, що
висновок експерта № 117 від 28.03.2011 року
Одеського обласного бюро
судово-медичної експертизи та Акт № 991
від 07.12.2011 року, комісійної посмертної
судово- психіатричної експертизи
проводились без врахування того, що у
медичній документації
Протитуберкульозного диспансеру № 2 м.
Одеси, куди ОСОБА_9 звернулася за
амбулаторною медичною допомогою 15.01.2008
року та з 6-го відділення ОКЦЛ, де під
експертна стаціонарно лікувалась з 16.01
по ІНФОРМАЦІЯ_2 не міститься даних про
наявність у неї у вищезазначений
термін часу яких-небудь психічних чи
поведінкових розладів(МКАХ з
протитуберкульозного диспансеру №2 м.
Одеса) та взяв до уваги її звернення до
ОПНД в період 2006 рік та квітень 2007 роки
та зміни її почерку та хворобу.( а.с.
205-244 т.1).

Проте, згідно пояснень лікаря
фтизіатра 6-го відділення ОКЦЛ, котра
була допитана в судовому засіданні
ОСОБА_13 пояснила., що будь-яких
психічних порушень ОСОБА_9, в період
лікування, не виявляла, була доступна
мовному контакту, вела себе адекватно
ситуації( т.2 а.с.46; т.1 а.с. 184)

Ці пояснення узгоджуються з
медичною документацією КУ
«Протитуберкушльозного диспансеру» та
поясненнями свідків -приватного
нотаріуса ОСОБА_7 про те, що
яких-небудь поведінкових та психічних
порушень не виявляла та вела себе
адекватно обставин даної
ситуації.(а.с.84,197 т.1); поясненнями
дільничого терапевта Тарасенко С.Ф., що
у зв'язку з виниклим у ОСОБА_9 на
початку січня 2008 року соматичним
нездужанням( по типу лихоманкового
стану) у період з 08.01-15.01.2008 року
надавалась амбулаторна медична
допомога, ніяких суттєвих
особливостей свого психічного стану
та поведінки не виявляла, була дещо
астенізовапною та пригальмованою (
відповідно до свого соматичного
почуття), вела себе цілком адекватно
ситуації( а.с.308-309 т.1; т.2 а.с. 45-46).;
показання свідків-сусідів ОСОБА_15
,ОСОБА_16, проте, що ОСОБА_9 до 2007 року
працювала , вела себе «нормально» ;
пояснення свідка-поштаря ОСОБА_17 про
те, що на початку січня 2008 року ОСОБА_9
їй телефонувала по доставці пенсії; (т.2
а.с. 134) 30.11.2007 року власноручно ОСОБА_9
зверталась до начальника ЖЄКу за
місцем проживання з турбуючи її
побутових питань(а.с.299 т.1).

Згідно з медичною
документацією Одеського ОПНД ОСОБА_9
за амбулаторною допомогою зверталась
в супроводі самої позивачки 14.02 ;16.08. і
16.11.2006 року та 11.04.2007 року зі скаргами
психоорганічного та церебрастетичного
характеру, що пов'язувала зі смертю
свого чоловіка , котрий помер 14.11.2006
року. При огляді спеціалістом
встановлювався попередній діагноз,
призначалась амбулаторна
медикаментозна терапія ( а.с. 4-5 в МКАХ
ООРНД).

Проте встановлено, що упродовж другої
половини 2007 року ОСОБА_9 за медичною
допомогою нікуди не зверталась,
проживала одна, займалась домашнім
господарюванням, виписувала газети та
власноручно розписувалась при
отриманні пенсії, самостійно приймала
рішення щодо побутових проблем,
будь-яких психічних чи поведінкових
розладів під час стаціонарного
лікування з 16.012.2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_2
не встановлено.

Враховуючи, що висновок в
експерта № 117 від 28.03.2011 року Одеського
обласного бюро судово-медичної
експертизи та Акт № 991 від 07.12.2011 року,
комісійної посмертної судово-
психіатричної експертизи
проводились без врахування
вищезазначених обставин, судова
колегія вважає, що вони не можуть
слугувати достовірним та
беззаперечним доказом підтвердження
вимог позивача ОСОБА_6 так як медичні
документи, котрі лягли в їх основу,
носять суперечливі взаємовиключні
відомості про психічний стан ОСОБА_9

Відповідач по справі зазначала,що
ОСОБА_9 восени 2001 року та в липні 2004
року зверталась з своїм чоловіком до
правоохоронних органів з приводу
конфліктної ситуації з сімєю ОСОБА_6 по
приватному будинку по АДРЕСА_2, хоча на
той час і в подальшому проживала за
іншою адресою, де її , за свідченням
сусідів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ніхто з
родичів не відвідував.

Проте, судова колегія не бере до уваги
характеристику взаємовідносин в
родинні оскільки вони не стосуються
предмету спору.

Не підтверджено належним доказом
і посилання відповідачки на
фальсифікацію амбулаторної картки з
ОПНД так як відповідно до висновку
судово-технічної експертизи від 11.12.2013
року за № 766/12-34/1289/12-33 встановити в який
саме час були виконані рукописні
записи у картці амбулаторного хворого
ОСОБА_9 не видається можливим ( т.2 )/

Не приймаються до уваги покази
свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 та як вони
являються родичами та можуть бути
зацікавленими в результаті розгляду
справи.

За таких обставин, судова колегія
дослідивши всі зібрані по справі
докази та оцінивши їх в сукупності
приходить до висновку, що висновок
районного суду про тимчасову
недієздатність ОСОБА_9 під час
підписання заповіту є помилковим та не
відповідає обставинам справи, так як
волевиявлення ОСОБА_9 було вільним і
відповідало її внутрішній волі,
оскільки зібрані у справі докази не
свідчать про те, що в момент складання
заповіту вона не розуміла значення
своїх дій і не могла керувати ними.

Виходячи з наявності заповіту на
ім'я ОСОБА_5 підстави для визнання за
ОСОБА_6 права власності на спадкове
майно відсутні.

Спадкові відносини регулюються ЦК
України, законом України «Про
нотаріат» та іншими підзаконними
нормативними актами.

Главою 86 ЦК України, а також
спеціальним законодавством, зокрема
Законом України «Про нотаріат»,
підзаконними нормативними актами,
визначено нотаріальний порядок
оформлення права на спадщину, що
відповідає встановленій
законодавством сукупності функцій
притаманній юрисдикції діяльності
судів та нотаріусів.

Спадкоємець, прийнявши спадщину, може
отримати свідоцтво про право
власності, відповідно до чж.1 ст.1296 ЦК
України. Це свідоцтво видається
нотаріальною конторою.

П.23 аб. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову
практику в справах про спадкування»
встановлено, що Свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов
для одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Встановлено, що ОСОБА_5 до
нотаріальної контори за прийняттям
спадщини за заповітом звернулась 29
липня 2008 року, тобто у строк, визначений
ст. 1270 ЦК України.( а.с.44 т.1).

Доказів відмови у видачі ОСОБА_5
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом в матеріалах справи
відсутні.

За таких обставин, у разі якщо
відсутність умов для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину не підтверджена
належними доказами, а саме відмова
нотаріуса у видачі свідоцтва про право
на спадщину є підставою для відмови у
позові, судова колегія приходить до
висновку, що вимоги ОСОБА_5 про
визнання права власності за заповітом
на спадкове майно є передчасними, так
як визнання права власності на
спадкове майно в судовому порядку є
винятковим способом захисту, та
застосовується, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку.

Виходячи з вищезазначеного та у
відповідності до ст..309 ч.1 п.3,4 ЦПК
України, судова колегія скасовує
рішення суду першої інстанції з
ухваленням нового про відмову в
задоволенні заявлених позовних вимог.

В силу ст.88 ЦПК України, судова
колегія приходить до висновку про
стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
понесені нею судові витрати в сумі
(850+51+120)=1021 грн.,так як вони
документально підтверджені.

Керуючись ст.ст. 309 ч.1 п.3,4; 316, 317, 319 ЦПК
України судова колегія,

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 18.03.2013 року скасувати.

В позовних вимогах ОСОБА_6 до ОСОБА_5,
приватного нотаріуса Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
3-я особа, яка не заявляє самостійних
вимог-державний нотаріус 5-ї Одеської
державної нотаріальної контори
Сєвєрової Наталія Володимирівна про
визнання заповіту недійсним, визнання
права власності в порядку спадкування -
відмовити.

В позовних вимогах ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом- відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржена на протязі 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя -
Л.А.Гірняк

Судді- Л.І.Доценко

А.П.Заїкін