АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/2195/14
Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко
Доповідач Петренко В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року м. Полтава
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Петренка В.М.

Суддів: Акопян В.І., Одринської Т.В.

При секретарі: Фадєйкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Полтавського
обласного клінічного онкологічного
диспансеру

на рішення Октябрського районного
суду м.Полтави від 26 травня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Полтавського обласного клінічного
онкологічного диспансеру ( далі ОКОД )
про визнання наказів незаконними та їх
скасування, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди.

Колегія суддів апеляційного суду,
заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, -

В С Т А Н О В И Л А:

27 грудня 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
відповідача Полтавського ОКОД про
визнання наказів незаконними та їх
скасування, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди.

В обгрутування своїх вимог вказав,
що на підставі наказу №73 від 17 травня
2011 року призначений на посаду лікаря,
хірурга-онколога диспансерного
відділення Полтавського ОКОД.
Полтавської обласної ради. На займаній
посаді працював до 28 листопада 2013 року.
Цього дня перебуваючи на роботі
несподівано відчув слабкість, йому
стало зле, і він відчувши наявність
хвороби потрапив до 5-ї МКЛ де був
госпіталізований у терапевтичне
відділення. На лікуванні перебував до 09
грудня 2013 року. 10 грудня прибув на
роботу але адміністрацією диспансеру
йому було повідомлено про звільнення
за порушення трудової дисципліни з 28
листопада 2013 року, на підставі п.7 ст.40
КЗпП України, у зв'язку із появою на
роботі в нетверезому стані. Вважає своє
звільнення незаконним, проведеним з
порушенням закону ( а.с.1-4 ).

В ході розгляду справи ОСОБА_2
уточнив свої позовні вимоги. Прохає:

- визнати звільнення його з роботи
з посади лікаря-хірурга-онколога на
підставі п.7 ст.40 КЗпП України
незаконним;

- скасувати Наказ № 40-зв від 28.11.2013
року Полтавського обласного
клінічного онкологічного диспансеру
Полтавської обласної ради про
звільнення його та поновити на роботі
у Полтавському обласному клінічному
онкологічному диспансері Полтавської
обласної ради на посаді
лікаря-хірурга-онколога диспансерного
відділення;

- скасувати Наказ від 28.11.2013 року
Полтавського обласного клінічного
онкологічного диспансеру Полтавської
обласної ради про оголошення йому
догани;

- скасувати Наказ від 30.07.2013 року
Полтавського обласного клінічного
онкологічного диспансеру Полтавської
обласної ради про оголошення йому
догани;

- стягнути з Полтавського
обласного клінічного онкологічного
диспансеру Полтавської обласної ради
на його користь середній заробіток за
час вимушеного прогулу;

- стягнути з Полтавського
обласного клінічного онкологічного
диспансеру Полтавської обласної ради
на його користь моральну шкоду в сумі 15
000 грн. ( а.с.49 ).

Рішенням Октябрського районного
суду м.Полтави від 26 травня 2014 року, з
урахуванням ухвали цього ж суду від 27
травня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено частково.

Скасовано Наказ від 30.07.2013 року
Полтавського обласного клінічного
онкологічного диспансеру Полтавської
обласної ради про оголошення догани
ОСОБА_2

Скасовано Наказ від 28.11.2013 року № 399
Полтавського обласного клінічного
онкологічного диспансеру Полтавської
обласної ради про оголошення догани
ОСОБА_2

Скасовано Наказ № 40-зв від
28.11.2013 року Полтавського обласного
клінічного онкологічного диспансеру
Полтавської обласної ради про
звільнення ОСОБА_2.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі у
Полтавському обласному клінічному
онкологічному диспансері Полтавської
обласної ради на посаді
лікаря-хірурга-онколога диспансерного
відділення з 28 листопада 2013 року.

Стягнуто з Полтавського
обласного клінічного онкологічного
диспансеру Полтавської обласної ради
на користь ОСОБА_2 різницю в заробітку
за час виконання нижче оплачуваної
роботи в сумі 17 989,94 грн.

Стягнуто з Полтавського
обласного клінічного онкологічного
диспансеру Полтавської обласної ради
на користь ОСОБА_2 середній заробіток
за один місяць, за час вимушеного
прогулу в сумі 4 186,85 грн.

Стягнуто з Полтавського
обласного клінічного онкологічного
диспансеру Полтавської обласної ради
на користь держави судові витрати в
сумі 229,60 грн.

Рішення в частині поновлення
ОСОБА_2 на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в сумі 4 186,85 грн. за один місяць
допущено до негайного виконання.

З таким рішенням не погодився
Полтавський ОКОД. В апеляційній скарзі,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального і матеріального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове, яким
відмовити ОСОБА_2 в позові.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, приходить до висновку, що
апеляційна скарга не обґрунтована і не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до п.1.ч.1 ст.307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін, з підстав
передбачених ст.308 ЦПК України.

Згідно вимог ч.1 с. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

На підставі вимог ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається із матеріалів
справи позивач ОСОБА_2 з 12 березня 1988
року по 28 листопада 2013 року знаходився
в трудових відносинах з Полтавським
обласним онкологічним диспансером.

З 17 травня 2011 року по 28 листопада
2013 року, по день звільнення, позивач
ОСОБА_2 працював на посаді лікаря,
хірурга-онколога диспансерного
відділення ( а.с.10 ).

Встановлено, що 28 листопада 2013 року
наказом виконуючого обов'язки
головного лікаря Полтавського
обласного клінічного онкологічного
диспансеру Полтавської обласної ради
Вовк О.Я. за № 399 ОСОБА_2 за
неодноразове порушення трудової
дисципліни п.1 ст. 147, 148,149 КЗпП України
було оголошено догану. З вказаним
наказом ОСОБА_2 ознайомлений лише 10
грудня 2013 року, після виходу з
лікарняного ( а.с.12 ).

В цей же день ОСОБА_2 був
звільнений з роботи згідно наказу
№40-зв від 28 листопада 2013 року на
підставі п.7 ст.40КЗпП України, у зв'язку
з порушенням трудової дисципліни. Як
вбачається із тексту наказу, підставою
для звільнення послужив наказ №339 від 28
листопада 2013 року про оголошення
догани ( а.с.16 ).

Згідно п.7 ст.40 КЗпП України, трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності може бути розірваний
власником або уповноваженим ним
органом у випадку появи працівника на
роботі в нетверезому стані, у стані
наркотичного або токсичного сп'яніння.

Відповідно до вимог абзацу 3 п.8
ст.40 КЗпП України не допускається
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
в період його тимчасової
непрацездатності ( крім звільнення п.5
цієї статті), а також у період
перебування працівника у відпустці.

На підставі вимог ч.1 ст.147 КЗпП
України за порушення трудової
дисципліни може бути застосований
тільки однин із заходів стягнення:

1) догана

2) звільнення.

Згідно ч.1,2 ст.149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

За кожне порушення трудової
дисципліни може бути застосовано лише
одне дисциплінарне стягнення.

Відповідно до вимог ст..61
Конституції України ніхто не може бути
двічі притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне і
те саме правопорушення.

Судом першої інстанції
встановлено, що в порушення вимог
чинного в Україні законодавства, що
регулює трудові правовідносини,
адміністрацією лікарні за одне і теж
порушення трудової дисципліни
застосовано два заходи стягнення.

В пункті 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від 6
листопада 1992 року № 9 зазначено, що суди
при вирішення справ про поновлення на
роботі повинні врахувати (правила про
недопустимість звільнення працівника
в період тимчасової непрацездатності,
а також у період перебування у
відпустці (ч.З ст.40 КЗпП стосуються як
передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й
інших випадків, коли розірвання
трудового договору відповідно до
чинного законодавства провадиться з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу. Розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
не може бути визнано обгрунтованим,
якщо в день звільнення працівнику
видано лікарняний листок (довідку
встановлених законом випадках) про
його тимчасову непрацездатність).

Судом встановлено, і це
підтверджується матеріалами справи,
розірвання трудового договору з ОСОБА_2
за ініціативою адміністрації
диспансеру відбулося саме в день
видачі йому лікарняного листка, тобто
з звільнення з порушенням вимог
чинного законодавства, що регулює
трудові правовідносини.

Крім того, як вбачається із
матеріалів справи адміністрацією в
порушення вимог закону, не було
отримано у порушника трудової
дисципліни - пояснення, а також
звільнення було проведено без
попередньої згоди виборного
профспілкового органу , що також є
порушенням вимог ст. 43 КЗпП України.

Під час розгляду справи судом
першої інстанції були встановлені
фактичні обставини, на підставі
повного і об'єктивного дослідження
наданих доказів їм дана належна
юридична оцінка з правильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процессуального
права.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
норм матеріального чи процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи, а
тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавського
обласного клінічного онкологічного
диспансеру - відхилити.

Рішення Октябрського районного
суду м.Полтави від 26 травня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

В. М.Петренко

Судді:
В.І.Акопян

Т.В.Одринська

З оригіналом згідно

Суддя
В.М.Петренко