інстанції Білик Г.О.Провадження №
22-ц/780/3850/14 Доповідач у 2
інстанції КашперськаКатегорія 20
УХВАЛА

Іменем України

08 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кашперської
Т.Ц.,

суддів Кулішенка
Ю.М., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
ухвалу Броварського міськрайонного
суду Київської області від 01 квітня 2014
року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус
Броварського нотаріального округу
ОСОБА_4 про поділ майна, набутого в
шлюбі, визнання недійсним договору
дарування будинку,

заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом про поділ майна,
набутого в шлюбі, визнання недійсним
договору дарування будинку,
посилаючись на те, що із 01 грудня 1990
року по 30 листопада 2010 року перебувала
у шлюбі із ОСОБА_2, угоди про поділ
майна, нажитого подружжям у шлюбі,
сторонами досягнуто не було. При цьому
відповідач ретельно приховував від неї
свої заробітки, в зв'язку із чим їй
невідомо про розмір коштів на його
банківських рахунках. Крім того, 18
серпня 2011 року ОСОБА_2 подарував
половину набутого в шлюбі будинку
своїй матері ОСОБА_3, а 05 червня 2012 року -
і іншу половину будинку. Просила
визнати недійсним договір дарування
частини будинку АДРЕСА_2 Броварського
району від 18 серпня 2011 року та від 05
червня 2012 року, укладених між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, скасувати реєстрацію права
власності ОСОБА_3 на будинок, визнати
майно згідно переліку спільною
сумісною власністю подружжя та визнати
за нею право власності на ? частину
зазначеного майна.

Ухвалою Броварського міськрайонного
суду Київської області від 01 квітня 2014
року задоволено заяву представника
позивача ОСОБА_1 та залишено без
розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в
частині позовних вимог щодо визнання
недійсними договорів дарування
будинку АДРЕСА_2 Броварського району
Київської області, скасування
реєстрації права власності ОСОБА_3 на
будинок, визнання будинку спільною
сумісною власністю подружжя, визнання
за ОСОБА_1 права власності на ? частину
будинку.

Позивач ОСОБА_1, не погоджуючись із
ухвалою суду першої інстанції, подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм процесуального
права, просила скасувати ухвалу
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 01 квітня 2014 року
та направити справу у цій частині для
продовження розгляду до суду першої
інстанції в іншому складі суддів.

Колегія суддів, перевіряючи законність
та обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що при зверненні з позовом про
поділ майна, набутого в шлюбі, визнання
недійсним договору дарування будинку,
позивач пред'явила наступні вимоги:
визнати недійсним договір дарування №
1844 від 05 червня 2012 року будинку АДРЕСА_2
Броварського району Київської області,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Броварського нотаріального округу
ОСОБА_4; визнати недійсним договір
дарування № 957 від 18 серпня 2011 року
будинку АДРЕСА_2 Броварського району
Київської області, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом Броварського
нотаріального округу ОСОБА_4; скасувати
у Броварському бюро технічної
інвентаризації Київської області
реєстрацію права власності ОСОБА_3 на
будинок АДРЕСА_2 Броварського району
Київської області; визнати будинок
АДРЕСА_2 Броварського району Київської
області, квартиру АДРЕСА_1, АР Крим,
автомобіль НОМЕР_1, кошти на
банківських рахунках у Київському
міському відділенні ПАТ
«Промінвестбанку», «Залізничному
відділенні» ПАТ «Укрсоцбанк»,
Київському відділенні № 18 ПАТ
«Універсалбанк», відділенні «Київське
№ 2» ПАТ «АльфаБанк» спільною сумісною
власністю подружжя; визнати за ОСОБА_1
право власності на ? частину
зазначеного майна; зобов'язати ОСОБА_2
виплатити ОСОБА_1 ? всіх коштів, що було
накопичено на рахунках ОСОБА_2 по 30
листопада 2010 року; покласти на
відповідачів судові витрати.

01 квітня 2014 року представник позивача
ОСОБА_5 подала заяву про залишення без
розгляду позовних вимог щодо визнання
недійсними договорів дарування,
вчинених з метою приховування майна, та
вимоги щодо розподілу майна в частині
будинку АДРЕСА_2, мотивуючи це відмовою
судді у задоволенні клопотання
представника позивача про повторний
виклик свідка для дачі пояснень, виклик
до суду відповідачів, третьої особи для
дачі пояснень, витребування доказів по
справі, без яких неможливий подальший
розгляд справи в даній частині позову.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЦПК України, у
справах позовного провадження особами,
які беруть участь у справі, є сторони,
треті особи, представники сторін та
третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України
представник, який має повноваження на
ведення справи в суді, може вчиняти від
імені особи, яку він представляє, усі
процесуальні дії, що їх має право
вчиняти ця особа.

Обмеження повноважень представника на
вчинення певної процесуальної дії
мають бути застережені у виданій йому
довіреності (ч. 2 ст. 44 ЦПК України)

Як вбачається з угоди про надання
правової допомоги № 187 від 31 жовтня 2013
року, позивач уповноважив представника
ОСОБА_5 бути представником клієнта у
судових органах України будь-якої
ланки з усіма необхідними для того
повноваженнями, які надано законом
позивачеві (а. с. 80 т. 2).

Відтак угода про надання правової
допомоги не містить будь-яких
застережень щодо обмеження
повноважень представника на вчинення
певної процесуальної дії, зокрема на
залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України
суд постановляє ухвалу про залишення
заяви без розгляду, якщо позивач подав
заяву про залишення позову без
розгляду.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» № 2 від 12 червня
2009, а саме пунктом 33 визначено, що суд
зупиняє або закриває провадження у
справі чи залишає заяву без розгляду з
підстав, передбачених відповідно
статтями 201, 202, 205, 207 ЦПК України,
перелік яких є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає.

Тобто, представник позивача, подавши
вказану заяву про залишення частини
позовних вимог без розгляду,
реалізував своє право, передбачене п. 5
ч. 1 ст. 207 ЦПК України, а відтак суд
першої інстанції обґрунтовано
задовольнив її.

Доводи апеляційної скарги, що дана
заява була подана представником
позивача вимушено в зв'язку із
порушенням судом вимог процесуального
закону, недотриманням норм ЦПК України
щодо змагальності сторін, прав та
обов'язків осіб, що беруть участь у
справі, та щодо їх процесуальних
обов'язків, не можуть бути прийняті
колегією суддів до уваги, оскільки п. 5
ч. 1 ст. 207 ЦПК України є імперативною
нормою, яка не передбачає оцінку судом
мотивації заяви позивача, який просить
залишити позов без розгляду.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги,
колегія суддів також враховує, що
відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином, позивач, вважаючи, що судом
першої інстанції було неправомірно
відмовлено у дослідженні певних
доказів, що могло вплинути на рішення
суду, не позбавлений можливості
заявити про це в апеляційній скарзі.

Відтак залишення позовної заяви без
розгляду не може вважатися належним
способом захисту прав позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на доказах та законі і не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Підстави для скасування ухвали суду, що
перешкоджає подальшому провадженню в
справі, передбачені ст. 311 ЦПК України,
відсутні; судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що ухвала суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, постановлена з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасована з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Броварського міськрайонного
суду Київської області від 01 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Кашперська Т.Ц.

Судді:
Кулішенко Ю.М.

Яворський М.А.