Номер провадження 22-ц/775/4261/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого Мальованого Ю.М.

суддів Новосядлої В.М., Новосьолової
Г.Г.,

при секретарі Козаку І.С.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Краматорського міського суду
Донецької області від 26 березня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган
опіки та піклування Краматорської
міської ради про усунення перешкод у
спілкуванні з дитиною, її вихованні та
про надання дозволу на виїзд за межі
України особи, яка не досягла 16 річного
віку без згоди та супроводу,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Краматорського міського суду
Донецької області від 26 березня 2014
року були частково задоволені позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Орган опіки та піклування
Краматорської міської ради про
усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною, її вихованні та про надання
дозволу на виїзд за межі України особи,
яка не досягла 16 річного віку без згоди
та супроводу.

ОСОБА_2 зобов'язано не перешкоджати
ОСОБА_1 брати участь у вихованні та
вільному спілкуванні з його доньками:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визначено такі способи участі батька у
вихованні малолітніх дітей: під час
його перебування та території України,
у вихідні та святкові дні з 10.00 до 18.00 за
місцем проживання дітей та в
загальнодоступних громадських місцях
на території м.
Краматорська з урахуванням бажання
дітей та їх думки щодо присутності
матері під час побачень, а також
зобов'язано відповідачку забезпечити
необмежене спілкування позивача з
дітьми за допомогою телефонного,
поштового, електронного та інших
засобів зв'язку за його рахунок.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі. Вважає, що рішення суду
суперечить нормам матеріального права,
які регулюють порядок виїзду за кордон
осіб, що не досягли 16 річного віку, зі
змісту яких не вбачається, що судовим
рішенням надається тільки разовий
дозвіл на виїзд з України дитини без
згоди та супроводу другого з батьків і
для кожної наступної короткострокової
поїздки необхідно отримання нового
судового рішення.

Крім того, суд не врахував обставин, які
мають значення для справи, а саме
фінансовий стан відповідачки, який не
дозволяє їй організувати відпочинок та
оздоровлення дітей біля моря під час
шкільних канікул, тому можливо вказане
рішення взагалі позбавить дітей
оздоровлення та відпочинку.

Сторони були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи, однак в судове засідання не
з'явилися, що у відповідності до ч. 2 ст.
305 ЦПК України не перешкоджає
подальшому розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи і доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга позивача
задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст. 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції встановив, що сторони по
справі перебували у шлюбі,
зареєстрованому 16 вересня 2005 року та
мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З лютого 2009 року шлюбні стосунки між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були припинені,
рішенням Краматорського міського суду
від 20.04.2011 року шлюб між ними розірвано.

Рішенням Краматорського міського суду
від 03.12.2013 року встановлено місце
проживання малолітніх ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 разом з матір'ю ОСОБА_2 (а.с. 54)

Відмовляючи в задоволені позову в
частині надання дозволу на виїзд за
межі України доньок позивача, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано доказів на те, що
відповідачка чинить йому перешкоди в
цьому, а також з тих підстав, що ці
вимоги не ґрунтуються на нормах права.

Доводом апеляційної скарги є порушення
прав позивача як батька на рівні права
та обов'язки по відношенню до дітей,
оскільки суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що діючим
законодавством не передбачено
багаторазове вивезення неповнолітньої
дитини за кордон без надання згоди
одного з батьків, чим мотивував свою
відмову у видачі дозволу на вивезення
дітей позивача за межі України до
держави Болгарія до досягнення
повноліття обома доньками.

Порядок виїзду з України громадян, які
не досягли 16-річного віку, регулюється
«Правилами перетинання державного
кордону громадянами України»,
затвердженого постановою КМ України N
57 від 27 січня 1995 року.

Пунктом 4 вказаних Правил передбачено,
що в супроводі одного з батьків або
інших осіб, виїзд з України дітей
вказаного віку здійснюється за
обов'язкової наявність нотаріально
посвідченої згоди другого батька, в
якій зазначається назва держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі.

Без нотаріально посвідченої згоди
другого з батьків виїзд вказаних осіб з
України здійснюється на підставі
рішення суду про надання дозволу на
виїзд з України громадянину, який не
досяг 16-річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків.

Таким чином, із контексту наведеної
норми вбачається, що визначення
держави прямування та часового
проміжку перебування у цій держави є
обов'язковим змістом документу, на
підставі якого дитина виїжджає з
України.

Отже, суд першої інстанцій правомірно
дійшов висновку про відмову у
задоволені позовних вимог в частині
надання дозволу виїзду дитини за
кордон з огляду на те, що багаторазове
вивезення дитини за кордон без надання
згоди одного із батьків чинним
законодавством не передбачено. Також
були відсутні правові підстави для
задоволення позову в цій частині,
оскільки позивачем не зазначено
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі.

Таким чином, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, апеляційний
суд вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені правовідносини,
що склалися між сторонами і їм надана
належна оцінка, в судовому рішенні
повно відображені обставини, що мають
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, а також, те, що
апеляційним судом не встановлено
порушень судом першої інстанції при
розгляді цієї справи вимог
матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги і скасування судового рішення
немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтею 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського
суду Донецької області від 26 березня
2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: