Справа № 1319/558/12
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/1270/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля
І.І., Копняк С.М.,

секретаря
Олексіва О.А.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Сихівської
районної адміністрації Львівської
міської ради на рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 11 грудня 2013
року у справі за позовом Сихівської
районної адміністрації Львівської
міської ради до ОСОБА_2, третя особа -
Львівське комунальне підприємство
«Новий Львів», про виселення без
надання іншого житлового приміщення, -

в с т а
н о в и л а:

У січні 2012 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що на обслуговуванні ЛКП «Новий
Львів» знаходиться будинок АДРЕСА_1.
Даному будинку наданий статус
житлового на підставі рішення
виконкому Львівської міської ради від
09.03.2007 року № 139. Ухвалою Львівської
міської ради від 29.03.2007 року № 721 даний
будинок прийнятий у власність
територіальної громади м. Львова. ЛКП
«Новий Львів» проведено обстеження
кімнати НОМЕР_1 вказаного будинку та
встановлено, що в ній без законних
підстав проживає ОСОБА_2 Відповідно до
рішення громадської комісії з житлових
питань при виконавчому комітеті
Львівської міської ради по АДРЕСА_1,
прийнятому в порядку, встановленому
чинним законодавством, погоджено
укладення договору житлового найму з
ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_2 був
зареєстрований в гуртожитку по АДРЕСА_1
без надання окремої кімнати, отже йому
не було надано приміщення для
відособленого користування.
Самоправне зайняття відповідачем
квартири НОМЕР_1 унеможливлює
реалізацію житлових прав інших
мешканців даного будинку, які
зареєстровані та проживають у ньому. На
підставі наведенного, Сихівська РА ЛМР
просила переселити відповідача з
квартири АДРЕСА_1 згідно з погодженням
громадської комісії з житлових питань
при виконавчому комітеті Львівської
міської ради (протокол № 32 від 12.10.2010
року).

В ході розгляду справи позивач уточнив
свої вимоги та просив суд виселити
відповідача з квартири АДРЕСА_1

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову Сихівської районної
адміністрації Львівської міської ради
до ОСОБА_2, третя особа Львівське
комунальне підприємство «Новий Львів»,
про виселення без надання іншого
житлового приміщення - відмовлено.

Рішення суду оскаржила Сихівська
районна адміністрація Львівської
міської ради, вважає його
необґрунтованим та незаконним з
підстав зазначених в позовній заяві.
Крім цього посилається на те, що
рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 07 червня 2013 року зобов'язано
Сихівську районну адміністрацію
Львівської міської ради укласти з
ОСОБА_2 договір житлового найму на
квартири АДРЕСА_1. Ухвалою Апеляційного
суду Львівської області від 24 жовтня 2013
року рішення Сихівського районного
суду м. Львова від 07 червня 2013 року
залишено без змін. Однак Сихівською РА
ЛМР подано касаційну скаргу на ухвалу
суду апеляційної інстанції. Просить
скасувати оскаржуване рішення суду від
11 грудня 2013 року та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити.

Інші учасники цивільного процесу
повідомлені про місце, день і час
розгляду справи (а.с. 125), в судове
засідання апеляційної інстанції не
з'явилися, матеріалів справи достатньо
для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи,
межі та доводи скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково. Відповідно до статті 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

За імперативними приписами ч. 3 ст. 47
Конституції України ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Згідно статті 9 Житлового кодексу
Української PCP ніхто не може бути
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

В судовому засіданні районного суду
встановлені наступні юридично значимі
факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на
обслуговуванні ЛКП «Новий Львів»
знаходиться будинок АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 вселився до
гуртожитку на АДРЕСА_1 у м. Львові та був
зареєстрований у ньому з 22.11.1990 року
(а.с. 9).

Рішенням виконкому Львівської міської
ради від 09.03.2007 року № 139 гуртожитку для
проживання сімей Виробничого
об'єднання «Полярон» на АДРЕСА_1
наданий статус житлового будинку та
запропоновано Львівській міській раді
прийняти даний будинок у власність
територіальної громади м. Львова.
Департамент житлового господарства та
інфраструктури зобов'язано укласти
договори житлового найму з мешканцями,
які зареєстровані та проживають у
даному житловому будинку (а.с. 11).

Ухвалою Львівської міської ради від
29.03.2007 року № 721 даний будинок прийнятий
у власність територіальної громади м.
Львова (а.с. 10).

Рішенням виконкому Львівської міської
ради від 27.06.2008 року № 636 внесено зміни
до п. 4 рішення виконкому Львівської
міської ради від 09.03.2007 року № 139 та
Сихівську районну адміністрацію
зобов'язано укласти договори житлового
найму з мешканцями, які зареєстровані і
проживають у будинку по АДРЕСА_1 у м.
Львові (а.с. 80-81).

Відповідно до п.п. 56, 57 Правил обліку
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов, і надання їм жилих
приміщень в Українській РСР,
затверджених постановою Ради
Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984
року № 470, жилі приміщення в будинках
житлового фонду місцевих Рад надаються
громадянам на підставі подання та за
участю громадської комісії з житлових
питань при виконавчому комітеті
міської ради.

Рішенням виконавчого комітету
Львівської міської ради від 29.04.2011 року
№ 490 «Про завершення впорядкування
проживання мешканців у будинку № 2 на
вул. Угорській», Сихівській районній
адміністрації делеговано повноваження
щодо завершення роботи з впорядкування
проживання мешканців у будинку № 2 на
вул. Угорській (а.с. 12).

Відповідно до рішення громадської
комісії з житлових питань при
виконавчому комітеті Львівської
міської ради по Угорській, 2 (протокол №
32 від 10.11.2009 року) погоджено укладення
договору житлового найму з ОСОБА_2 на
квартиру АДРЕСА_1, у наданні квартири
НОМЕР_1 в даному будинку ОСОБА_2
відмовлено (а.с. 13).

Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР
користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму житлового
приміщення, який укладається в
письмовій формі на підставі ордера на
жиле приміщення між наймодавцем і
наймачем, на ім'я якого видано ордер.

Судом встановлено, що рішенням
Сихівського районного суду м. Львова
від 07.06.2013 року задоволено позов ОСОБА_2
до Сихівської районної адміністрації
Львівської міської ради та зобов'язано
Сихівську районну адміністрацію
Львівської міської ради укласти з
ОСОБА_2 договір житлового найму на
квартири АДРЕСА_1. Вказане рішення
залишене без змін ухвалою Апеляційного
суду Львівської області від 24.10.2013 року
та набрало законної сили (а.с. 80-81, 82-83).

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що відповідач
на даний час правомірно займає спірне
житлове приміщення та підставно
відмовив у позові.

Колегія суддів погоджується з
висновками районного суду, оскільки
суд правильно застосував правові норми
та ухвалив правильне по суті і
справедливе рішення, дійшовши його на
основі повно з'ясованих обставин, на
які сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами, з дотриманням норм
матеріального й процесуального права.

Решта доводів апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи і
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом
першої інстанції були дотримані норми
матеріального і процесуального права.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги, матеріали справи,
зміст оскаржуваного судового рішення,
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права і
порушення норм процесуального права,
які передбачені нормами ЦПК України як
підстави для скасування рішення, тому
підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314
ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу Сихівської районної
адміністрації Львівської міської ради
- відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 11 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Кабаль І.І.

Копняк С.М.