Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №279/5707/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Снігір
Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Шевчук А.М.,

суддів: Забродського М.І.,
Заполовського В.Й.,

з участю секретаря судового
засідання: Окрушко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 03 червня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1 Просило стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором від 09 лютого 2006
року у сумі 25 113,47 грн. В обґрунтування
позову зазначало, що ОСОБА_1 належним
чином не виконував зобов'язання за
кредитним договором, внаслідок чого
утворилася заборгованість.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 03 червня 2014 року позов
задоволено у повному обсязі. Вирішено
питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу. Просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі. Вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що заборгованість, на його
думку, повністю погашена; нарахування
процентів здійснено безпідставно;
проти суми основної заборгованості - 4
992,09 грн. заперечує, оскільки вона
перевищує кредитний ліміт, тому не
могла бути ним отримана; Умови та
правила надання банківських послуг він
не підписував, а кредитний договір,
укладений з недодержанням письмової
форми, є нікчемним; строк виконання
зобов'язань обмежувався строком дії
картки - тобто 12 місяців, до лютого 2007
року, тому банком пропущено строк
звернення до суду; кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 09 лютого 2006 року
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 уклали
договір шляхом написання заяви, яка
разом з Умовами та правилами надання
банківських послуг, тарифами складає
між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1
договір про надання банківських послуг
(а.с.8-12).

Відповідно до умов договору ОСОБА_1
отримав кредит у розмірі 3 000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку НОМЕР_1 зі
сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом із
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки (січень 2013
року, а.с.42-43).

ОСОБА_1 своїх зобов'язань за вказаним
договором належним чином не виконував.

Відповідно до п.8.6 Умов та правил
надання банківських послуг при
порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому грошовому
зобов'язанню, передбаченому договором,
більше ніж на 120 днів, позичальник
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Станом на 31 липня 2013 року з вини
відповідача у нього перед ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» виникла загальна
заборгованість у сумі 25 113,47 грн., яка
складається із: заборгованості по тілу
кредиту - 4 992, 09 грн., заборгованості по
процентам за користування кредитом - 18
449,31 грн., штрафу - 1 672,07 грн., яку суд
першої інстанції обґрунтовано стягнув
на користь позивача (а.с.4-7).

Доводи апеляційної скарги відносно
того, що заборгованість повністю
погашена спростовуються розрахунком
заборгованості, що надав суду банк
(а.с.4-7). Відповідач не надав жодного
доказу на спростування розрахунку
заборгованості, а суд, відповідно до ч.1
ст.11 ЦПК України, розглядає спір на
підставі доказів, наданих сторонами.

Посилання у апеляційній скарзі на
безпідставне нарахування банком
процентів не ґрунтується на нормах
матеріального права та умовах
договору, укладеного між сторонами.
Так, відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України
за кредитним договором позичальник
зобов'язується не тільки повернути
кредит, а й сплатити проценти. Розмір
процентів та порядок їх сплати за
договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів ( ч.1 ст.1056-1 ЦК України). У
договорі сторони погодили, що банк
надає кредит відповідачу під 36% на рік.
Суду не надано доказів, що пункт
договору визнано у встановленому
законом порядку недійсним.

Заперечення ОСОБА_1 щодо розміру
заборгованості по тілу кредиту у сумі 4
992,09 грн. з тієї підстави, що розмір
кредитного ліміту складав 3 000 грн., а
тому відповідач не міг отримати
більший кредит спростовуються
матеріалами справи та не відповідають
дійсності. Так, відповідно до п.5.3 Умов
та правил надання банківських послуг
банк залишив за собою право в
односторонньому порядку, за власним
рішенням та без попереднього
повідомлення позичальника змінювати
розмір кредитного ліміту. Відповідно
до інформації про картрахунок НОМЕР_1
банк збільшив ОСОБА_1 кредитний ліміт
та встановив його на рівні 5 000 грн.(а.с.
42,43). Відповідач не відмовився від
одержання коштів у розмірі 5 000 грн., а
тому заборгованість по тілу кредиту у
сумі 4 992,09 грн. є реальною.

Дійсно, відповідно до приписів ч.2 ст.1055
ЦК України кредитний договір,
укладений із недодержанням письмової
форми, є нікчемним, але відповідні
вимоги матеріального права не мають
відношення до спору, який
розглядається, оскільки відповідач не
заперечив факту підписання ним заяви
(а.с.9), а у заяві, в абзаці перед підписом
ОСОБА_1, зазначено, що він ознайомився
та згоден з Умовами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та
тарифами банка. Відповідач також
виразив свою згоду з тим, що заява разом
з Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою та тарифами складають між ним
та банком договір про надання
банківських послуг. Таким чином,
договір укладений із додержанням
письмової форми.

Теза апеляційної скарги відносно того,
що строк виконання зобов'язань
обмежувався строком дії картки - тобто
12 місяцями (лютий 2007 року), а тому банком
пропущено трирічний строк звернення до
суду містить підміну понять. Так,
дійсно, строк виконання зобов'язань
обмежується строком дії картки. Однак,
відповідно до інформації про
картрахунок НОМЕР_1 строк дії картки -
січень 2013 року, а не - лютий 2007 року
(а.с.42). Відповідачем не надано доказів
на спростування письмового доказу
банку. Банк звернувся за захистом
порушеного права 28 серпня 2013 року, а
перебіг загального строку позовної
давності почався з наступного місяця
після місяця січня 2013 року, а тому банк
не пропустив строк позовної давності.

Відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
дійсно, кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
але таке застереження, як роз'яснено
Верховним Судом України (постанова від
20 листопада 2013 року), стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту, а не судового.
Окрім того, дане твердження не має
правового значення для розгляду
даного спору, оскільки із вище
викладеного вбачається, що банком
строк позовної давності не пропущено
відповідно до ст.256,257,261 ЦК України.

З огляду на вище викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції повно встановлені
обставини справи, висновки суду
відповідають обставинам справи,
правильно застосовані норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, а тому рішення суду
залишається без змін, як законне та
обґрунтоване.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 03 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: