Ухвала

іменем україни

18 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Савченко В.О., Амеліна В.І., Остапчука
Д.О., -

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
який діє у своїх інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
визнання договорів дійсними та
визнання права власності, за позовом
ОСОБА_7, який діє як законний
представник недієздатної ОСОБА_6, до
ОСОБА_8, реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції, ОСОБА_4,
який діє у своїх інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, треті особи:
Одеська міська рада, відділ опіки і
піклування Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради,
про визнання недійсним правочинів,
визнання права власності, виселення та
встановлення факту родинних стосунків,
зобов'язання скасувати державну
реєстрацію права власності та
зареєструвати право власності, за
касаційною скаргою ОСОБА_7 в особі
представника ОСОБА_9 на рішення
апеляційного суду Одеської області від
17 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року ОСОБА_8, ОСОБА_4, який діє
у своїх інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, звернулися до
суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання
договорів дійсними та визнання права
власності.

Позовні вимоги мотивували тим, що у
квітні 1999 року ОСОБА_10 згідно усного
договору купівлі-продажу зобов'язалася
передати ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1,
проте за життя ОСОБА_10 вказаний договір
нотаріально посвідчений не був через
ухилення останньої.

У 2008 року ОСОБА_8 подарувала зазначену
квартиру ОСОБА_4 та ОСОБА_11

Посилаючись на викладене, позивачі
просили визнати дійсними договори
купівлі-продажу та дарування квартири
й визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право
власності на спірну квартиру.

У листопаді 2012 року до суду звернувся
ОСОБА_7, як законний представник ОСОБА_6
з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_4, який діє в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, про визнання
недійсним правочинів, визнання права
власності, виселення та встановлення
факту родинних стосунків, зобов'язання
скасувати державну реєстрацію права
власності та зареєструвати право
власності, стверджуючи те, що ОСОБА_6, як
донька ОСОБА_10, є єдиної спадкоємицею
після смерті останньої й вчасно
звернулася з відповідною заявою до
нотаріальної контори, але не отримала
свідоцтва про право на спадщину через
відсутність доказів родинних
стосунків із спадкодавцем.

Позови об'єднано в одне провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 09 липня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 09 липня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_4, який діє в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5 - відмовлено.

Позов ОСОБА_7 як законного представника
ОСОБА_6 задоволено частково.

Встановлено факт того, що ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є рідною донькою ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3
року.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 17 червня 2014 року, зазначене
рішення районного суду в частині
вирішення вимог ОСОБА_7 скасовано й
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким повністю відмовлено в задоволенні
позову ОСОБА_7

У касаційній скарзі ОСОБА_7 в особі
представника ОСОБА_9 просить рішення
апеляційного суду в частині вирішення
зустрічного позову скасувати й
залишити в силі рішення суду першої
інстанції в частині задоволення вимог
про встановлення факту родинних
стосунків між ОСОБА_6 та ОСОБА_10, яке
було помилково скасовано, й ухвалити в
іншій частині нове рішення, яким
повністю задовольнити позов ОСОБА_7,
мотивуючи свої вимоги неправильним
застосуванням судом норм
матеріального права й порушенням норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Скасовуючи рішення та відмовляючи в
задоволенні позову ОСОБА_7, як
законного представника ОСОБА_6, суд
апеляційної інстанції дійшов вірного
висновку про безпідставність та
недоведеність вимог останнього,
оскільки відсутні докази того, що мати
ОСОБА_6 - ОСОБА_12 є ОСОБА_10, крім того
сторони не зверталися ні до органів
РАГСу ні до відповідних архівів для
отримання копій свідоцтв чи належних
довідок.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками, оскільки вони узгоджуються
з матеріалами та обставинами справи.

Суд апеляційної інстанції правильно
визначив характер спірних
правовідносин й вірно застосував
положення норм матеріального права,
зокрема ст. ст. 234, 256 ЦПК України та ст.
ст. 47, 48 ЦК України (1963 року) та ст. 328 ЦК
України, й оцінивши усі забрані у
справі докази, дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_7

Доводи касаційної скарги ОСОБА_9 на
увагу не заслуговують й висновків суду
не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не
свідчать про те, що апеляційним судом
при розгляді даної справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень.

Таким чином, оскаржуване рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, наведені у
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 в особі
представника ОСОБА_9 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 17 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.О.
Савченко

В.І. Амелін

Д.О. Остапчук