Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Юровської Г.В., Леванчука АО.,
Макарчука М.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Приватного підприємства
«Грандфінресурс» про визнання
договору недійсним та стягнення
грошових коштів, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 09 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 28 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вказаним позовом. Посилався на
те, що 22 лютого 2012 року між ним та
Приватним підприємством
«Грандфінресурс» (далі - ПП
««Грандфінресурс») було укладено
договір № 207854 з метою отримання
грошових коштів по програмі «Альянс
Україна». На виконання умов договору,
він 22 лютого 2012 року сплатив
одноразовий комісійний внесок у сумі 975
грн, а з 13 березня 2012 року по 12 червня 2012
року (включно) вносив чисті внески та
адміністративні витрати, на загальну
суму 1 966 грн 68 коп. Загалом на користь
відповідача було сплачено грошові
кошти в сумі 2 941 грн 68 коп., але позику
він так і не отримав. ОСОБА_4 вважає, що
діяльність ПП «Грандфінресурс»
здійснюється за «пірамідальною
схемою» з порушенням вимог Закону
України «Про захист прав споживачів», у
зв'язку з цим просив визнати договір
від 22 лютого 2012 року № 207854 недійсним та
стягнути з відповідача на його користь
сплачені за договором кошти в сумі 2 941
грн 68 коп.

Рішенням
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 09 квітня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 28 травня 2014 року, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено
повністю.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції, обґрунтовуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Законом України «Про захист прав
споживачів» закріплена можливість
визнання недійсними правочинів,
здійснених із використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі
нормативне визначення поняття
«пірамідальної схеми» не надано, однак
визначені ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
«пірамідальної схеми».

Аналіз пункту 7 частини
третьої статті 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» дає підстави
для висновку, що поняття «пірамідальна
схема» у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
оплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Таким чином, для
кваліфікації «пірамідальної схеми»
необхідна наявність усіх зазначених
ознак у сукупності.

Відсутність будь-якої
з вищевказаних ознак виключає
можливість визнання схеми як
«пірамідальної», тобто такої, що
порушує норми чинного законодавства
України.

У той самий час
предметом договору, укладеного в
рамках функціонування системи
придбання товару в групах, є надання
учаснику програми адміністративних
послуг, у тому числі фінансового
характеру, з метою придбання ним
товару.

Таким чином, висновок
суду про те, що у діяльності ПП
«Грандфінресурс» відсутні головні
ознаки «пірамідальної схеми», зокрема
безтоварність та отримання
компенсації одним учасником за рахунок
інших учасників, є правильним та
відповідає матеріалам справи.

Відповідно до частини 5
ст. 1 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» під поняттям
«фінансова послуга» розуміється
операція з фінансовими активами, що
здійснюється в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб, а у випадках, передбачених
законодавством, - і за рахунок
залучених від інших осіб фінансових
активів, з метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів.

Законом України від 02
червня 2011 року № 3462-ІV «Про внесення
змін до деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових послуг»
(введено в дію з 09 січня 2012 року) внесено
зміни до частини першої статті 4 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» та доповнено пункт
111, відповідно до якого до фінансових
послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Відповідно до пунктів
3, 4 Прикінцевих положень до цього
Закону фінансові установи зобов'язані
протягом одного року з дня набрання
чинності цим Законом привести свою
діяльність у відповідність із вимогами
цього Закону (тобто до 9 січня 2013 року), а
спеціально уповноважений орган
виконавчої влади у сфері регулювання
ринків фінансових послуг зобов'язаний
у шестимісячний строк з дня
опублікування цього Закону розробити
та затвердити ліцензійні умови
здійснення діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Таким чином, суди
дійшли правильного висновку проте, що
на момент укладання спірного договору -
22 лютого 2012 року чинним законодавством
не вимагалось отримання ліцензії для
здійснення діяльності з
адміністрування фінансових послуг для
придбання товарів у групах.

Із матеріалів справи
та змісту судових рішень не вбачається,
що судами при вирішенні спору допущено
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Доводи касаційної
скарги висновків суду першої
інстанції, з якими погодився й
апеляційний суд, не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК
України визначено, що суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки судом повно
та всебічно з'ясовано дійсні обставини
справи, надано належну оцінку зібраним
у ній доказам, ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, подану касаційну
скаргу слід відхилити, а оскаржувані
судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 09 квітня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 28 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська А.О. Леванчук М.А.
Макарчук