Справа № 462/204/2011
Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/4578/14
Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючої судді
- Копняк С.М.

суддів
- Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.

секретар
- Олексів О.А.

з участю представника
апелянта - Блонського М.А.

позивача
- ОСОБА_3

представника позивача
- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Львівського
комунального підприємства «Граніт» на
заочне рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 14 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до
Львівського комунального підприємства
«Граніт», третя особа Залізнична
районна адміністрація Львівської
міської ради про відшкодування
майнової шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Залізничного
районного суду м. Львова від 14 березня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до
Львівського комунального підприємства
«Граніт», третя особа Залізнична
районна адміністрація Львівської
міської ради про відшкодування
майнової шкоди - задоволено.

Стягнуто з Львівського комунального
підприємства "Граніт" на користь ОСОБА_3
9973 грн. 00 коп. (дев'ять тисяч дев'ятсот
сімдесят три грн. 00 коп.) заподіяної
майнової шкоди, 2421 грн. 00 коп. (дві
тисячі чотириста двадцять одна грн. 00
коп.) витрат з проведення судової
експертизи, а всього 12394 грн. 00 коп.
(дванадцять тисяч триста дев'яносто
чотири грн. 00 коп.).

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржило ЛКП
«Граніт».

В обґрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи, а
заочне рішення ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що при ухваленні рішення
суд взяв до уваги рішення виконавчого
комітету Львівської міської ради від
22.01.2013 року №36, згідно якого будинок
АДРЕСА_1 був переданий з балансу ЛКП
«Привокзальне» на баланс ЛКП «Граніт».
Вказане рішення було продубльоване в
розпорядженні Залізничної районної
адміністрації ЛМР від 25.01.2013 року №37.
Проте вказані документи свідчать лише
про виникнення в ЛКП « Граніт»
обов»язку щодо утримання будинку
АДРЕСА_1 з моменту його передачі на
баланс, а не про відшкодування шкоди за
зобов»язаннями ЛКП « Привокзальне».

Мотивує апеляційну скаргу
також і тим, що між ЛКП « Привокзальне»
та ЛКП «Граніт» не було укладено жодних
правочинів, які б свідчили про заміну
боржника у зобов»язанні, що могло б
бути підставою для правонаступництва.

Вважає, що суд неправильно
оцінив ті відносини, які стали
предметом спору, оскільки, згідно
висновку судової будівельно-технічної
експертизи ремонтні роботи по усуненню
пошкоджень квартири повинен вести
балансоутримувач, так як такі
пошкодження виникли через
непроведення ним ремонтно-будівельних
робіт тривалий час.

Просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта ОСОБА_2 в
підтримання мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, заперечення
позивача ОСОБА_3 та її представника
ОСОБА_4, проти мотивів апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів прийшла до висновку про
відхилення такої з наступних підстав.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

За приписами ч.1 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11
Постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18 грудня 2009 року
№11 роз»яснив, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення в повній мірі відповідає даним
вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

На підставі ст. ст. 10,60,61 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Обставини визнані
сторонами, не підлягають доказуванню.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України
передбачено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

Судом встановлено, що квартира №1
по АДРЕСА_1 належить на праві приватної
власності ОСОБА_3, що стверджується
свідоцтвом про право власності на
квартиру №25184-3 від 19 лютого 2013 року.
(а.с. 104).

В приміщенні кухні квартири
знаходиться шахта, де розміщений
загальнобудинковий водяний лічильник,
що вбачається з акту ЛКП
«Привокзальне» від 16 березня 2004 року
(а.с. 4).

При обстеженні квартири №1 по АДРЕСА_1
на стінах кімнат і кухні виявлено
наявність грибка, підлога місцями
потребує ремонту та часткової заміни. У
технічному приміщенні, через яке
проходять труби водопровідного вводу
та запірна арматура будинку, відсутня
вентиляція, що є порушенням Правил
користування системами комунального
водопостачання. Таке стверджується
листом Управління
житлово-комунального господарства
Львівської обласної державної
адміністрації №К-453 від 15 листопада 2004
року (а.с. 6).

Згідно п.6 ч.2 ст.24 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» балансоутримувач
зобов'язаний забезпечити належні
експлуатацію та утримання майна, що
перебуває на його балансі.

Відповідно до ст. 21 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» суб'єкт господарювання, який
надає житлово-комунальні послуги
зобов'язаний здійснювати контроль за
технічним станом інженерного
обладнання будинків та утримувати в
належному технічному стані,
здійснювати технічне обслуговування
та ремонт внутрішньобудинкових мереж і
вживати заходів щодо ліквідації
аварійних ситуацій.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що
обов»язки щодо утримання в належному
стані житлового фонду комунальної
власності в межах території
обслуговування, а саме
внутрішньобудинкової мережі, яка
проходить через квартиру №1 будинку
АДРЕСА_1, несе ЛКП «Граніт», яке є
балансоутримувачем цього будинку, а
також правонаступником ЛКП
«Привокзальне», що стверджується
рішенням виконавчого комітету
Львівської міської ради №36 від 22 січня
2013 року та актом прийому-передачі від 01
лютого 2013 року.

У відповідності до витягу із протоколу
№34 засідання міжвідомчої комісії від 26
жовтня 2004 року ЛКП «Привокзальне»
зобов'язано було виконати роботи з
влаштування вентиляції в приміщенні
кухні квартири №1 по АДРЕСА_1 і винести
водопровідний крану з приямку (а.с. 30).
Однак такі роботи ним виконані не були,
а за результатами
санітарно-мікробіологічного
дослідження №1276-77 від 13 червня 2005 року
у квартирі №1 по АДРЕСА_1 виявлені
плісняві гриби, що не відповідає
вимогам чинної нормативної
документації (а.с. 35).

Згідно висновку №12/08-11 судової
будівельно-технічної експертизи від 02
квітня 2013 року у квартирі №1 по АДРЕСА_1
наявні ушкодження і вона не відповідає
діючим будівельним і
санітарно-технічним вимогам, так як
через приміщення квартири проходить
загальнобудинкова внутрішня
каналізаційна система житлового
будинку, а в приміщенні кухні наявний
загальнобудинковий водопровідний кран
перекриття води будинку, що не
відповідає вимогам п.17.10 СНиП 2.04.01-85
«Внутренний водопровод и канализация»,
п.12.1.2, 12.2.1, 12.1.3 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові
будинки. Реконструкція і капітальний
ремонт» та п.8.56, дод.8.1, табл. 1 ДБН 360-92**
«Містобудування і планування міських і
сільських поселень». У зв'язку з тим, що
ремонтно-будівельні роботи
балансоутримувачем не проводились
тривалий час, що привело до появи
ушкоджень окремих конструктивних
елементів приміщень квартири №1, то
ремонтно-будівельні роботи по їх
ліквідуванню повинен здійснювати
балансоутримувач. Вартість
відновлювальних ремонтних робіт, які
необхідно провести для ліквідування
наслідків ушкоджень приміщень
квартири визначена у відповідності до
вимог ДБН Д.1.1.1-2000. «Правилами
визначення вартості будівництва»,
станом на час проведення дослідження
може становити 9973,00 грн. Прокладання
загальнобудинкової каналізаційної
мережі в житловій кімнаті квартири, у
відповідності до вимог п.12.1.2, 12.2.1 ДБН
В.3.2-2-2009 «Житлові будинки.
Реконструкція і капітальний ремонт» -
не допускається (а.с.48-71).

Згідно із п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
має право на відшкодування збитків,
завданих його майну та/або приміщенню,
шкоди, заподіяної його життю чи
здоров'ю внаслідок неналежного надання
або ненадання житлово-комунальних
послуг.

За правилами ст.1166 ЦК України , що
регламентує загальні підстави
відповідальності за завдану
майнову шкоду, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної
особи, а також шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Отже, підставою цивільно-правової
відповідальності за завдання шкоди є
правопорушення, яке включає в себе:
шкоду, протиправне діяння особи, яка її
заподіяла, причинний зв»язок між
ними та вину заподіювача шкоди.
Враховуючи наведене, підставою
виникнення зобов»язання із заподіяння
шкоди є факт її завдання.

Частина 2 ст. 1166 ЦК України
передбачає, що особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування,
якщо вона доведе, що шкоди завдано не з
її вини.

Відповідно до роз'яснень
п.2 Постанови Пленуму
Верховного суду України №6 від 27.03.1992
року з відповідними змінами «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди», шкода, заподіяна особі
і майну громадянина або
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла,
за умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний
зв'язок та є вина
зазначеної особи.

З огляду на наведене та з
урахуванням визначених цивільним
процесуальним законом принципів
змагальності й диспозитивності
цивільного процесу саме на відповідача
покладено обов»язок доведення
відсутності його вини в завданні шкоди
позивачам.

Тобто, цивільне
законодавство в деліктних
зобов»язаннях передбачає презумпцію
вини, якщо в процесі розгляду
справи презумпція не спростована, то
вона є юридичною підставою для
висновку про наявність вини
заподіювача шкоди. Таким чином,
деліктна відповідальність за
загальним правилом настає лише за вини
заподіювача шкоди.

Статтею 57 ЦПК України
передбачено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

Відповідачем не надано ні суду
першої, ні суду апеляційної інстанції
доказів відсутності його вини в
завданні шкоди позивачу.

З цих підстав колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції постановив правильне
рішення про стягнення з відповідача в
користь позивачки 9973,00 грн. шкоди,
оскільки внаслідок неналежного
виконання своїх обов'язків ЛКП
«Привокзальне», а в подальшому і його
правонаступником відповідачем ЛКП
«Граніт», а саме: непроведення
ремонтно-будівельних робіт по
капітальному ремонту
загальнобудинкової системи
каналізації та водопостачання в
житловому будинку на АДРЕСА_1,
позивачці завдано майнову шкоду,
розмір якої встановлено висновком
експертизи.

А відтак, колегія суддів
приходить до висновку, що мотиви,
викладені в апеляційній скарзі є
неспроможними. Натомість висновки
суду першої інстанції достатньо
вмотивовані і підтверджені доказами,
наявними в матеріалах справи. Доводи
апелянта не спростовують висновків
суду першої інстанції, а тому немає
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на
підставі наявних у справі доказів,
оцінених судом належним чином кожного
окремо на їх достовірність,
допустимість та достатність, взаємний
зв»язок у їх сукупності, встановлених
судом обставин справи. Висновки суду
ґрунтуються на аналізі зібраних у
справі доказів.

З висновками суду слід
погодитись, оскільки ним правильно
визначено характер спірних
правовідносин та встановлено дійсні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України. Доводи апеляційних скарг
висновків суду не спростовують, а тому
підстав для їх задоволення та
скасування рішення рішення
Залізничного районного суду м.Львова
від 14 березня 2014 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308,
313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Львівського
комунального підприємства «Граніт» -
відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 14 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом 20-ти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ з дня набрання
ухвалою апеляційного суду законної
сили.

Головуюча
Копняк С.М.

Судді:
Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.