Номер провадження: 22-ц/785/159/14
Головуючий у першій інстанції Целух
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого: Артеменка І.А.,

суддів: Суворова В.О.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Добряк Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 24 вересня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
відшкодування збитків та стягнення
моральної шкоди, завданих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,-

встановила:

У квітні 2013 року позивачі звернулися до
суду з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що 13 березня 2013 року о 12:00 годині
ОСОБА_3, управляючи автомобілем «ВАЗ
2107», дн НОМЕР_2, рухаючись по проїжджій
частині вул. Середньої з боку вул.
Балківська у напрямку вул. Бугаївська,
яка є головної по відношенню до вул.
Середньої, грубо порушив правила
безпеки дорожнього руху та допустив
зіткнення з автомобілем «Тойота
королла», д/н НОМЕР_1, за кермом якого
знаходилась позивачка - ОСОБА_4.

За даним фактом співробітниками ДАІ у
відношенні відповідача складений
протокол про адміністративне
правопорушення за ст. 124 КпАП України.

Постановою Малиновського районного
суду м. Одеси відповідача було визнано
винним у скоєні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУАП, та накладено штраф у розмірі 425
грн.. В результаті ДТП ОСОБА_4 були
заподіяні легкі тілесні ушкодження, а
автомобіль позивача ОСОБА_5 отримав
суттєві механічні пошкодження, та
відповідно до висновку судової
авто-товарознавчої експертизи
матеріальний збиток складає 30960,62 грн.
Також позивачі просять стягнути з
відповідача суму моральної шкоди у
розмірі 30000 гривень на користь ОСОБА_4
та 15000 гривень на користь ОСОБА_5.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 24 вересня 2013 року позовні
вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
матеріальну шкоду у розмірі 30960,62 грн.
та моральну шкоду у розмірі 8000 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
моральну шкоду у розмірі 15000 грн..

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу,
в якій просить рішення суду скасувати,
залучити до участі у справі у якості
співвідповідача ПАТ «Страхова
компанія «Лафорт», ухвалити по справі
нове рішення, яким відшкодування
спричинених матеріальних збитків
покласти на ПАТ «Страхова компанія
«Лафорт», посилаючись на порушення
судом норм права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржене,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу задовольнити частково з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 частково, суд першої інстанції
виходив з того, що винність відповідача
ОСОБА_3 підтверджується матеріалами
справи, а тому відповідач повинен
відшкодувати на користь ОСОБА_5
матеріальну шкоду у розмірі 30960,62 грн.
та 8000 грн. - моральної шкоди, а також на
користь ОСОБА_4 моральну шкоду у
розмірі 15000 грн..

Але колегія суддів повністю не може
погодитись з рішенням суду першої
інстанції, оскільки висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи, суд неправильно застосував
норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі», рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 24 вересня 2013 року
зазначеним вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи та не
спростовується сторонами, що 13 березня
2013 року о 12:00 годині ОСОБА_3, керуючи
автомобілем «ВАЗ 2107», дн НОМЕР_2,
рухаючись по проїжджій частині вул.
Середньої з боку вул. Балківська у
напрямку вул. Бугаївська, яка є
головної по відношенню до вул.
Середньої, грубо порушив правила
безпеки дорожнього руху та допустив
зіткнення з автомобілем «Тойота
королла», д/н НОМЕР_1, за кермом якого
знаходилась позивачка - ОСОБА_4.

За даним фактом співробітниками ДАІ
12.04.2013 року закрито кримінальне
провадження та у відношенні
відповідача складений протокол про
адміністративне правопорушення за ст.
124 КпАП України.

Постановою Малиновського районного
суду м. Одеси від 20 травня 2013 року
відповідача було визнано винним у
скоєні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУАП, та накладено штраф у розмірі 425
грн..

Зазначена постанова відповідачем
оскаржена не була. Тобто, ДТП, що
відбулася 13.03.2013 року, є наслідком
винних дій ОСОБА_3, вина якого була
встановлена в межах адміністративного
провадження.

Згідно копії Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії САК № 103934
від 13.10.2011 року, яке наявне у відмовних
матеріалах, автомобіль «Тойота
королла», д/н НОМЕР_1, належить ОСОБА_5.

В результаті ДТП автомобіль позивача
ОСОБА_5 отримав суттєві механічні
пошкодження.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків (втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки) у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України сторони,
які приймають участь у справі
користуються рівними правами відносно
надання доказів, їх дослідження та
доведення до суду їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається з експертного висновку
судової авто-товарознавчої експертизи
№ 446 від 25.03.2013 року розмір матеріальної
шкоди, завданої ОСОБА_5 - власнику
автомобіля марки «Тойота королла»,
державний номер НОМЕР_1, внаслідок
пошкодження при ДТП, становить 30960,62
грн. (а.с.11-20).

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянта на те, що оскільки у
висновку експерта ОСОБА_6 при визначені
розміру матеріальних збитків
неправильно зазначена дата скоєння
ДТП, а саме - 09.03.2013 року, неправильно
зазначений слідчий, а саме - ОСОБА_7,
який займався розслідуванням обставин
ДТП, та неправильно зазначений номер
кримінального провадження, а саме - №
0000515, то на думку відповідача,
зазначене викликає сумніви щодо
законності його проведення та щодо
неупередженості судового експерта під
час його проведення.

При цьому колегія суддів звертає увагу,
що при проведення експертизи
відповідач ОСОБА_3 був присутнім
особисто, та ніяких заперечень ним
висловлено не було. А що стосується
помилок при складанні висновку
експерта, то зазначене є опискою,
оскільки у суді апеляційної інстанції
був оглянутий оригінал експертизи та
постанови слідчих відділу
розслідування ДТП СУ ГУМВС України в
Одеській області майора міліції ОСОБА_7
про призначення експертизи та майора
міліції ОСОБА_8 про закриття
кримінального провадження від 12.04.2013
року, де зазначено номер кримінального
провадження № 0000538 за ознаками ч. 1
ст. 286 КК України, відомості про яке
14.03.2014 року внесені до Єдиного реєстру
розслідувань.

Враховуючи викладене, висновки
експерта не викликають сумнівів в їх
достовірності та об'єктивності.

Також колегія суддів не погоджується з
доводом апелянта стосовно того, що суд
першої інстанції не притягнув до
участі у справі у якості
співвідповідача ПАТ «Страхова
компанія «Лафорт», з якою ОСОБА_3 уклав
договір страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, з наступних
підстав.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання ДТП, яка може
бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання ДТП,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених ст. 41 цього Закону,
Моторному (транспортному) страховому
бюро України (далі МТСБУ), повідомлення
про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а
також відомості про місцезнаходження
свого транспортного засобу та
пошкодженого майна, контактний телефон
та свою адресу. Якщо водій
транспортного засобу з поважних причин
не мав змоги виконати зазначений
обов'язок, він має підтвердити це
документально.

Отже, у разі невиконання
страхувальником обов'язку,
передбаченого ст. 33 Закону, він
позбавляється права на відшкодування
шкоди за його винні дії страховиком у
порядку, передбаченому ст. 1194 ЦК
України.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.
16 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2012 року № 4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», оскільки
відповідно до ст. 3 Закону обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється як з
метою забезпечення відшкодування
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, та
або майну потерпілих унаслідок ДТП, так
і захисту майнових інтересів
страхувальників, враховуючи положення
ст. 1194 ЦК України, питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого ст. 33 Закону обов'язку
щодо письмового надання страховику, з
яким укладено відповідний договір (у
передбачених випадках - МТСБУ), про
повідомлення про ДТП встановленого
зразка.

У разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності (у
передбачених випадках - МТСБУ),
повідомлення про ДТП встановленого
МТСБУ зразка, шкода відшкодовується
завдавачем шкоди.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції цілком обґрунтовано не
притягнув до участі у справі у якості
співвідповідача ПАТ «Страхова
компанія «Лафорт», оскільки відповідач
ОСОБА_3 з письмовою заявою про скоєння
ДПТ не звертався, а повідомлення про
настання страхового випадку страхової
компанії за телефоном, що доречи не
підтверджено відповідачем у суді, не
може слугувати підставою для стягнення
збитків з страхової компанії.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції в частині стягнення з
відповідача ОСОБА_3 суми завданих
матеріальних збитків на загальну суму
30960,62 грн..

Однак колегія суддів не погоджується з
рішенням суду в частині стягнення суми
моральної шкоди з наступних підстав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, які
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, у душевних стражданнях, які
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою відносно
нього самого, членів його сімґї або
близьких родичів, у душевних
стражданнях, які фізична особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або ушкодженням
його майна. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
зазначено, що під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Згідно п. 9 вказаної Постанови розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступень зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Згідно висновку судово-медичного
експерта № 924 від 03.04.2013 року, якій
міститься в відмовних матеріалах,
оглянутих в суді апеляційної
інстанції, тілесні ушкодження,
отримані ОСОБА_4 під час ДТП,
відносяться до категорії легких
тілесних ушкоджень, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я.

Стягуючи на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5
моральну шкоду у розмірі 15000 грн. та 8000
грн., відповідно, суд першої інстанції
не зазначив з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.
Зазначений розмір моральної шкоди на
думку колегії суддів є значно
завищений. Тому враховуючи характер та
обсяг страждань, тривалість вимушених
змін в житті позивачів, тяжкість
отриманих ОСОБА_4 тілесних ушкоджень,
та виходячи з засад розумності та
справедливості, колегія суддів вважає
за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 моральну шкоду у
розмірі 2000 грн., а на користь ОСОБА_5
моральну шкоду у розмірі 1000 грн..

Також колегія суддів звертає увагу, що
ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції не вирішив питання та не
зобов'язав позивачів повернути
відповідачу замінені деталі, які мають
певну цінність.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 6 від 27.03.1992
року, зі змінами, «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди»,
постановляючи рішення про стягнення на
користь потерпілого відшкодування
вартості майна, що не може
використовуватися за призначенням, але
має певну цінність, суд одночасно
повинен обговорити питання про
передачу цього майна після
відшкодування збитків особі,
відповідальній за шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачі замінили на автомобілі марки
«Тойота Королла», 2005 року випуску,
переднє праве крило та передні праві
двері, які повинні бути повернені
відповідачу після відшкодування ним
збитків. Зазначене підтверджується
висновком судової авто-товарознавчої
експертизи (а.с.17).

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається на
підставу своїх вимог та заперечень.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що задоволенню
підлягають позовні вимоги по
відшкодуванню матеріальної шкоди у
розмірі 30960,62 грн. та моральної шкоди у
розмірі 3000 грн., з якої на користь
ОСОБА_4 - 2000 грн., а на користь ОСОБА_5 - 1000
грн..

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч.
1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 24 вересня 2013 року
скасувати. Ухвалити по справі нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 задовольнити частково. Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 матеріальну
шкоду у розмірі 30960,62 грн. та моральну
шкоду у розмірі 1000 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
моральну шкоду у розмірі 2000 грн..

Зобов'язати ОСОБА_5, після
відшкодування збитків відповідачем,
повернути ОСОБА_3 замінені: переднє
праве крило та передні праві двері від
автомобіля марки «Тойота Королла», 2005
року випуску. В іншій частині у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення колегії судів набирає законної
сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути
оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

О.В. Суворов

П.М. Черевко