Справа № 523/9068/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2014 року Суворовський
районний суд міста Одеси в складі
головуючого судді Гудіної Н.І.

при секретарі Мельніченко А.О.

розглянув в відкритому судовому
засіданні в місті Одесі

справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа приватний нотаріус Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
про визнання договору дарування
недійсним,

Установив :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась
до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) з позовом
про визнання договору дарування
недійсним за наступних обставин.

На підставі Свідоцтва про право
на спадщину за законом від 16 серпня
2005р., виданого державним нотаріусом
Восьмої одеської державної
нотаріальної контори Толстих Н.М. за
реєстровим №3-2121, Позивачу на праві
власності належала 1/2 частина квартири
за адресою: АДРЕСА_1.

Інша 1/2 частина цієї ж квартири
належала Позивачу на праві власності,
відповідно до Свідоцтва про право
власності на житло, виданого
Управлінням житлово-комунального
господарства виконкому Одеської
міської ради народних депутатів 29
вересня 1997р. за №12- 11757.

Право власності на квартиру було
зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» в
книзі: 245пр-196, номер запису: 15.

Квартира складається з однієї
житлової кімнати житловою площею 17,9
кв.м., загальною площею 29,3 кв.м.

З Відповідачем Позивач знайома з
2006р. Спочатку вона знімала квартиру в
цьому ж будинку поверхом вище.

Познайомившись з Позивачем, та
дізнавшись, що вона проживаю сама,
Відповідач почала всіляко проявляти до
неї інтерес: часто навідувалась в
гості, цікавилась її сім'єю, станом
здоров'я, інколи приносила харчі та ін.

В кінці 2007р. Відповідач,
посилаючись на труднощі в
працевлаштуванні, вмовила Позивача
укласти з нею 19 листопада 2007 року
договір про здачу приміщення в найм
строком до 19 листопада 2012р., що
дозволило їй зареєструватись за
адресою квартири Позивача, але в
квартирі вона не проживала.

В 2011 році Відповідач
запропонувала свої послуги по
забезпеченню Позивача доглядом,
харчуванням, утриманням її квартири в
належному стані. Замість цього вона
запропонувала укласти з нею договір
довічного утримання та пояснила
Позивачу, що згідно із цим договором
вона зобов'язується доглядати за нею,
підтримувати задоволений стан
квартири, а після її смерті вона
отримує її квартиру у власність.

Позивач на це дала згоду, так як
їй було уже 74 роки і потрібен був
догляд.

З 2008р. по тепер Позивач потребує
постійного стороннього догляду.

03 червня 2011р. вона уклала з
Відповідачем у приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 договір, тексту якого
вона не читала, вважаючи, що в ньому
передбачені всі права і обов'язки, про
які домовилися з Відповідачем.

Жодних підстав дарувати
сторонній особі своє житло Позивач не
мала й не могла це зробити свідомо.

Відповідач жодного разу не
повідомляла Позивачу , чому насправді,
підписали договір дарування, не
заявляла будь-яких прав на її квартиру,
до квартири не вселялась, ключів від
квартири не отримувала.

Жодних витрат на утримання
спірної квартири Відповідач не несе. Ці
витрати Позивач продовжує сплачувати
вчасно та регулярно.

На початку 2013 року стан здоров'я
Позивача погіршився і її племінниця
ОСОБА_5 забрала її жити до себе в
квартиру яка знаходиться в АДРЕСА_2.

Приблизно через декілька тижнів, після
цього Позивач попросила племінницю
навідатися до її квартири і взяти деякі
речі. Племінниця поїхала до квартири
Позивача, але замки на вхідних дверях
квартирі були змінені. Сусіди
повідомили про те, що там живуть інші
люди.

Через Єдиний державний реєстр
правочинів Позивач дізналася про те,
що 03 червня 2011р. вона уклала з
Відповідачем у приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, замість договору
довічного утримання, договір
дарування, згідно з яким вона
подарувала Відповідачу свою квартиру,
яка є її єдиним житлом та іншого у неї
не має.

Про порушення свого права Позивач
дізналася в середині 2013 року, після
того як ознайомилася із договором
дарування.

За викладених обставин Позивач
просить визнати недійсним укладений з
Відповідачем договір дарування.

Представник Позивача надала суду
заяву про розгляд справи за її
відсутністю.

Відповідач до суду не з'явилася,
судова повістка повернута поштою з
відміткою «за терміном зберігання».

Нотаріус про розгляд справи
сповіщений, до суду не з'явилася,
причини неявки невідомі.

Суд, дослідивши матеріали справи,
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог.

Встановлено, на підставі
Свідоцтва про право на спадщину за
законом від 16 серпня 2005р., виданого
державним нотаріусом Восьмої одеської
державної нотаріальної контори
Толстих Н.М. за реєстровим №3-2121,
Позивачу на праві власності належала
1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.8).

Інша 1/2 частина цієї ж квартири
належала Позивачу на праві власності,
відповідно до Свідоцтва про право
власності на житло, виданого
Управлінням житлово-комунального
господарства виконкому Одеської
міської ради народних депутатів 29
вересня 1997р. за №12- 11757 (а.с.30).

Право власності на квартиру було
зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» в
книзі: 245пр-196, номер запису: 15.

Квартира складається з однієї
житлової кімнати житловою площею 17,9
кв.м., загальною площею 29,3 кв.м згідно
технічного паспорту (а.с.31-33).

19 листопада 2007 року між сторонами
укладено договір про здачу приміщення
в найм строком до 19 листопада 2012р. (а.с.9).

Згідно довідки про склад сімї та
реєстрацію 3 1456 від 21 вересня 2010 року
Відповідач зареєстрована за місцем
проживання Позивача з 28 листопада 2007
року (а.с.10).

За довідками поліклініки № 29 за
2008,2013 роки Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 страдає
церебральним атеросклерозом, потребує
постійного стороннього догляду
(а.с.11-13).

03 червня 2011р. Позивач уклала з
Відповідачем у приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, замість договору
довічного утримання, договір
дарування, згідно з яким вона
подарувала Відповідачу свою квартиру
(а.с.25-26).

Ч.ч. 1 - 5 ст. 203 ЦК України
встановлено, - Зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності із ч. 1 ст. 229 ЦК
України, - Якщо особа, яка вчинила
правочин, помилилася щодо обставин, які
мають істотне значення, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.
Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Згідно із ст. 230 ЦК України, - Якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. Сторона, яка застосувала
обман, зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Відповідно до ст. 236 ЦК України, -
Нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення. Якщо за
недійсним правочином права та
обов'язки передбачалися лише на
майбутнє, можливість настання їх у
майбутньому припиняється.

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, суд вважає, що при
укладанні договору дарування Позивача
було введено в оману, а тому такий
договір слід визнати недійсним.

На підставі викладеного,
керуючись ст..ст. 203,229,230,236,257,261 ЦК
України,ст.ст. 57,60,61,169,209, 212- 215 ,218 ЦПК
України, суд

Вирішив :

Позов ОСОБА_1 до до ОСОБА_2, третя
особа приватний нотаріус Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
про визнання договору дарування
недійсним - задовольнити.

Визнати договір дарування
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 03 червня 2011 року, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
недійсним.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного суду через суд
Суворовського району міста Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги в 10
денний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя -