Олевський районний суд Житомирської
Справа № 287/373/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2014 року
м. Олевськ

Олевський районний суд
Житомирської області в складі :

головуючого - судді
Волощука В.В.

секретаря
Федорчук О.В.

з участю:

представника позивача
ОСОБА_1

відповідачки
ОСОБА_2

третьої особи:

представника відділу Держземагенства
Сидорчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі судових засідань
Олевського районного суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
Олевської міської ради Житомирської
області, треті особи: відділ
Держземагенства в Олевському районі
Житомирської області, ОСОБА_6 та ОСОБА_7
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, визнання недійсним
державного акту на право власності на
землю, встановлення порядку проїзду до
будинку та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

08.06.2012 року ОСОБА_4, звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_2, Олевської міської
ради Житомирської області, треті особи:
відділ Держземагенства в Олевському
районі Житомирської області, ОСОБА_6, та
ОСОБА_7, про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
визнання недійсним державного акту на
право власності на землю, встановлення
порядку проїзду до будинку та
зобов'язання вчинити дії, в якому
просить суд: визнати недійсним
державний акт про право приватної
власності на земельну ділянку, площею
0.1606 га., за реєстраційним № 427 від 03.10.2002
року, виданий Олевською селищною радою
на ім'я ОСОБА_2, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1 кв.НОМЕР_1
Житомирської області; зобов'язати
ОСОБА_2, усунути перешкоди у
користуванні під'їздом до кв.НОМЕР_2,
будинку АДРЕСА_1 та двору, шляхом
знесення паркану та заборонити
відповідачці вчиняти будь-які дії,
спрямовані на порушення прав позивача
в користуванні під'їздом і проходом до
своєї частини будинку і двору;
зобов'язати Олевську міську раду та
відділ Держземагенства в Олевському
районі внести відповідні зміни до
своїх рішень та землевпорядної
документації щодо анулювання
державного акту про право приватної
власності на земельну ділянку, площею
0.1606 га., за адресою: АДРЕСА_1 кв.НОМЕР_1
Житомирської області та стягнути з
відповідачів витрати, пов'язані з
розглядом справи і наданими послугами
адвоката.

Свої вимоги мотивує тим, що він є
власником квартири №? НОМЕР_2 у будинку
АДРЕСА_1. Рішенням Олевської міської
ради від 20.02.2001 року йому передано у
власність земельну ділянку, розміром
0.10 га., для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1/НОМЕР_2.

Власницею квартири №? НОМЕР_1 у будинку
АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, якій рішенням
Олевської міської ради від 01.03.2002 року
було передано земельну ділянку,
розміром 0.12 га., для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1
кв.НОМЕР_1 Житомирської області. 03
жовтня 2002 року ОСОБА_2, видано державний
акт № 427 на право власності на земельну
ділянку, розміром 0.1606 га., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1
кв.НОМЕР_1.

Посилаючись на незаконність
державного акта на право власності на
землю та вказуючи, що відповідачка
загородила під'їзд до належної
позивачу квартири № НОМЕР_2 за вказаною
адресою, останній просить суд, з
урахуванням уточнених позовних вимог
(т.1 а.с.81-86), визнати недійсним державний
акт ОСОБА_2, на право власності на
вказану земельну ділянку, зобов'язати
останню усунути перешкоди у
користуванні під'їздом до квартири
позивача, зобов'язати Олевську міську
раду та відділ Держземагенства в
Олевському районі привести
землевпорядну документацію у
відповідність до рішення Олевської
селищної ради від 01.03.2002 року та
встановити порядок користування
спільною земельною ділянкою, площею 0.406
га., між співвласниками будинку,
скасувати запис № 427 в книзі
(реєстрації) записів державних актів на
право власності на землю.

В судовому засіданні, позивач ОСОБА_4,
та його представник ОСОБА_1, діючи на
підставі угоди про надання послуг
представника в цивільній справі
(а.с.20,21), заявлені позовні вимоги
підтримали повністю, посилаючись на
наведені в ньому обставини, з
врахуванням уточнених позовних вимог
(т.1 а.с.81-86), та з врахуванням висновків,
згідно ухвали Вищого спеціалізованого
суду України від 20.11.2013 року, в порядку
ст.31 ЦПК України змінивши та уточнивши
свої позовні вимоги (т.2 а.с.16-18). Крім
цього ОСОБА_4, пояснив, що відповідачка
ОСОБА_2, чинить йому перешкоди у
користуванні його земельною ділянкою і
на його звернення щодо усунення
перешкод не реагує та неправомірно
використовує самовільно зайняту
частину земельної ділянки, розміром
0.0406 га., яка визначена як проїзд до його
будинку і межує з його подвір'ям,
незаконно встановила паркан, що
призвело на його думку до пошкодження
встановлених меж суміжних земельних
ділянок без відповідної
землевпорядної документації, порушень
вимог земельного законодавства, правил
добросусідства, а також до порушень
його законних прав на користування і
розпоряджання власною земельною
ділянкою як співвласника жилого
будинку і суміжного землекористувача.
Внаслідок незаконного використання
частини суміжної земельної ділянки,
площею 0.0406 га., відповідачка створила
позивачу перешкоди у користуванні
своєю власністю. На підставі чого
просять суд визнати недійсним
державний акт на право приватної
власності на землю Серії ЖТ-06-17-18-01-427 за
реєстраційним № 427 від 03.10.2002 року,
виданий Олевською селищною радою на
ім'я ОСОБА_2, на земельну ділянку, площею
0.1606 га., яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 кв.НОМЕР_1 Житомирської
області, скасувати запис № 427 в книзі
(реєстрі) записів державних актів на
право власності на землю та зобов'язати
відповідача ОСОБА_2, усунути перешкоди
у доступі та користуванні земельною
ділянкою позивача ОСОБА_4, вільному
проході до свого двору та помешкання -
кв.НОМЕР_2, будинку АДРЕСА_1 шляхом
знесення паркану.

Відповідачка ОСОБА_2, у судовому
засіданні заявлені позовні вимоги
позивача не визнала. Вважає їх
безпідставними, мотивуючи тим, що
жодних перешкод позивачу у
користуванні належною йому земельною
ділянкою не створює, прав позивача як
землекористувача не порушує. Доказів
стосовно порушення прав позивача як
землекористувача останнім та його
представником не надано. Позивач має
можливість проїзду і проходу до своєї
частини будинку без будь-яких обмежень
про, що свідчать матеріали справи, а
тому просить суд відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача Олевської
міської ради Житомирської області,
діючи на підставі довіреності, у
судовому засіданні заявлені позивачем
позовні вимоги не визнав. При цьому
надав суду пояснення про те, що підстав
для визнання недійсним державного акту
на право приватної власності на землю,
виданого на ім'я ОСОБА_2, не має,
оскільки державний акт видавався на
підставі рішення виконкому Олевської
селищної ради, яке ніким не скасоване і
є чинним. Спірна земельна ділянка в
загальне користування співвласників
будинку АДРЕСА_1 не виділялася, і як
проїзд до будинку позивача не
визначалася. Відповідачка не створює
для позивача будь-яких перешкод в
користуванні його земельною ділянкою.
Виходом комісії депутатів Олевської
районної ради на місце проживання
сторін для обстеження спірної
земельної ділянки та земельних ділянок
як ОСОБА_4, так і ОСОБА_2, було
встановлено, що позивач має можливість
влаштувати собі окремий під'їзд до
своєї частини будинку (Т.2, а.с.50), без
будь-яких обмежень. Просить суд
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог.

Представник третьої особи - відділу
Держземагенства в Олевському районі
Житомирської області, діючи на
підставі довіреності, у судовому
засіданні заявлені позивачем позовні
вимоги не визнала та також вважає їх
безпідставними, оскільки відповідачка
не чинить позивачу перешкод в
користуванні його земельною ділянкою.

Треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору
ОСОБА_6, та ОСОБА_7, у судове засідання не
з'явилися будучи належним чином
повідомленими про день, час та місце
розгляду справи. Зі згоди всіх
учасників судового засідання суд
проводить розгляд справи у відсутності
останніх.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, представника відділу
Держземагенства в Олевському районі,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов ОСОБА_4, не підлягає до
задоволення виходячи із наступного.

Як встановлено в судовому засіданні
сторони у справі є співвласниками
жилого будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло № 183 від 06.05.2000 року
позивач ОСОБА_4, разом із ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, є власниками квартири №?
НОМЕР_2 у житловому будинку АДРЕСА_1 (яка
складає 6/25 частини житлового будинку).

Рішенням Олевської міської ради від
20.02.2001 року ОСОБА_4, передано у власність
земельну ділянку, площею 0.10 га., для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1/НОМЕР_2.

Згідно свідоцтва про право власності
на житло № 262 від 10.01.2001 року власниками
квартири № НОМЕР_1 у вказаному
житловому будинку є відповідачка
ОСОБА_2, разом із ОСОБА_11, ОСОБА_2,
ОСОБА_12, (вказана квартира складає 13/50
частини житлового будинку).

Рішенням Олевської міської ради від
01.03.2002 року відповідачці було передано
земельну ділянку, площею 0.12 га., для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 квартира НОМЕР_1.

03.10.2002 року на ім'я ОСОБА_2, видано
державний акт № 427 на право власності
на земельну ділянку, площею 0.1606 га., з
яких 0.1500 га., за цільовим призначенням
для будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель та 0.0106 га., за цільовим
призначенням для ведення особистого
підсобного господарства.

Разом із тим судом встановлено, що
площа земельної ділянки зазначеної у
державному акті № 427 на право власності
на земельну ділянку відповідачки на
0.0406 га., більша ніж площа земельної
ділянки, яка виділена останній
рішенням Олевської міської ради від
01.03.2002 року.

Посилаючись на висновки, що наведені в
ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України від 20.11.2013 року (Т.1, а.с.242-251), в
порядку ст.31 ЦПК України ОСОБА_4, змінив
та уточнив свої позовні вимоги, однак
не взяв до уваги приписи та норми, що
наведені у вказаній ухвалі Вищого
спеціалізованого суду України і таким
чином повторно поставив перед судом ті
ж самі вимоги, які просив задовольнити
у попередніх (уточнених) позовних
заявах, стосовно яких (вимог) вже
прийнято відповідне рішення (Т.1,
а.с242-251.), і не навів суду доводів та не
підтвердив належними і допустимими
доказами яким саме чином внаслідок
видачі Державного акта на право
приватної власності на землю Серії
ЖТ-06-17-18-01-427 від 03.10.2002 року порушено
право позивача, обмежившись переписом
уточненої позовної заяви та її
прохальної частини не звернувши уваги
на норми та правовідносини між
сторонами, що висвітлені в ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України
від 20.11.2013 року, які повинні бути
застосовані (наведені) позивачем у
зміненій та уточненій позовній заяві.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 38 ЗК України до земель
житлової та громадської забудови
належать земельні ділянки в межах
населених пунктів, які
використовуються для розміщення
житлової забудови, громадських
будівель і споруд, інших об'єктів
загального користування.

Частиною 2, 3 ст.42 ЗК України визначено,
що у разі приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників. Порядок
використання земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначається співвласниками.

Згідно до ч.3 статті 152 ЗК України захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом:
а) визнання прав; б) відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; в) визнання
угоди недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування; г)
відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Відповідно до частини 1 статті 153 ЗК
України власник не може бути
позбавлений права власності на
земельну ділянку, крім випадків,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами України.

Частиною 1 статті 155 ЗК України
визначено, що у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» судам роз'яснено, що
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав,
навіть якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою. Захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється згідно з частиною
третьою статті 152 ЗК України шляхом:
визнання прав; відновлення стану
земельною ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).
Власник земельної ділянки, права якого
порушено, може вимагати відшкодування
завданої цим моральної шкоди (частина
третя статті 386 ЦК).

Статтями 116, 125, 126 ЗК України
передбачено, що громадяни набувають
права власності та права користування
земельними ділянками за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.
Право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування
виникають з моменту державної
реєстрації. Право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом.

Таким чином позивач ОСОБА_4, не надав
суду доказів, які б давали підстави
визнати державний акт недійсним, та що
відповідачка ОСОБА_2, чинить йому
перешкоди у користуванні його
земельною ділянкою, доказів стосовно
того, що спірна земельна ділянка
визначена як проїзд до його будинку, а
встановлений паркан призвів до
пошкодження встановлених меж суміжних
земельних ділянок, порушень вимог
земельного законодавства, правил
добросусідства, а також до порушень
законних прав позивача на користування
і розпоряджання власною земельною
ділянкою як співвласника жилого
будинку і суміжного землекористувача.

На підставі викладеного та керуючись
вимогами ст.19 Конституції України,
Законом України «Про місцеве
самоврядування», ст.ст.38, 42, 116, 125, 126, 152,
153, 155 ЗК України (в ред.2001р.), ст.ст.16, 21 ЦК
України та ст.ст.3,10,11,15,57,60,88,209, 212-215, 218
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И
В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
Олевської міської ради Житомирської
області, треті особи: відділ
Держземагенства в Олевському районі
Житомирської області, ОСОБА_6 та ОСОБА_7
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, визнання недійсним
державного акту на право власності на
землю, встановлення порядку проїзду до
будинку та зобов'язання вчинити дії -
відмовити.

Рішення може бути оскарженим до
Апеляційного суду Житомирської
області через Олевський районний суд
Житомирської області протягом 10 днів з
дня його проголошення. А особами, які
брали участь у справі, але не були
присутніми у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: В. В. Волощук