У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Дем'яносова М.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Полтавського
обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
«Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
послуги теплопостачання, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 24 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 26 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

Полтавське обласне комунальне
виробниче підприємство
теплового господарства
«Полтаватеплоенерго» (далі - ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго») звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за послуги
теплопостачання з урахуванням індексу
інфляції та 3 % річних у розмірі 2 932 грн.
64 коп. та судового збору в розмірі 229
грн. 40 коп., посилаючись на те, що надає
послуги з теплопостачання у вигляді
опалення та гарячого водопостачання за
адресою: АДРЕСА_1, м. Полтава, загальною
опалювальною площею 47,7 кв. м, у
відповідності до встановлених тарифів.
Власником даної квартири є ОСОБА_3

За період з 01 квітня 2006 року по 01 липня
2013 року утворилась загальна
заборгованість зі сплати за надані
послуги в розмірі 2 373 грн. 53 коп.
За цей період нарахована сума інфляції
в розмірі 394 грн. 52 коп. та 3 % річних.

Уточнивши позовні вимоги позивач
указував на те, що станом на 23 грудня 2013
року заборгованість відповідачів за
спожиті послуги з теплопостачання з
урахуванням оплат від 09 серпня 2013 року,
01 жовтня 2013 року, 18 листопада 2013 року та
23 грудня 2013 року складає 567 грн. 74
коп., які разом з індексом інфляції, 3 %
річних та судовими витратами просив
стягнути з відповідачів.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 24 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 26 березня 2014 року, позовні вимоги
ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»
задоволено. Стягнуто в солідарному
порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»
заборгованість із наданих послуг
теплопостачання за період з 01 квітня
2006 року по 01 липня 2013 року в розмірі 567
грн.74 коп., індекс інфляції - 394 грн. 52
коп., 3 % річних - 164 грн. 59 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат у
справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні вказаних
позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився суд апеляційної
інстанції, відмовляючи в застосуванні
положень закону про сплив строку
позовної давності та задовольняючи
позовні вимоги, виходив із того, що
відповідачі зобов'язання з оплати
послуг з центрального опалення за
період з 01 квітня 2006 року по 01 липня 2013
року виконували частково, що
відповідно до ст. 264 ЦПК України
свідчить про визнання ними свого боргу,
переривання перебігу позовної
давності та наявності заборгованості
за отримані послуги. Крім цього,
позивач звертався до суду із заявою про
видачу судового наказу про стягнення
заборгованості із боржників, що також
перериває перебіг позовної давності.

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до цих правовідносин, а за
їх відсутності ‒? на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Установлено, що ОСОБА_3 є власником
квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 є сином ОСОБА_3 та
зареєстрований в указаній квартирі.

Відповідачі є споживачами послуг з
центрального опалення та постачання
гарячої води, які надає позивач та
згідно з розрахунком мають
заборгованість за спожиту теплову
енергію і гаряче водопостачання за
період з 01 квітня 2006 року по 01 липня 2013
року з урахуванням сплачених у 2013 році
коштів у розмірі 567 грн. 74 коп.

18 березня 2013 року Октябрським районним
судом м. Полтави видано судовий наказ №
2-н-/554/267/2013 за заявою ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» про стягнення з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
підприємства заборгованості за
отримані послуги з теплопостачання в
розмірі 3 126 грн. 19 коп. та судового
збору.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 12 квітня 2013 року
вказаний судовий наказ скасовано.

Позов пред'явлено у серпні 2013 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність ‒? це строк, у межах якого
особа може звернутися до суду з вимогою
про захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а згідно із
частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України
позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Так, згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Матеріали справи містять дві заяви
ОСОБА_3 про застосування строку
позовної давності відповідно до вимог
ст. 267 ЦК України (а.с. 48,
49).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суди першої та апеляційної
інстанцій не перевірили доводи
відповідача про те, що заборгованість
виникла в період до 2007 року, а при
оплаті за отримані послуги відповідач
указувала період, за який саме вона
здійснює оплату, і це були поточні
платежі за надані послуги, сплачені
кошти не були частковим погашенням
боргу чи його визнанням, а тому вони не
можуть свідчити про переривання строку
позовної давності.

Матеріали справи не містять доказів
визнання або погашення відповідачами
заборгованості за надані послуги за
період до 2007 року.

Поза увагою судів залишилось те, що
відповідно до ст. 264 ЦК України
переривання позовної давності можливе
лише в межах позовної давності, а не за
її межами. Переривання передбачає
наявність двох строків позовної
давності ‒? до переривання та після
нього, після переривання позовна
давність починає перебіг заново. Отже,
новий строк починає перебіг
безпосередньо з того моменту, коли
перервався первісний.

Суди, вказуючи про те, що звернення із
заявою про видачу судового наказу є
також перериванням строку позовної
давності, не звернули уваги на те, коли
саме підприємство звернулося із такою
заявою, і що такий строк може бути
перервано в межах трьох років перед
зверненням заявника з вимогою щодо
видачі судового наказу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Установлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Вирішуючи спір, суд на вказане уваги не
звернув, не дотримався встановленого
ст. 212 ЦПК України принципу оцінки
доказів, відповідно до якого суд на
підставі всебічного, повного й
об'єктивного розгляду обставин справи
аналізує і оцінює докази як кожен
окремо, так і в їх сукупності, у
взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і
ця оцінка повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, які
обґрунтовують доводи і заперечення
сторін; у достатньому обсязі не
визначився з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню; доводи
відповідача суд належним чином не
перевірив та не навів факти, які б
спростували ці доводи, та взявши до
уваги лише пояснення та докази, надані
позивачем, дійшов передчасного
висновку про задоволення заявлених
позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, та прийшов до передчасного
висновку про залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 24 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 26 березня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

М.В. Дем'яносов

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська