Номер провадження 2/754/429/14
РІШЕННЯ

Іменем України

17.07.2014 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Зотько Т.А.

при секретарях Скребньовій А.О., Самойловій М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-особа: Головне управління юстиції у м.Києві про визнання права власності на спадкове майно, -

- за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на той факт, що вона проживала зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім'єю, ним було заповідано їй 1/4 частину вищевказаної спірної квартири, однак відповідачі не надають їй оригіналу документу про право власності померлого на нерухоме майно, а відтак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач зазначила, що вона протягом тривалого часу проживала зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім'єю, вона у повному обсязі опікувалась ним, а відтак має право бути допущеною до спадкування частини спадщини, що не охоплена заповітом разом зі спадкоємцями першої черги, однак вирішити спір мирним шляхом вони не спроможні, а тому вона змушена звернутись до суду з вказаним позовом.

В ході розгляду справи судом, відповідач ОСОБА_2 та її представник - ОСОБА_5 звернулись до суду з зустрічною позовною заявою про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що померлий тяжко хворів, перебував на стаціонарному лікуванні і оспорюваний заповіт склав за два тижні до своєї смерті, що дає підстави вважати, що він не усвідомлював значення своїх дій, а саме юридичного змісту документу, який підписував та не сприймав його, як заповіт.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_6 свої позовні вимоги підтримали, проти зустрічних позовних вимог відповідача ОСОБА_2 заперечували у повному обсязі, посилаючись на той факт, що заповіт, складений померлим ОСОБА_4, повністю відповідає вимогам чинного законодавства, крім того, зазначили, що на момент складання вказаного заповіту, померлий повністю усвідомлював значення своїх дій, а тому просили суд відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 позовні вимоги не визнали у повному обсязі, зазначили, що твердження позивача, що остання проживала у спірній квартирі однією сім'єю зі спадкодавцем не відповідають дійсності, крім того, пояснили, що той факт, що померлий ОСОБА_4 заповів позивачу 1/4 квартири вказує на те, що волевиявлення спадкодавця щодо решти 3/4 спірної квартири було чітким та однозначним, а саме їх повинні були б успадкувати за законом його діти, тобто відповідачі по справі, а відтак просили суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Заявлені зустрічні позовні вимоги відповідач ОСОБА_2 та її представник підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що починаючи з 2007 року, померлий страждав на тяжкі захворювання, а в період написання заповіту перебував на стаціонарному лікуванні, видавши оспорюваний заповіт фактично за два тижні до власної смерті, вважають, що при складанні вказаного заповіту останній не усвідомлював значення своїх дій, а саме юридичного змісту документа, що підписував, та не сприймав його як заповіт.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні 14.10.2013 року заявлені позовні вимоги не визнав, зустрічні вимоги ОСОБА_2 підтримав та просив суд проводити подальший розгляд справи у його відсутність (а.с.70 т.1)

Представник Головного управління юстиції у м.Києві у судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи повідомлялись судом належним чином, про що свідчить копія листа (а.с. 250 т.1)

За таких обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача ОСОБА_3 та представника 3-особи: Головного управління юстиції у м.Києві.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням зібрані по справі письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є частково доведеними та підлягають частковому задоволенню судом, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 є недоведеними у повному обсязі та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 16 січня 2013 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18 т.1), причина смерті - хронічна ішемічна хвороба серця (а.с. 59 т.1).

Згідно з вимогами ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 06.10.2003 року квартира АДРЕСА_1 належала померлому ОСОБА_4 (а.с.8 т.1).

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з вимогами частини 1 статті 1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог частини 1 статті 1235 Цивільного кодексу України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 1236 Цивільного кодексу України, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Згідно з копією заповіту від 07 грудня 2012 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - ОСОБА_8, ОСОБА_4 на випадок його смерті, зробив розпорядження, а саме заповів ОСОБА_1 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.14 т.1).

17.01.2013 року позивачем ОСОБА_1 подано до 15-Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія заяви за вх.№103 від 17.01.2013 року (а.с.87 т.1).

Згідно з копією витягу №33069752 про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17.01.2013 року, за 15-Київською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу за №54075529 від 17.01.2013 року на спадщину після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 20 т.1).

Відповідно до копій свідоцтв про народження у померлого ОСОБА_4 було двоє дітей, а саме відповідачі ОСОБА_9 (а.с.98 т.1) та ОСОБА_3 (а.с.110 т.1).

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 вбачається, що 20.10.2007 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було зареєстровано шлюб, після реєстрації якого відповідачу було присвоєно прізвище «ОСОБА_10» (а.с.99 т.1), однак 09.08.2011 року вказаний шлюб було розірвано (а.с.100 т.1). 04.01.2012 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було зареєстровано шлюб, у зв'язку з чим відповідачу по справі було надано прізвище «ОСОБА_11», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.101 т.1).

21.01.2013 року відповідачем по справі - ОСОБА_2 до 15-Київської державної нотаріальної контори подано заяву про прийняття спадщини (а.с.94 т.1).

Відповідно до копії заяви №544 від 25.02.2013 року, поданої до 15-Київської державної нотаріальної контори відповідачем ОСОБА_3, останній відмовився від належної йому частки спадкового майна після смерті батька на користь дочки померлого - ОСОБА_2 (а.с.108 т.1).

Як вбачається з копії листа, вихідний №2938 від 25.07.2013 р., державним нотаріусом 15-КДНК - Малюгою О.А. відмовлено у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1, так як до справи не додано документів, що підтверджують право власності (а.с.21 т.1).

Згідно з вимогами ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Приймаючи рішення про визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/4 частину квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, суд виходив з тих обставин, що свідоцтво про право власності в порядку спадкування на ім'я позивача видано не було у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності померлого на дане спадкове майно, а позивач ОСОБА_1, будучи спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 прийняла належну їй частину спадкового майна.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Сторонам роз'яснювалось, що відповідно до вимог ст.ст.27, 31 ЦПК України, позивач, відповідач, третя особа для підтвердження своїх вимог та заперечень, зобов'язані надати суду всі наявні докази, або повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно з вимогами ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Як вбачається з п.5.2 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, підставами для задоволення позову про зміну черговості одержання права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг.

Так, згідно з копією довідки №274 від 24.07.2013 року, виданої Житлово-експлуатаційної контори №301, позивач ОСОБА_1 проживала за у квартирі АДРЕСА_1 разом з цивільним чоловіком ОСОБА_4 з 2003 року по день його смерті (а.с.22 т.1)

Разом з тим, позивачем та її представником, у ході судового розгляду, не подано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо права на спадщину ОСОБА_1 як такої, що проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини та зміну черговості одержання права на спадкування, які б містили сукупність вище перелічених юридичних фактів, а саме щодо здійснення протягом тривалого часу опіки над спадкодавцем, його матеріального забезпечення та щодо перебування спадкодавця у безпорадному стані. Вищезазначені докази не були здобуті судом під час розгляду справи.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини та надання права на спадкування за законом першої черги.

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З урахуванням вищенаведеного та вимог діючого законодавства, того факту, що позивач не має можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру, а тому суд вважає за можливе визнати право власності на частину спадкового майна за ОСОБА_1, а саме на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

В той же час суд вважає не обґрунтованими зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання заповіту недійсним, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до Ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 18 листопада 2013 року за клопотанням відповідача та її представника для визначення психічного стану ОСОБА_4 у період складання заповіту було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу.

Проте, дана експертиза відповідачем ОСОБА_2 не оплачена, справа була повернута на адресу суду без виконання вищевказаної ухвали від 18.11.2013 року, що свідчить про ухилення останньої від проведення експертного дослідження.

З урахуванням викладеного, суд вважає недоведеними твердження відповідача ОСОБА_14 про те, що покійний під час складання заповіту не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, оскільки відповідно до ст. 59 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а для встановлення психічного стану покійного в момент складання заповіту, потрібні спеціальні знання.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

А відтак суд розглядає вказану цивільну справу лише у межах вимог, які вказані в позовній заяві ОСОБА_1 та у зустрічній позовній заяві ОСОБА_2.

Під час надання особистих пояснень представником відповідача - ОСОБА_5 висловлювались міркування щодо того, що у випадку, коли суд дійде висновку щодо дійсності укладеного померлим ОСОБА_4 заповіту на ім'я ОСОБА_1, то визнати право власності останньої на спадкове майно суд може лише у розмірі 1/8 частини, з урахуванням тієї обставини, що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи та має право на обов'язкову долю вищезазначеного спадкового майна.

Однак, враховуючи положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд не вправі виходити за межі позовних вимог, а відтак не розцінює вказані міркування представника відповідача - ОСОБА_5, як збільшення розміру заявлених ОСОБА_2 зустрічних позовних вимог, розглядає справу у межах заявлених останньою зустрічних вимог та приходить до висновку про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частину квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 31, 59, 60, 61, 133, 143, 212 - 215 ЦПК України, ст.ст.319, 328, 1217, 1233, 1235, 1236, 1259, 1264, 1268, 1270, 1296 ЦК України, п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, п.5.2 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4.

В задоволенні інших вимог позову - відмовити.

ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Деснянський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Деснянського

районного суду м. Києва Т.А.Зотько