№ 201/9197/14 ц
провадження 2/201/ 2404/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПриватБанк» про
зобов'язання вчинити певні дії і
повернення коштів на картку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15 липня 2014 року звернувся
до суду з позовом до відповідача ПАТ
«Комерційний банк «ПриватБанк» про
стягнення грошових коштів і витрат.
Позивач в своєму позові та вході
судового засідання посилався на те, що
дав оголошення на сайт «Сландо» про
продаж своєї куртки, 11 травня 2014 року
йому зателефонував якийсь чоловік і
сказав, що він з м. Полтави, йому куртка
сподобалася і він хоче її придбати, для
цього позивач повинен через «Нову
пошту» переказати через «Приват 24»
кошти, цей чоловік просив надати йому
всі дані пластикової платіжної картки
позивача, що ОСОБА_1 і зробив; потім йому
телефонували з номеру колцентру
«ПриватБанку» і сказали, що гроші
надійшли, але не активована функція
«Приват 24», для цього приходили
смс-повідомлення, де були вказані
паролі та коди його картки і він їх всі
повідомив тому чоловіку з Полтави для
перерахування коштів на його картку за
куртку. Але кошти не надійшли, він
помітив зняття коштів з його картки, 14
травня 2014 року о 00.15 зателефонував до
відповідача і попрохав заблокувати
його картку, картка була заблокована,
але кошти знімалися з неї. Всього з його
картки знято близько 20 тисяч гривень,
але після заблокування банком картки
декілька разів - всього близько 8631 грн.
58 коп. Позивач вважає, що після
блокування картки незаконне зняття
коштів з його картки було з вини банку,
тому банк і повинен відповідати за це.
Незаконне зняття коштів з його карти
було проведено шахраями і він
звернувся до міліції з заявою про
порушення кримінальної справи, справа
порушена і проводиться досудове
слідство. На звернення позивача до
відповідача з питанням повернення йому
вказаної незаконно знятої суми
отримано відмову. Позивачу завдана
матеріальна шкода, він (позивач) поніс
витрати. Виник спір, який в
добровільному порядку не вирішено.
Вважає вказані дії банку протиправними
і просив зобов'язати відповідача
повернути йому незаконно зняті з його
карки кошти в сумі всього 8289 грн. 45 коп.
і перерахувати ці кошти на картку
позивача, задовольнивши позов у
повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ КБ
«ПриватБанк» в судовому засіданні
позов не визнав, посилаючись на те, що
ними дійсно було укладено договір з
позивачем і йому видано картку, позивач
тривалий час користувався цією карткою
і претензій не було, 14 травня 2014 року
зняття коштів з картки позивача було з
вини останнього, оскільки він
неправомірно повідомив стороннім
особам паролі і коди використання
своєї картки, чим і скористалися
шахраї, вини в цьому банку немає, а
відповідальність за стан картки
позивач ніс ще 14 травня 2014 року
(повністю в цю дату), а не до часу
блокування картки, як це і зазначено в
положенні про користування картками і
заяві-анкеті позивача при отриманні
картки, банк йому все письмово
роз'яснив. Проти зобов'язання їх
перерахувати незаконно зняті шахраями
кошти на карту позивача заперечують,
оскільки їх вини в цьому немає. На
письмові звернення позивача вони
відповідали в передбаченому законом
порядку і терміни. Все ним зроблено
згідно вимог закону. Ніяких інших
зобов'язань відносно позивача на себе
не брали і не беруть, нічиїх прав не
порушували, матеріальної чи моральної
шкоди не завдавали. Вважають позовні
вимоги безпідставними і просили в їх
задоволенні відмовити в повному
обсязі.

Вислухавши пояснення позивача і
представника відповідача, з'ясувавши
думку сторін, оцінивши надані і добуті
докази, перевіривши матеріали справи,
суд вважає позовні вимоги не
обґрунтованими і не підлягаючими
задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

В судовому засіданні встановлено,
що дійсно позивач ОСОБА_1 дав
оголошення на сайт «Сландо» про продаж
своєї куртки, 11 травня 2014 року йому
зателефонував якийсь чоловік і сказав,
що він з м. Полтави, йому куртка
сподобалася і він хоче її придбати, для
цього позивач повинен через «Нову
пошту» переказати через «Приват 24»
кошти, цей чоловік просив надати йому
всі дані пластикової платіжної картки
позивача, що ОСОБА_1 і зробив; потім йому
телефонували з номеру колцентру
«ПриватБанку» і сказали, що гроші
надійшли, але не активована функція
«Приват 24», для цього приходили
смс-повідомлення, де були вказані
паролі та коди його картки і він їх всі
повідомив тому чоловіку з Полтави для
перерахування коштів на його картку за
куртку. Але кошти не надійшли, він
помітив зняття коштів з його картки в
ніч з 13 на 14 травня 2014 року, 14 травня 2014
року о 00.15 зателефонував до відповідача
і попрохав заблокувати його картку,
картка була заблокована, але кошти
знімалися з неї. Всього з його картки
знято близько 20 тисяч гривень, але
після заблокування банком картки
зняття коштів з карки позивача було
декілька разів - всього близько 8631 грн.
58 коп. Позивач вважає, що після
блокування картки незаконне зняття
коштів з його картки було з вини банку,
тому банк і повинен відповідати за це.
Незаконне зняття коштів з його карти
було проведено шахраями і він
звернувся до міліції з заявою про
порушення кримінальної справи, справа
порушена і проводиться досудове
слідство. На звернення позивача до
відповідача з питанням повернення йому
вказаної незаконно знятої суми
отримано відмову. Позивач вважає, що
йому завдана шкода, виник спір, який в
добровільному порядку не вирішено і
позивач вимушений був звертатися з
позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги не
обґрунтованими, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право
на захист цивільних прав та інтересів:
«1. Кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або
оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

В судовому засіданні встановлено, що
05 січня 2011 року позивач отримав,
ознайомився і підписав Анкету-заявку
на отримання зарплатної карти в ПАТ КБ
«ПриватБанк». У вищевказаній анкеті
позивач власноручним підписом
підтвердив свою згоду з тим, що він
ознайомлений з умовами та правилами
надання банківських послуг, а також
тарифами банку, які розташовані на
офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк».

Позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги неправомірністю списань
грошових коштів з його карток НОМЕР_1 та
НОМЕР_2, що відбулися 14 травня 2014 року на
загальну суму 19623.03 грн. При цьому
позивач в своїй позовній заяві
зазначає, що передавав паролі
верификації третім особам, чим грубо
порушив умови зазначені в Умовах та
Правилах.

Так відповідно до п. 2.1.1.9.5. Умов та
Правил держатель зобов'язується: не
повідомляти ПІН, постійний пароль,
одноразові паролі і контрольну
інформацію, - не передавати Картку (її
реквізити) для здійснення операцій
іншими особами, вживати необхідних
заходів для запобігання втрати,
пошкодження, розкрадання карти; нести
відповідальність за операціями,
здійсненими з використанням ПІНа,
постійного пароля, одноразових
паролів; операціями по зміні ПІНу.

Також відповідно до п. 2.1.1.9.9. Умов та
Правил: власник карти зобов'язаний
вжива ти всіх можливих заходів для
запобігання втрати карти /ПІНу/
постійного пароля/одно разових
паролів. 2.1.1.9.10. У випадку втрати карти
/ПІНу /постійного пароля/одноразових
паролів або виникнення у держателя
підозр, що Карта /ПІН/ постійний
пароль/одноразові паролі могли бути
втрачені, або виникнення ризику
несанкціонованого використання
Карти/ПІНу/постійного
пароля/одноразових паролів держатель
повинен негайно виконати одну з таких
дій: звернутися до банку за телефоном:
3700 (безкоштовно по Україні), 092-000-00-02 (для
VIP- кієнтів),+38 (для дзвінків
із-за кордону); звернутись в банк для
блокування карти (у випадку втрати
карти); якщо карту підключена до
послуги MobileBanking, виконати дії,
необхідні для припинення дії карти
відповідно до керівництва з
використання системи MobileBanking, якщо
клієнт підключений до сервісу Internet Banking
Приват-24 виконати дії, необхідні для
припинення дії карти відповідно до
керівництва з використання сервісу.

Держатель несе відповідальність за
всі операції з картою, вчинені: по дату
отримання банком повідомлення від
Клієнта про втрату Карти включно
(викори стовуючи телефон: 3700, 092-000-00-02
(для VIP-кієнтів), або через звернення в
Банк); по дату отримання банком
повідомлення про втрату карти,
відправленого у відповідності з
керівництвом з використання системи
MobileBanking, або Internet Banking Приват-24 включ но.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України для
відшкодування майнової шкоди потрібна
наявність повного складу цивільного
правопорушення, як-то: протиправна
поведінка, дія чи бездіяльність особи;
шкідливий результат такої поведінки
(шкода); причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та шкодою;
вина правопорушника. За відсутності
хоча б одного з цих елементів цивільна
відповідальність не настає.

Оскільки позивач вимагає повернення
грошових коштів, то слід зазначити, що
за статтею 1212 Цивільного кодексу
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Враховуючи, що банком та
правоохоронними органами встановлено
(ідентифіковано) особу, на рахунок якої
перераховувалися грошові кошти за
спірними операціями 14 травня 2014 pоку, то
позивачу слід було б обрати в якості
належного відповідача по справі саме
вказану особу, про що є виписка по
рахунку особи, яка отримувала грошові
перекази 14 травня 2014 року від позивача.

Відповідно до ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Положення ст. 11 Цивільного кодексу
України визначають, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші
правочини. Поряд з цим, необхідно
зазначити, що нормами ст. 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та
прийняття відповідного обґрунтованого
по ній рішення неможливе без
встановлення фактичних обставин,
вибору норми права та висновку про
права та обов'язки сторін. Всі ці
складові могли бути з'ясовані лише в
ході доказової діяльності, метою якої
є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і
повне з'ясування всіх обставин справи,
встановлення дійсних прав та
обов'язків учасників спірних
правовідносин.

Подавши свої докази, сторони
реалізували своє право на доказування
і одночасно виконали обов'язок із
доказування, оскільки ст. 60 ЦПК
закріплює правило, за яким кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обов'язок із
доказування покладається також на
осіб, яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, або
державні чи суспільні інтереси (ст.ст.
27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними
нормами встановлено як право на участь
у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу. Слід також зазначити, що
позивач в разі наявності труднощів
щодо витребування доказів по справі,
відповідно до статті 137 ЦПК, міг би
скористатися своїм процесуальним
правом та звернутися до суду з
відповідним клопотанням про
витребування доказів. Але в даному разі
цього зроблено не було.

Суду не надано доказів того, що
неправомірними, злочинними діями
відповідача, пов'язаними з неналежним
виконанням взятих на себе обов'язків
позивачу було завдано ушкодження
здоров'я, майнової шкоди та прямих
збитків, які знаходяться в
безпосередньому причинно-слідчому
зв'язку зі вказаними діями відповідача
і підлягають повному відшкодуванню за
рахунок винної особи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); збитки відшкодовуються у
повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі. Але в
судовому засіданні це підтвердження не
знайшло.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що позов не підлягає
задоволенню ні повністю, ні в частині.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Відповідач заперечує
будь-які домовленості і зобов'язання
стосовно позивача по незаконним (з
точки зору позивача) діям відносно
нього, предмета спору, а позивач цього
не довів, твердження позивача про
наявність будь-яких інших зобов'язань
або неправомірності стосовно нього є
припущенням.

Не може суд прийняти до уваги
наполягання позивача на позові,
оскільки вони спростовуються
вищенаведеним і нічим об'єктивно не
підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає
можливим ОСОБА_1 в задоволенні позову
до ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк»
про зобов'язання вчинити певні дії і
повернення коштів на картку відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні
вимоги про зобов'язання вчинити певні
дії і повернення коштів на картку в
такому вигляді не ґрунтуються на
вимогах закону і не підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст.
ст. 15, 16, 22, 203, 215, 216, 220, 321, 328, 525, 526, 530, 570, 571,
627, 628, 629, 1166 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57,
58, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПриватБанк» про
зобов'язання вчинити певні дії і
повернення коштів на картку відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -