АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження 22ц/774/2249/К/14
Головуючий в 1-й інстанції
Категорія - 24 ( ІV )
суддя Шум Л.І.
Суддя-доповідач - Михайлів
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів:
Барильської А.П., Зубакової В.П.,

при секретарі:
Булах К.А.

за участю: відповідача - ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Жовтневого районного суду
м.Кривого Рогу від 22 вересня 2014 року по
цивільній справі за позовом Державного
підприємства "Криворізька
теплоцентраль" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за надані послуги
теплопостачання та гарячого
водопостачання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року Державне
підприємство "Криворізька
теплоцентраль" (далі ДП «Криворізька
теплоцентраль») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за надані послуги
теплопостачання та гарячого
водопостачання, посилаючись на те, що
відповідач є споживачем теплової
енергії, яку надає ДП «Криворізька
теплоцентраль», проте оплата за
отримані послуги нею здійснювалась не
у повному обсязі, в результаті чого у
творилась заборгованість за період з
січня 2002 р. по серпень 2008 року включно.

Після уточнення заявлених позовних
вимог, у вересні 2014 року просили суд
стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму
боргу по оплаті за надані послуги в
розмірі 3 656,92 грн. та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 22 вересня 2014 року
позов задоволено.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на
користь ДП «Криворізька
теплоцентраль» заборгованість по
комунальним послугам у розмірі 3656,92
грн., а також на користь позивача
судовий збір у сумі 229,70 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, оскільки
судом неповно досліджені докази,
порушені норми процесуального і
матеріального права при ухвалені
оскаржуваного рішення.

Так, суд першої інстанції при
постановлені оскаржуваного рішення не
врахував, що разом із відповідачем по
справі за адресою: АДРЕСА_1 проживає її
син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та того, що
власником вищезазначеної квартири є
ОСОБА_4, а отже не дослідив можливості,
відповідно до ст..64 ЖК України
покладення на них солідарного
обов'язку відповідати за зобов'язання,
що випливають із договору найму.

Суд безпідставно задовольнив
заявлений позов та стягнув з
відповідача заборгованість в період із
січня 2002 року по серпень 2008 року,
пославшись при цьому на те, що
відповідач частково здійснювала
оплату наданих позивачем послуг, тим
самим визнала існуючий борг, а отже
підстави для застосування строку
позовної давності відсутні, оскільки
відповідач проводила поточну оплату за
надані послуги, і їх зарахування
підприємством позивача в рахунок боргу
за минулі року є незаконним.

Крім того, суд не з'ясував чи сплила
позовна давність за позовними
вимогами, починаючи з січня 2002 року та
не визначився за який саме період
підлягає стягненню заборгованість.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позов та стягуючи з
відповідача на користь ДП «Криворізька
теплоцентраль» заборгованість по
оплаті за опалення і гаряче
водопостачання в сумі 3656,92 грн., за
період з січня 2002 року по серпень 2008
року, та відмовляючи в застосуванні
положень закону про сплив строку
позовної давності, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідач зобов'язання з оплати
послуг з центрального опалення
виконувала частково, що відповідно до
ст. 264 ЦПК України свідчить про визнання
нею свого боргу, переривання перебігу
позовної давності та наявності
заборгованості за отримані послуги.
Крім цього, позивач звертався до суду
із заявою про видачу судового наказу
про стягнення заборгованості із
боржника, що також перериває перебіг
позовної давності.

Проте колегія суддів не може повністю
погодитись з таким висновками суду
першої інстанції. Статтями 213, 214, 316 ЦПК
України передбачено, що рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до цих правовідносин, а за
їх відсутності на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення не
відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
споживачем послуг з опалення та
гарячого водопостачання, які
надавалися ДП «Криворізька
теплоцентраль», до квартири за адресою
АДРЕСА_1 у якій зареєстрована та
проживає відповідач ОСОБА_2 разом із
сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, власником
квартири є батько відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_4. (а.с. 8)

Згідно виписки з особового
рахунку, відповідач оплату за надані
послуги у повному обсязі не
здійснювала, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка за станом на
серпень 2014 року становить 3656,92 грн. (а.с.
56-60)

Договір про реструктуризацію боргу
сторонами не укладався.

29 травня 2009 року Жовтневим районним
судом м.Кривого Рогу видано судовий
наказ за заявою ДП «Криворізька
теплоцентраль» про стягнення із
боржника ОСОБА_2. на користь
підприємства заборгованості за
отримані послуги з теплопостачання в
розмірі 3 806,92 грн. та судового збору.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 24 липня 2012 року
вказаний судовий наказ скасовано .(а.с.
9).

Відповідно до Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23.12.2011р. №14 "Про практику
розгляду судами заяв у порядку
наказного провадження" - наказне
провадження є самостійним і спрощеним
видом судового провадження у
цивільному судочинстві при розгляді
окремих категорій справ, у якому суддя
в установлених законом випадках за
заявою особи, якій належить право
вимоги, без судового засідання і
виклику стягувача та боржника на
основі доданих до заяви документів
видає судовий наказ, який є особливою
формою судового рішення.

Позов пред'явлено у серпні 2013 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а згідно із
частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України
позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Матеріали справи містять заяву ОСОБА_2
про застосування строку позовної
давності відповідно до вимог ст. 267 ЦК
України.(а.с.40-41)

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову в повному обсязі, суд першої
інстанцій не перевірив доводів
відповідача про те, що заборгованість
по сплаті за надані позивачем послуги
теплопостачання та гарячого
водопостачання виникла в період до 2008
року та про відсутність підстав для
стягнення зазначеної заборгованості
починаючи з 2002 року.

Перевіряючи зазначені доводи, колегія
суддів погоджується з ними з огляду на
наступне.

Так, відповідно до ст. 264 ЦК України
переривання позовної давності можливе
лише в межах позовної давності, а не за
її межами. Переривання передбачає
наявність двох строків позовної
давності до переривання та після
нього. Після переривання позовна
давність починає перебіг заново. Отже,
новий строк починає перебіг
безпосередньо з того моменту, коли
перервався первісний.

Суд першої інстанції, вказуючи про те,
що звернення із заявою про видачу
судового наказу є також перериванням
строку позовної давності, не звернув
уваги на те, коли саме підприємство
звернулося із такою заявою, і що такий
строк може бути перервано в межах трьох
років перед зверненням заявника з
вимогою щодо видачі судового наказу, у
зв'язку із цим доводи апеляційної
скарги в цій частині є обґрунтованими
та такими що ґрунтуються на законі.

З урахуванням дати звернення ДП
«Криворізька теплоцентраль» до суду із
заявою про видачу судового наказу, а
саме травень 2009 року, стягненню з
відповідача ОСОБА_2 підлягає
заборгованість за період з 01 травня 2006
року по 31 серпня 2008 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Установлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Вирішуючи спір, суд на вказане уваги не
звернув та у достатньому обсязі не
визначився з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню; доводи
відповідача суд належним чином не
перевірив та не навів факти, які б
спростували ці доводи, та взявши до
уваги лише пояснення та докази, надані
позивачем, дійшов передчасного
висновку про задоволення заявлених
позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню а
стягненню з відповідача підлягає
заборгованість по сплаті за надані
позивачем послуги теплопостачання та
гарячого водопостачання, з врахуванням
строку позовної давності відповідно до
ст.257 ЦК України, та за мінусом 150 грн.
сплачених відповідачем у 2011-2012рр., в
рахунок погашення боргу, в сумі 3175,25
грн.

Посилання відповідача в апеляційній
скарзі, що вона є не єдиним
відповідачем по справі, оскільки вона
не є власником вищевказаної квартири,
колегія суддів не бере до уваги,
оскільки даний довід спростовується
матеріалами справи, а саме довідкою
адресного бюро м. Кривого Рогу від
20.05.2013 року, відповідно до якої ОСОБА_2,
проживає та зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1 разом із своїм малолітнім
сином- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
користувалась в період з 2006 по 2008рік
послугами ДП «Криворізька
теплоцентраль».

При цьому колегія суддів враховує, що
ст.. 156 ЖК України встановлений
обов'язок членів сім'ї власника брати
участь у витратах по утриманню будинку.

Крім того, колегія суддів зважує і на
те, що син відповідача ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 є малолітньою особою та на
момент звернення ДП «Криворізька
теплоцентраль» до суду із даним
позовом не досяг повної цивільної
дієздатності.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням, відповідно до
п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог ДП «Криворізька
теплоцентраль»та стягнення з
відповідача заборгованості за період з
01 травня 2006 року по 31 серпня 2008 року в
сумі 3 175,25 грн. за мінусом 150 грн.
сплачених у 2011-2012 рр.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо суд апеляційної
або касаційної інстанції, змінює
рішення або ухвалює нове, суд
відповідно змінює розподіл судових
витрат.

Враховуючи зазначене колегія суддів
приходить до висновку, що з відповідача
на користь держави підлягають
стягненню судові витрати в розмірі 243,60
грн., за розгляд справи в суді першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст.309, ст.ст.
313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду
м. Кривого Рогу від 22 вересня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Державного
підприємства "Криворізька
теплоцентраль" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за надані послуги
теплопостачання та гарячого
водопостачання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Державного підприємства "Криворізька
теплоцентраль" заборгованість по
оплаті за теплопостачання та гарячого
водопостачання в сумі 3 175,28 за період з
01 травня 2006 року по 31 серпня 2008 року та
на користь держави судовий збір у сумі
243,60 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: