Справа №592/4583/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Корольова Г. Ю.Номер
провадження 22-ц/788/1380/14 Суддя-доповідач -
Дубровна В. В. Категорія - 26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Маслова В. О. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім. М.В.Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 05 червня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання
ім.М.В.Фрунзе», третя особа - Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Суми,

про відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок профзахворювання,

в с т а н
о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 05 червня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО ім.
М.В.Фрунзе» на користь ОСОБА_3 9 750 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО ім.
М.В.Фрунзе» на користь держави судовий
збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач
просить зазначене рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

При цьому зазначає про відсутність
правових підстав для стягнення
моральної шкоди, оскільки при
визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди судом першої інстанції
не було враховано взаємного ступеню
вини сторін. За час роботи позивача на
підприємстві йому були створені
належні умови праці та забезпечення
засобами індивідуального захисту,
спецодягом та взуттям згідно
нормативів. Погоджуючись на
запропоновані умови праці, ОСОБА_3
усвідомлював можливі негативні
наслідки для свого здоров'я, а також у
повній мірі повинен нести солідарну
відповідальність за їх настання, однак
суд при ухваленні рішення вказані
обставини не взяв до уваги. За роботу у
шкідливих умовах праці позивач
отримував одноразову допомогу,
щомісячні грошові виплати, що за своєю
суттю компенсують моральний аспект
страхового випадку. У встановленому
законодавством порядку Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України позивачу
компенсуються витрати на лікування та
санаторно-курортне лікування, таким
чином, стягнутий судом розмір
моральної шкоди на користь позивача є
завищеним.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню
без змін, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3, місцевий суд виходив з
доведеності факту заподіяння
моральної шкоди та наявності підстав
для її задоволення.

Висновок суду є таким, що відповідає
зібраним у справі доказам та
ґрунтується на законі.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1,
з 25 липня 1977 року по 20 червня 1979 року та
з 26 червня 1981 року по 02 серпня 2010 року
перебував у трудових відносинах у
ПАТ«Сумське НВО ім.М.В.Фрунзе».
Працював на різних посадах, а з 03
травня 1996 року згідно наказу № 2949/ОК
від 30 квітня 1996 року переведений в
котельно-зварювальний цех-14 на посаду
електрозварювальника ручного
зварювання п'ятого розряду. 02 серпня 2010
року згідно наказу №5476/ВК від 29 липня
2010 року звільнений з підприємства за
власним бажанням за ст.38 КЗпП України
(а.с.5-7). При виконанні трудових
обов'язків отримав професійне
захворювання.

Під час роботи на підприємстві
відповідача, у зв'язку з впливом
шкідливих умов виробництва позивач
отримав профзахворювання, йому
встановлений діагноз: хронічне
обструктивне захворювання легень
токсикоз-пилової етіології ІІ стадії у
фазі нестійкої ремісії. Емфізема
легень ІІ ступеня. Легенева
недостатність ІІ ступеня. Захворювання
професійне (вперше встановлене ППЛЕК
НДІ гігієни праці та профзахворювань
ХМНУ 23 січня 2013 року). Хронічна
рецидивуюча попереково -крижова
радикулопатія з двостороннім
корінцевим синдромом L5-S1,
спондилоартроз попереково крижового
відділу, деформуючий спондильоз
попереково-крижового відділу зі
стійким м'язово-тонічним і алогічним
синдромами та порушенням
опорно-кінетичної функції хребта і
нижніх кінцівок. Захворювання
професійне від тривалого фізичного
перенапруження і дії несприятливого
мікроклімату на виробництві (вперше
встановлено ППЛЕК НДІ гігієни праці та
профзахворювань ХМНУ 23 січня 2013 року).
Хронічна двостороння
сенсоневрапальна приглухуватість з
помірним ступенем зниження слуху(ІІІ
ступінь) по класифікації ОСОБА_4 і
ОСОБА_5. Захворювання професійне від
тривалої дії шуму на виробництві
(вперше встановлено ППЛЕК НДІ гігієни
праці та профзахворювань ХМНУ 23 січня
2013 року). Вперше діагноз встановлений
при обстеженні в Науково-дослідному
інституті гігієни праці та професійних
захворювань Харківського
національного медичного університету
профпатологічною лікарсько-експертною
комісією 25 січня 2013 року (а.с.12,13).

18 лютого 2013 року комісія з
представників Сумської міської CEC,
ПАТ«Сумське НВО ім.М.В.Фрунзе та
Управління ВД Фонду у м.Суми провела
розслідування випадку хронічного
професійного захворювання позивача, за
результатами якого склала акт
розслідування за формою П-4 відповідно
від 18 лютого 2013 року №5, у якому
відзначила що захворювання позивача
виникло внаслідок недосконалості
технологій, неефективного
використання засобів індивідуального
захисту, тривалої роботи у шкідливих
умовах праці. Причина професійного
захворювання - проведення робіт в
умовах підвищеного рівня виробничого
шуму, загазованості та показників
важкості праці.

05 квітня 2013 року позивач пройшов огляд
спеціалізованою МСЕК, за наслідками
якого йому встановлено 55 % стійкої
втрати професійної працездатності та
третю групу інвалідності строком на
один рік з датою чергового переогляду 05
квітня 2014 року (а.с.36-39).

04 квітня 2014 року ОСОБА_3 пройшов
повторний переогляд спеціалізованою
МСЕК, за наслідками якого йому
встановлено 65% стійкої втрати
професійної працездатності та третю
групу інвалідності строком на два роки
з датою чергового переогляду 04 квітня
2016 року (а.с.10,11, 32-35).

Вказані факти правильно і з достатньою
повнотою встановлені судом першої
інстанції та визнаються сторонами.

За таких обставин суд дійшов до
обґрунтованого висновку про те, що у
зв'язку з професійним захворюванням,
отриманим за час роботи на ПАТ «Сумське
НВО ім. М.В.Фрунзе» в неналежних умовах
праці, які виникли з вини цього
відповідача, ОСОБА_3 зазнав немайнових
втрат, а тому правильно поклав
обов'язок їх відшкодування на даного
роботодавця.

При цьому суд правильно виходив, з того,
що у зв'язку із втратою 20 березня 2007
року чинності ст.ст.21, 28, 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються ст.ст.153, 237-1 КЗпП
України, а обов'язок по відшкодуванню
заподіяної працівнику моральної шкоди
внаслідок ушкодження здоров'я через
неналежні умови праці покладено на
роботодавця або уповноважений ним
орган.

Незважаючи на гарантоване державою
право вільного вибору виду діяльності,
яке передбачене ч.1 ст.43 Конституції
України та абз.2 ст.5-1 КЗпП України,
роботодавець в силу ст.43 Конституції
України, ст.ст.153, 157 КЗпП України та
ст.ст.6, 13 Закону України «Про охорону
праці» зобов'язаний створити
працівнику придатні для роботи
безпечні умови, які б відповідали
санітарно-гігієнічним та нормам
охорони праці.

Посилання апелянта на те, що позивач
був ознайомлений зі шкідливими умовами
праці та знав про можливі шкідливі
наслідки для свого здоров'я, не
спростовують факту наявності вини
роботодавця в неналежному
забезпеченні нешкідливих умов праці та
не є підставою для позбавлення
позивача права на отримання
відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про
недоведення факту моральної шкоди є
безпідставними, оскільки втрата
позивачем з вини роботодавця
нормальних життєвих зв'язків, що
безперечно вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, безумовно вказує на
заподіяння їй немайнових втрат.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції
враховував роз'яснення п.9 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» від 31 березня 1995 року №4, та
належно оцінив характер, обсяг
страждань, яких зазнав позивач та його
немайнових втрат та інші обставини,
зокрема стан його здоров'я, тяжкість
вимушених змін у життєвих і виробничих
стосунках і виходив із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим,
ухвалене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його зміни чи
скасування у цій частині не вбачається.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім. М.В.Фрунзе» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м.Суми від 05 червня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -