АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9117
Головуючий у 1-й інстанції: Бобровник
Доповідач: Волошина В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого
Волошиної В.М.

Суддів
Антоненко Н.О., Андрієнко А.М.

при секретарі Орленко Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3 на ухвалу
Солом'янського районного суду м. Києва
від 21 травня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» про зобов'язання
вчинити певні дії.

Заслухавши доповідь судді Волошиної
В.М., перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Брокбізнесбанк»
про зобов'язання вчинити певні дії.
Одночасно позивачем подано заяву про
забезпечення позову.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 21 травня 2014 року в
задоволенні заяви ОСОБА_3 про
забезпечення позову по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» про зобов'язання
вчинити певні дії, відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою
ухвалою суду першої інстанції
представник позивача подав апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі представник
позивача порушує питання про
скасування ухвали суду першої
інстанції та постановлення нової
ухвали, якою задовольнити заяву
позивача про забезпечення позову та
забезпечити позов шляхом накладення
заборони на відчуження третім особам
права вимоги за Кредитним договором
№07-11-10 від 27.02.2010, укладеним між ПАТ
«БРОКБІЗНЕСБАНК» та ПрАТ «ТОРГОВИЙ
АЛЬЯНС НОРД», та накладення заборони на
відчуження права вимоги за Договором
поруки №49 від 26.02.2014, укладеним між ПАТ
«БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_3, мотивуючи
тим, що ухвала суду постановлена з
порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначив, що судом першої інстанції не
зазначено чітких мотивів на підставі
яких зроблено висновок щодо
відсутності підстав для забезпечення
позову. До того ж, судом не враховано, що
диспозиція частини 3 статті 151 ЦПК
України не передбачає необхідності
наводити докази того, що у особи існує
намір якимось чином ухилитись від
виконання рішення суду. В свою чергу,
невжиття заходів забезпечення позову,
на яких наполягає позивач, дійсно може
зробити неможливим виконання рішення
суду, оскільки у разі відступлення
відповідачем права вимоги за кредитним
договором, позивачу необхідно буде
виконувати свій обов'язок перед
третьою особою шляхом зарахування
коштів на інший рахунок, що
унеможливить виконання можливого
рішення суду про задоволення позову.

У судовому засіданні представники
позивача - ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтримали
доводи апеляційної скарги. Представник
відповідача Дмитрієва Н.В. -
заперечувала, просила ухвалу суду
залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення осіб, які з'явились в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3
про забезпечення позову, суд першої
інстанції виходив із того, що
забезпечення позову може призвести до
порушення прав або охоронюваних
законом інтересів третіх осіб, окрім
того позивачем не надано доказів на
підтвердження того, що відповідач в
разі можливого задоволення позову має
намір якимось чином ухилитись від
виконання рішення суду.

Такий висновок суду першої інстанції є
правильним.

Відповідно до вимог статті 151, 152 ЦПК
України суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити передбачені
цим Кодексом заходи забезпечення
позову.

Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи після
відкриття провадження у ній (за
винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст.
151 ЦПК), якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Звертаючись до суду із заявою про
забезпечення позову позивач посилався
на те, що відповідно до змісту позовних
вимог з боку відповідача відбуваються
порушення його прав, які полягають у
невиконанні зобов'язань перед
позивачем, а саме у нездійсненні
продажу іноземної валюти, що
знаходиться на депозитному рахунку
позивача, та у невиконанні платіжного
доручення №1 від 28.04.2014. У зв'язку із
вказаними порушеннями, позивач
фактично позбавлений можливості
виконати свій обов'язок як поручителя
щодо погашення боргових зобов'язань
ПрАТ «ТАН» перед кредитором за
кредитним договором. Оскільки
відповідач ухиляється від виконання
дій, які є його обов'язком, то у нього
існують підстави вважати, що
відповідач може ухилитися від
виконання свого обов'язку шляхом
уступки права вимоги за кредитним
договором третій особі (новому
кредитору). В такому випадку позивач
буде зобов'язаний як поручитель
погасити заборгованість ПрАТ «ТАН» за
кредитним договором не перед
відповідачем, а перед третьою особою
(новим кредитором), хоча грошові кошти
позивача знаходяться на його
банківському рахунку, відкритому у
відповідача. В зв'язку із зазначеним
позивач просив суд задовольнити заяву.

Розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. При цьому, суд має
брати до уваги інтереси не тільки
позивача, а й інших осіб, права яких
можуть бути порушені у зв'язку із
застосуванням відповідних заходів.
Вжиті заходи не повинні перешкоджати
господарській діяльності юридичної
особи.

Із матеріалів справи вбачається, що
спір виник між ОСОБА_3 та ПАТ
«Брокбізнесбанк» щодо зобов′?язання
вчинити дії в рамках договором
банківського строкового вкладу
(депозиту) № D-110693377 від 09 січня 2014 року,
укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ
«Брокбізнесбанк». У поданій заяві про
забезпечення позову заявник просить
забезпечити позов шляхом накладення
заборони на відчуження третім особам
права вимоги за кредитним договором №
07-11-10 від 27.02.2010, укладеним між ПАТ
«Брокбізнесбанк» та ПрАТ «Торговий
альянс Норд» та накладення заборони на
відчуження права вимоги за договором
поруки № 49 від 26.02.2014, укладеним між ПАТ
«Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд першої інстанції правильно
виходив із того, що такі заходи
забезпечення позову можуть призвести
до порушення прав або охоронюваних
законом інтересів третіх осіб, окрім
того, є втручанням у внутрішню
діяльність юридичних осіб.

Доводи апеляційної скарги
представника позивача про те, що судом
не враховано, що диспозиція частини 3
статті 151 ЦПК України не передбачає
необхідності наводити докази того, що у
особи існує намір якимось чином
ухилитись від виконання рішення суду є
безпідставними, оскільки виходячи з
принципу процесуального рівноправ'я
сторін та враховуючи обов'язок кожної
сторони довести ті обставини, на які
вона посилається, заявник
зобов′?язаний довести наявність
підстав для забезпечення позову,
надавши відповідні докази.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що ухвала суду першої
інстанції постановлена з додержанням
вимог процесуального законодавства, а
тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317,319 ЦПК
України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 21 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: