Справа № 465/867/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/2968/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля
І.І., Копняк С.М.,

секретаря Данилик
І.І.,

з участю
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу
Франківського районного суду м. Львова
від 03 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Львівської філії ТзДВ
Страхова компанія «Альфа-Гарант» про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, -

в с т а
н о в и л а:

Оскаржуваною ухвалою позовну заяву
ОСОБА_2 до Львівської філії ТзДВ
Страхова компанія «Альфа-Гарант» про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди - повернуто позивачу.

Ухвалу суду оскаржила представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, яка зазначає, що 27.05.2010
року між ОСОБА_2 та ТДВ Страхова
компанія «Альфа-Гарант» укладено
договір № 06-VR03-141-01422 добровільного
страхування наземного транспортного
засобу, що не є предметом застави. 23.03.2011
року Франківським районним судом м.
Львова задоволено позов ОСОБА_2 до ТзДВ
Страхової компанії «Альфа-Гарант» про
стягнення страхового відшкодування у
порядку захисту прав споживача. Вважає,
що спірні відносини першочергово
врегульовувались у судовому порядку як
відносини із захисту прав споживачів,
тому посилання суду першої інстанції
на те, що дані відносини не належать до
відносин у сфері захисту прав
споживачів - є необґрунтованим та
неправомірним. Позивач є споживачем
страхових послуг, отже правовідносини
сторін підпадають під дію Закону
України «Про захист прав споживачів».
Просить ухвалу суду скасувати і
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід
задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу,
суддя зазначив, що відносини між
сторонами не є відносинами із захисту
прав споживачів, а випливають із
порушення зобов'язань за договором
страхування, тому на них не поширюється
дія Закону України «Про захист прав
споживачів». Відтак, позивачем при
пред'явленні позову невірно
застосовано п. 5 ст. 110 ЦПК України,
згідно якого позови про захист прав
споживачів можуть пред'являтися також
за місцем проживання споживача або за
місцем заподіяння шкоди чи виконання
договору.

Проте, до такого висновку суд прийшов,
допустивши порушення норм
процесуального права.

З позовної заяви (а.с. 1-6) вбачається, що
27 травня 2010 року між ОСОБА_2 та ТВД
Страхової компанії «Альфа-Гарант» було
укладено договір № 06-VR03-141-01422
добровільного страхування наземного
транспорту, що не є предметом застави.

23 березня 2011 року Франківським
районним судом м. Львова задоволено
позов ОСОБА_2 до ТВД Страхова компанія
«Альфа-Гарант» про стягнення
страхового відшкодування. Однак кошти
були сплачені лише 16 березня 2012 року
без відшкодування витрат, які були
понесені ОСОБА_2 після страхового
випадку за простій автомобіля з 08
жовтня 2010 року по 11 січня 2011 року.

14 вересня 2012 року Галицьким районним
судом м. Львова ухвалено рішення про
стягнення із ТВД Страхова компанія
«Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2
відшкодування збитків, завданих
простроченням зобов'язань у вигляді
пені.

В січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду за місцем свого проживання із
зазначеним позовом до ТВД Страхова
компанія «Альфа-Гарант» на підставі
Закону України «Про захист прав
споживачів» - про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
посилаючись на неправомірні дії
страхової компанії щодо невиплати
страхового відшкодування та
затягування процесу виплати даних
коштів, що зумовило заподіяння йому
збитків та порушення його прав
споживача.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України
позови про захист прав споживачів
можуть пред'являтися також за
зареєстрованим місцем проживання чи
перебування споживача або за місцем
заподіяння шкоди чи виконання
договору, така ж норма передбачена і в
ч. 4 ст. 24 Закону України «Про захист
прав споживачів».

Крім того пунктом 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду цивільних справ за позовами
про захист прав споживачів» від 12
квітня 1996 року № 5 роз'яснено, що
оскільки Закон не визначає певних меж
своєї дії, судам слід мати на увазі, що
до відносин, які ним регулюються,
належать, зокрема, ті, що виникають із
договорів купівлі-продажу, майнового
найму (в тому числі найму (оренди)
жилого приміщення - в частині відносин,
між наймачем (орендарем) і наймодавцем
(орендодавцем), який одночасно є
виконавцем комунальних послуг і послуг
по ремонту житлового фонду та
інженерного обладнання), побутового
прокату, безоплатного користування
майном, підряду (в тому числі
побутового замовлення чи
абонементного обслуговування),
доручення, перевезення громадян та їх
вантажу, комісії, схову, страхування, із
договорів про надання фінансово
кредитних послуг для задоволення
власних побутових потреб громадян (у
тому числі про надання кредитів,
відкриття і ведення рахунків,
проведення розрахункових операцій,
приймання і зберігання цінних паперів,
надання консультаційних послуг).

У п. 5 вищевказної Постанови Пленуму
Верховного Суду України роз'яснено, що
відповідно до ст. 24 Закону споживачі за
власним вибором звертаються до суду за
місцем свого проживання, або за місцем
знаходження відповідача, або за місцем
заподіяння шкоди, або за місцем
виконання договору. Жоден із цих судів
не вправі відмовити у прийнятті
позовної заяви або переслати її до
іншого суду з мотивів непідсудності.

Крім цього, питання, які передбачені ст.
214 ЦПК України, в тому числі і про те, яка
правова норма підлягає застосуванню до
спірних правовідносин, зокрема, чи
поширюється на правовідносини, які
виникли між сторонами Закон України
«Про захист прав споживачів»,
остаточно суд вирішує тільки під час
ухвалення рішення.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про непідсудність вказаної
позовної заяви є необґрунтованим, у
зв'язку з чим колегія суддів вважає, що
ухвала судді Франківського районного
суду Львівської області від 03 лютого 2014
року постановлена з порушенням норм
процесуального права, тому підлягає
скасуванню з направленням справи для
продовження розгляду до суду першої
інстанції зі стадії відкриття
провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 2 ст. 305, п. 4 ч. 2
ст. 307, ч. 1 п. 4 ст. 311, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду
Львівської області від 03 лютого 2014
року скасувати та направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції зі стадії відкриття
провадження у справі

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і касаційному
оскарженню в силу ст. 324 ЦПК України не
підлягає, оскільки не перешкоджає
подальшому провадженню у справі.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Кабаль І.І.

Копняк С.М.