Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - орган опіки та піклування
Синельниківської районної державної
адміністрації, про визначення місця
проживання дитини, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про визначення
місця проживання малолітньої дитини,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем
проживання її батька ОСОБА_3 В
обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що 18 серпня 2008 року між ним та
ОСОБА_4 укладено шлюб. Родина проживала
в будинку матері позивача по АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син.
Спільне життя у них не склалося,
внаслідок чого 13 листопада 2012 року
відповідач разом з сином, не погоджуючи
це питання із ОСОБА_3, пішла жити до
своїх батьків, які винаймають будинок.
Відповідач стала перешкоджати
позивачу у спілкуванні та вихованні
сина. Також зазначав, що дитина
проживала з матір'ю в неналежних
умовах, що негативно впливало на її
психічний та фізичний розвиток. З 07
січня 2013 року син проживає разом з
батьком. Позивач вказував, що має
постійний заробіток, належні житлові
умови, на відміну від ОСОБА_4, для
проживання та виховання дитини, тому
просив визначити місце проживання їх
сина з ним.

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 11 березня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 грудня
2013 року скасовано рішення
суду першої інстанції та ухвалено нове
рішення, яким позовні вимоги
задоволено. Визначено місце проживання
малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
залишивши його на утриманні та
вихованні у батька за адресою: АДРЕСА_1

У касаційній скарзі заявник,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права, порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, апеляційний
суд виходив із того, що проживання
малолітньої дитини з позивачем
відповідатиме її інтересам, оскільки
наявні виключні обставини, за яких сина
не можна передати для проживання разом
з матір'ю, якими зокрема є відсутність у
матері самостійного доходу.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

Установлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх
малолітній син ОСОБА_6 зареєстровані по
АДРЕСА_1, який на праві власності
належить матері позивача, ОСОБА_7 На
даний час за цією адресою проживає
позивач з сином, його батьки та брат.
ОСОБА_4 разом з батьками та сестрою
проживає по АДРЕСА_2 який винаймають у
ОСОБА_8

Згідно акту обстеження
житлово-побутових умов позивача від
26 грудня 2012 року встановлено,
що житлово-побутові умови проживання
позивача сприятливі для проживання
малолітнього сина, ОСОБА_6
(а.с. 4).

Згідно акту обстеження
житлово-побутових умов відповідача від
26 грудня 2012 року
встановлено, що житлово-побутові умови
проживання ОСОБА_4 необхідно покращити
для того, щоб малолітній син зміг
проживати в даному приміщенні (а.с. 5).

ОСОБА_3 позитивно характеризується за
місцем проживання та роботи, працює
слюсарем-ремонтником (а.с. 6, 9).

Відповідно до копії трудової книжки
ОСОБА_4 з 01 березня 2013 року прийнята на
посаду продавця до товариства з
обмеженою відповідальністю
«АТБ-маркет» (а.с. 49).

Орган опіки та піклування
Синельниківської районної державної
адміністрації Дніпропетровської
області надав суду висновок від 04
березня 2013 року про те, що дитину
доцільно залишити на проживання з
батьком (а.с 60).

Згідно з ч. 1. ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено,
що якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватись судом.
При вирішенні спору щодо місця
проживання дитини суд бере до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особисту
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини стан її здоров'я та інших
обставин, що мають істотне значення.

Згідно з частинами 4, 5, 6 ст. 19 СК України
при розгляді судом спорів щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини,
місця проживання дитини, позбавлення
та поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування.

Орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком
органу опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

Тобто висновок органу опіки та
піклування для суду не є обов'язковим і
суд вирішує спір з урахуванням усіх
обставин, установлених у справі.

Декларація прав дитини, проголошена
Генеральною Асамблеєю Організації
Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року,
містить принцип, згідно з яким
малолітня дитина може бути розлучена
зі своєю матір'ю лише за наявності
виняткових обставин (п. 6 Декларації).

Так, наданий органом опіки та
піклування висновок не містить
виняткових обставин щодо особи матері,
її поведінки та іншого, за яких орган
опіки та піклування дійшов висновку
про визначення місця проживання
малолітньої дитини саме з батьком, а не
з матір'ю.

Встановивши вищезазначені обставини у
справі, застосувавши до спірних
правовідносин положення СК України та
п. 6 Декларації прав дитини від 20
листопада 1959 року, місцевий суд дійшов
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позову, оскільки позивач
не надав достатніх та переконливих
доказів того, що існують виключні
обставини, за яких дитина може бути
розлучена зі своєю матір'ю.

Разом з тим, апеляційний суд всупереч
вимогам статей 212 - 214, 303 ЦПК України не
надав належної оцінки наявним у справі
доказам, на підставі яких місцевий суд
встановив, що відповідач
працевлаштована та має постійний
дохід, не спростував на підставі
належних доказів вказаний висновок
суду першої інстанції. Крім того,
вказуючи, що в зв'язку із відсутністю у
матері самостійного доходу, наявні
виключні обставини, за яких дитина може
бути розлучена зі своєю матір'ю, не
зазначив докази, якими це
підтверджується.

Таким чином, апеляційний суд невірно
з'ясував обставини справи та помилково
вважав, що місцевий суд неправильно
застосував норми матеріального та
процесуального права.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України суд
касаційної інстанції, установивши, що
апеляційним судом скасовано судове
рішення, ухвалене згідно з законом,
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і матеріалам
справи, тому підстави для його зміни
або скасування відсутні.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 грудня
2013 року скасувати, рішення
Синельниківського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 11
березня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська