Провадження № 2/0182/1219/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді
Шестакової З. С.

при секретарі -
Пометій Є.Т.

за участю: позивача -
ОСОБА_1

представника позивача -
ОСОБА_2

відповідача -
ОСОБА_3

представника відповідача -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Нікополі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя та
зустрічному позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про визнання особистою приватною
власністю майна, набутого за час
окремого проживання у зв'язку з
фактичним припиненням шлюбних
відносин, суд

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя.

Свої вимоги мотивував тим, що він
перебував у шлюбі з ОСОБА_3 з 28 березня
1986 року. Шлюб розірвано 25 квітня 2013
року.

За час шлюбу вони побудували житловий
будинок з надвірними будівлями за
адресою: АДРЕСА_1, право власності на
який зареєстровано на ім'я відповідача
ОСОБА_3 Вартість житлового будинку з
надвірними будівлями на час звернення
до суду з даним позовом складає 225 850,00
грн..

Оскільки відповідач не визнає за
позивачем права власності на спірний
житловий будинок, ОСОБА_1 просив суд
поділити спільне майна подружжя та
визнати за ним право власності на 1/2
частину житловий будинок з надвірними
будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги ОСОБА_1 та просив їх
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_4 позовні вимоги позивача не
визнали та в свою чергу ОСОБА_3
звернулась до суду із зустрічним
позовом про визнання особистою
приватною власністю майна, набутого за
час окремого проживання у зв'язку з
фактичним припиненням шлюбних
відносин. Відповідач не спростовувала
той факт, що під час шлюбу з ОСОБА_1 вона
отримала у безстрокове користування
земельну ділянку для будівництва
житлового будинку з надвірними
будівлями за адресою: АДРЕСА_1, та
побудували будинок готовністю більше 70
%. Будинок будувався за її власні кошти
та аліменти, які вона отримала на
утримання дитини від першого шлюбу. На
час будівництва домоволодіння позивач
не працював та ніякої матеріальної
допомоги їй не надавав.

З весни 2004 року подружжя ОСОБА_1
припинили шлюбні стосунки та позивач
ОСОБА_1 виїхав в Російську Федерацію. На
час припинення спільного проживання
будівництво житлового будинку не було
закінчено та його не було введено в
експлуатацію та не проведена державна
реєстрація права власності. Житловий
будинок був прийнятий в експлуатацію 20
липня 2005 року та право власності на
нього за відповідачем було
зареєстровано 26 жовтня 2005 року.

Отже, на думку відповідача та його
представника, право спільної сумісної
власності на житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1 між подружжям ОСОБА_1
на час припинення шлюбних стосунків не
виникло. На думку відповідача,
незакінчений будівництвом житловий
будинок не може бути ні об'єктом
цивільних прав загалом, ні об'єктом
права власності зокрема, і як наслідок -
предметом поділу.

Тому ОСОБА_3 просила суд в позові
позивачеві відмовити та задовольнити
її зустрічний позов, визнавши житловий
будинок з господарськими спорудами за
адресою: АДРЕСА_1, її особистою
приватною власністю.

Позивач та його представник позовні
вимоги ОСОБА_3 за зустрічним позовом не
визнали та суду показали, що на час
припинення шлюбних стосунків
подружжям ОСОБА_1 будівництво
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
було закінчено. Житловий будинок був
побудований подружжям за час шлюбу та
за спільні кошті, тому ОСОБА_1 вважає, що
спірний будинок є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Заслухавши сторони, допитавши свідків,
вивчивши матеріали справи, оглянувши
цивільну справу № 2-3750/10 за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,
інвентарну справу № 4322 КП
„Нікопольського МБТІ" на житловий
будинок та земельну ділянку, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, суд
приходить до наступного.

Спільною сумісною власністю подружжя,
що підлягає поділу (статті 60, 69 СК
України, ч. 3 ст. 368 ЦК України),
відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК
України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом (п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 „Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя").

Поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК України
та ст. 372 ЦК України.

Так, ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Судом встановлено, що з 28 березня 1986
року по 25 квітня 2013 року подружжя
ОСОБА_1 перебували у шлюбі. Від даного
шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_5,
1986 року народження.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду від 29 липня 2010 року
шлюб між сторонами розірвано. Цим
рішенням встановлено, що шлюбні
відносини сторони припинили навесні 2004
року (а.с.8 зв.).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, суд вважає доведеним той факт, що
сторони припинили шлюбні відносини
навесні 2004 року.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

У листопаді 1990 року на підставі рішення
№ 646 виконавчого комітету
Нікопольської міської ради народних
депутатів від 16 листопада 1990 року
ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка
площею 600 кв.м по АДРЕСА_1 під забудову
житлового будинку за типовим проектом
144-24-263.13

житловою площею 77,0 кв.м, загальною
площею 139,78 кв.м (а.с.9) та 18 грудня 1990 року
був укладений договір про надання в
безстрокове користування земельної
ділянки для забудови житлового будинку
на праві приватної власності (а.с.10-11).

Як вбачається з матеріалів інвентарної
справи № 4322 КП „Нікопольського МБТІ"
на житловий будинок та земельну
ділянку, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, станом на 02 серпня 1995 року
готовність житлового будинку складала
71 % (а.с.84-86), що відповідач та її
представник у судовому засіданні не
спростовували.

Згідно поверховому плану станом на 02
серпня 1995 рік даний житловий будинок
складався з приміщення 1-1 площею 18,8
кв.м; приміщення 1-2 площею 21,2 кв.м;
приміщення 1-3 площею 15,1 кв.м; приміщення
1-4 площею 18,4 кв.м; приміщення 1-5 площею
26,7 кв.м Загальна площа будинку складала
100,2 кв.м, житлова площа - 54,7 кв.м (а.с.86).

30 червня 2005 року житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1, був прийнятий в
експлуатацію на підставі Акту
державної приймальної комісії про
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом приватних будинків від
30.06.2005, затвердженого виконавчим
комітетом Нікопольської міської ради 20
липня 2005 року за № 436 (а.с.53,54).

На час прийняття житлового будинку в
експлуатацію у спірному будинку
приміщення 1-1 було переобладнано під
коридор 1-1 площею 14,2 кв.м та санвузол 1-4
площею 4,0 кв.м, в наслідок чого загальна
площа будинку стала 99,6 кв.м, житлова
площа - 54,7 кв.м Інші приміщення
залишились без змін (а.с.15,16,87).

З цих самих підстав, суд не може взяти
до уваги доводи відповідача та її
представника в тій частині, що житловий
будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1
був побудований за власні кошти ОСОБА_3
та не є спільною власністю подружжя,
оскільки на час припинення шлюбних
стосунків подружжя ОСОБА_1 у них не
виникло право власності на спірне
домоволодіння відповідно до вимог ч. 2
ст. 331 ЦК України.

До того ж, у судовому засіданні свідок
ОСОБА_5, який доводиться рідним сином
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, суду показав, що
будівництво житлового будинку
проводилося з 1991 по 1996 рік, та з 1996 року
вони стали проживати в даному будинку.
Під час будівництва його мати ОСОБА_3
працювала в м. Москва та заробляла
гроші, а батько ОСОБА_1 будував житловий
будинок. Після припинення шлюбних
стосунків батьків, він разом з матір'ю
зробили ремонт у житловому будинку, а
саме: змінили шпалери, газовий котел,
встановили металопластикові вікна.

Також, свідок ОСОБА_6 підтвердив те, що
житловий будинок АДРЕСА_1 був
побудований у 1990-х роках позивачем
ОСОБА_1

Таким чином, суд приходить висновку, що
у судовому засіданні знайшов своє
підтвердження той факт, що житловий
будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1
фактично був побудований у 1995 році та з
цього час подружжя ОСОБА_1 стали в ньому
проживати.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Отже, виходячи з положень статей 60,69,70
СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України
незавершений будівництвом будинок,
зведений за час шлюбу, може бути
визнаний об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя з
визначенням часток.

На час розгляду даної справи
реєстрація речових прав на спірний
житловий будинок була належним чином
здійснена. Згідно довідок КП
„Нікопольське МБТІ" № 1991 від 21.10.2013, №
628 від 14.03.2014 та Витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
право власності на житловий будинок з
надвірними будівлями АДРЕСА_1
зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право власності серії
ЯЯЯ № 442596 від 29.03.2006, виданого
виконавчим комітетом Нікопольської
міської ради (а.с.28,33,34).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

У той же час інших доказів, які б
спростовували позовні вимоги позивача
ОСОБА_1 та

доводили заперечення відповідача щодо
позову, останній суду не надано.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК
України.

Таким чином, суд вважає, що доводи
відповідача про те, що спірне майно не є
спільною власністю подружжя, а тому не
підлягає розподілу, не знайшли свого
підтвердження в ході розгляду справи.

Враховуючи те, що відповідно до вимог ч.
4 ст. 60 ЦПК України доказування не
можуть ґрунтуватися на припущеннях,
суд дійшов висновку, що відповідач
розпорядився своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

З урахуванням викладених обставин, суд
приходить висновку, що житловий
будинок з надвірними будівлями за
адресою: АДРЕСА_1, був побудований
подружжям ОСОБА_1 під час перебування
їх у шлюбі, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя та
підлягає розподілу в рівних частках
між чоловіком та дружиною.

Щодо до судових витрат - відповідач
ОСОБА_3 є інвалідом П групи та звільнена
від оплати судових витрат, а позивач
ОСОБА_1 не наполягає на їх компенсації.

Керуючись ст.ст.10,11,57,60,61,73,209,212,214-215,217-218
ЦПК України, 60,63,69-71 СК України, 368 ЦК
України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
поділ спільного майна подружжя
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в рахунок поділу
спільного майна подружжя право
власності на 1/2 частину домоволодіння
за адресою: АДРЕСА_1, яке складається з
житлового будинку літера „А" загальною
площею 99,6 кв.м, житловою площею 54,7 кв.м
та гаражу літера "Б" площею 32,8 кв.м

Відмовити ОСОБА_3 в зустрічному позові
до ОСОБА_1 про визнання особистою
приватною власністю майна, набутого за
час окремого проживання у зв'язку з
фактичним припиненням шлюбних
відносин.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення
через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: З. С. Шестакова