АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
_________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Соколової В.В., Поливач Л.Д.

при секретарі - Меєчко Д.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною ОСОБА_1, діючого за
довіреністю в інтересах ОСОБА_2 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 16 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до начальника Головного
слідчого управління Міністерства
внутрішніх справ України ОСОБА_3,
Міністерства внутрішніх справ України
про захист честі, гідності, ділової
репутації та спростування
недостовірної інформації,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до начальника Головного
слідчого управління Міністерства
внутрішніх справ ОСОБА_3 про захист
честі, гідності ділової репутації та
спростування недостовірної
інформації.

В подальшому з урахуванням залучення
до участі у справі співвідповідачем
Міністерства внутрішніх справ України,
просив визнати недостовірною та такою,
що принижує честь, гідність і ділову
репутацію позивача інформацію,
поширену ІНФОРМАЦІЯ_3 р. начальником
Головного слідчого управління
Міністерства внутрішніх справ
полковником міліції ОСОБА_3 та
Міністерством внутрішніх справ
України на офіційному веб-сайті
Міністерства внутрішніх справ України
(mvs.gov.ua): «Следствие уже располагает
данными, что один из подозреваемых
ОСОБА_4 являлся членом бандитской
группировки ОСОБА_10. Она входила в
преступное сообщество ОСОБА_7 по
прозвищу «ОСОБА_7», убитого в 2005 году, с
которым тесно взаимодействовали
братья ОСОБА_2»; зобов'язати начальника
Головного слідчого управління
Міністерства внутрішніх справ України
полковника міліції ОСОБА_3 та
Міністерство внутрішніх справ України
у триденний строк з моменту вступу
рішення суду в законну силу розмістити
на офіційному веб-сайті Міністерства
внутрішніх справ України (mvs.gov.ua)
спростування у той самий спосіб, яким
була поширена оспорювана інформація,
тим же шрифтом під заголовком
«Спростування» та із записом відео
інтерв'ю; зобов'язати начальника
Головного слідчого управління
Міністерства внутрішніх справ України,
полковника міліції ОСОБА_3 та
Міністерство внутрішніх справ України
викласти спростування у такій
редакції: «Спростування. Мною,
начальником Головного слідчого
управління Міністерства внутрішніх
справ України, полковником міліції
ОСОБА_3 27 грудня 2013 року було
повідомлено недостовірну інформацію
відносно ОСОБА_2.

Справа № 757/663/14-ц № апеляційного
провадження:22-ц/796/8506/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Гладун
Х.А.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І.ОСОБА_2 не
взаємодіяв із злочинним угрупуванням
ОСОБА_7 на прізвисько «ОСОБА_7», вбитого
у 2005 році. Моє твердження про те, що
ОСОБА_2 взаємодіяв із злочинним
угрупуванням ОСОБА_7 на прізвисько
«ОСОБА_7», вбитого у 2005 році є моєю
власною вигадкою. Ця інформація не
відповідає дійсності, була викладена
мною неправдиво, містить відомості про
події, яких не існувало»; зобов'язати
Міністерство внутрішніх справ України
вилучити раніше розміщену
недостовірну інформацію відносно
ОСОБА_2 з офіційного веб-сайту
Міністерства внутрішніх справ України
(mvs.gov.ua), стягнути з начальника
Головного слідчого управління
Міністерства внутрішніх справ України
полковника міліції ОСОБА_3 та
Міністерства внутрішніх справ України
на користь ОСОБА_2 понесені судові
витрати

Зазначав, що поширена начальником
Головного слідчого управління МВС
України ОСОБА_3 інформація не
відповідає дійсності, оскільки він не
взаємодіяв із жодним злочинним
угрупуванням, не притягувався до
кримінальної відповідальності, є
законослухняним громадянином і
всесвітньовідомим спортсменом,
займається активною громадською
діяльністю, а тому зазначена
недостовірна інформація порушує його
особисті немайнові права, принижує
його честь, гідність та ділову
репутацію, в значній мірі шкодить його
подальшій громадській діяльності,
суттєво впливає на подальшу політичну
кар'єру та призводить до іміджевих
втрат не лише в Україні, а й на
міжнародному рівні.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 16.05.2014 р. в задоволенні позову
відмолено.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_2 в повному обсязі, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи та
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Зазначав, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
частина оспорюваної інформації, що
стосується посилань ОСОБА_3 на
взаємодію братів ОСОБА_2 з злочинним
угрупуванням ОСОБА_7 на прізвисько
«ОСОБА_7» не є оціночним судженням, а
тому відповідачі зобов'язані довести,
що ця інформація є достовірною.

Разом з тим, висновок суду про
недоведеність факту поширення
відповідачами зазначеної інформації
на офіційному сайті МВС України з
посиланням на те, що на час розгляду
справи оспорювана інформація та
відеоматеріал з офіційного сайту МВС
України видалена і не існує
електронної адреси, на яку посилається
позивач, як на розміщення оспорюваної
інформації в мережі Інтернет, та що
позивач не надав доказів можливого
існування в минулому оспорюваної
інформації та відеоматеріалу на
офіційному сайті МВС України є таким,
що не відповідає наданим позивачем
доказам та фактичному визнанню
зазначених обставин самим ОСОБА_3, що
відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України є
обставиною, що не підлягає доказуванню.

Вказував на те, що суд першої
інстанції невірно послався як на
підставу для відмови у позові на факт
звільнення ОСОБА_3 у запас Збройних Сил
України, оскільки станом на момент
поширення оспорюваної інформації
ОСОБА_3 займав посаду начальника
Головного слідчого управління МВС
України, а звільнений був лише 30.04.2014 р.,
тобто безпосередньо під час судового
розгляду. Крім того, оспорювана
інформація була опублікована у вигляді
тексту на сайті МВС України, і
зазначеним обставинам суд не надав
належної оцінки.

Також посилався на те, що суд
першої інстанції неправильно
витлумачив практику Європейського
суду з прав людини щодо меж критики
відносно публічних осіб, оскільки в
даному конкретному випадку оспорювана
інформація про тісну взаємодію ОСОБА_2
з ОСОБА_7, як лідером злочинного
угрупування, в контексті виступу
ОСОБА_3 та позиції МВС України, була
подана в рамках досудового
розслідування резонансної
кримінальної справи і сприймається як
звинувачення позивача у вчиненні
кримінального правопорушення, та у
світлі суспільно-політичних подій, що
відбувалися в Україні станом на 27.12.2013
р. схиляє до думки існування певного
замовлення - «кинути тінь» на одного з
лідерів опозиційних сил.

В судовому засіданні представник
позивача просив задовольнити
апеляційну скаргу з наведених у ній
підстав.

Представники ОСОБА_3 та МВС
України просили відмовити в
задоволенні апеляційної скарги,
посилаючись на те, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, а доводи
апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які приймали участь в
судовому засіданні, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2, суд виходив з
того, що на час розгляду справи
оспорювана інформація та
відеоматеріал з офіційного сайту МВС
України видалені, і не існує
електронної адреси, на яку посилається
позивач, як на адресу розміщення її в
мережі Інтернет, та що позивач не надав
належних і допустимих доказів
можливого існування в минулому
зазначеної інформації та
відеоматеріалу на офіційному сайті МВС
України.

З таким висновком погодитись не
можна, оскільки суд його дійшов
внаслідок неправильної оцінки
зібраних у справі доказів у їх
сукупності.

Так позивач стверджував, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 р. на офіційному сайті МВС
України (mvs.gov.ua) було розміщено
відеозапис та текст повідомлення
начальника Головного слідчого
управління МВС України полковника
міліції ОСОБА_3 під назвою: Начальник
ГСУ МВС України ОСОБА_3 повідомив нові
подробиці у розслідуванні побиття
ОСОБА_8 (відео) наступного змісту:
«Следствие уже располагает данными,
что один из подозреваемых ОСОБА_4
являлся членом бандитской группировки
ОСОБА_10. Она входила в преступное
сообщество ОСОБА_7 по прозвищу
«ОСОБА_7», убитого в 2005 году, с которым
тесно взаимодействовали братья
ОСОБА_2» (ІНФОРМАЦІЯ_2).

Суд першої інстанції, виходячи зі
змісту виступу ОСОБА_3 в цілому та
змісту конкретних фраз, складовою
частиною яких виступала оспорювана
інформація, правильно вважав, що вона
не може бути розцінена як оціночні
судження, оскільки відповідач у
категоричній формі прямо вказує на
взаємодію братів ОСОБА_2 з злочинним
угрупуванням ОСОБА_7 на прізвиська
«ОСОБА_7», а тому відповідачі
зобов'язані довести, що вона є
достовірною.

За висновком суду, зазначена
інформація є такою, що порушує особисті
немайнові права позивача, у зв'язку з
чим, позивач відповідно до ст.277 ЦК
України, за умови доведеності факту
поширення її Міністерством внутрішніх
справ, має право вимагати спростування
цієї негативної інформації.

В цій частині висновок суду
ґрунтується на матеріалах справи та
вимогах закону.

За змістом ч.1 ст.277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї недостовірної
інформації має право на відповідь, а
також спростування цієї інформації.

Згідно ч.3 цієї статті негативна
інформація, поширена про особу,
вважається недостовірною, якщо особа,
яка її поширила, не доведе протилежного
(презумпція добропорядності).

Відповідно до положень ст.277 ЦК
України та ст.10 ЦПК обов'язок довести,
що поширена інформація є достовірною,
покладається на відповідача, проте
позивач має право подати докази
недостовірності поширеної інформації.

Згідно ч.2 ст.47-1 Закону України
"Про інформацію" оціночними судженнями,
за винятком образи чи наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, зокрема критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, з огляду на
характер використання мовних засобів,
зокрема гіпербол, алегорій, сатири.

З урахуванням наведеного,
суттєвою відмінністю оціночних
суджень від існування фактів є те, що
існування фактів можна довести, а
правдивість критичного висловлювання
не підлягає доведенню.

В даному конкретному випадку факт
тісної взаємодії братів ОСОБА_2 з
злочинним угрупуванням ОСОБА_7, повинен
доводитися у визначеному законом
порядку і підтверджуватись належними і
допустимими доказами.

Розповсюдження такого
недостовірного факту порушує особисті
немайнові права позивача, принижує
його гідність, честь та ділову
репутацію, як законослухняного
громадянина та всесвітньовідомого
спортсмена, а тому така інформація
підлягає спростуванню.

Колегія суддів не приймає до
уваги посилання представника МВС
України на те, що в поширеній відносно
ОСОБА_2 інформації мова йде про
існування загальних взаємозв'язків
(взаємодії) між ОСОБА_7, як фізичною
особою та братами ОСОБА_2 до травня 2005
р., а не про наявність зв'язків між
позивачем та злочинним
співтовариством ОСОБА_7, як лідером
цього злочинного угрупування, виходячи
з наступного.

З аналізу цілісного
інформаційного повідомлення,
викладеного начальником Головного
слідчого управління МВС України ОСОБА_3
убачається, що ключовими і значимим у
його повідомленні про подробиці
розслідування побиття ОСОБА_8 є
посилання на тісну взаємодію братів
ОСОБА_2 з злочинним співтовариством
ОСОБА_7 на прізвисько «ОСОБА_7», в яке
входила і бандитське угрупування
ОСОБА_10, а не на існування загальних
зв'язків (взаємодію) між ОСОБА_7 на
прізвисько «ОСОБА_7», як фізичною
особою, та братами ОСОБА_2.

Заслуговує на увагу і посилання
представника позивача на неправильне
застосування судом практики
Європейського суду з прав людини щодо
меж критики відносно публічних осіб,
оскільки в даному конкретному випадку
інформація про тісну взаємодію ОСОБА_2
з злочинним угрупуванням ОСОБА_7, в
контексті виступу ОСОБА_3 та позиції
МВС України, була подана службовою
особою органу виконавчого влади в
рамках досудового розслідування
резонансної кримінальної справи, а не
як пересічною особою чи журналістом.

Перевіряючи доводи апеляційної
скарги про помилковість висновку суду
про те, що позивач не надав належних та
допустимих доказів можливого
існування в минулому оспорюваної
інформації та відеоматеріалу на
офіційному сайті МВС України, колегія
суддів вважає, що такі твердження є
обґрунтованими, виходячи з наступного.

В своїх письмових поясненнях на
позов, ОСОБА_3 не заперечував поширення
ним оспорюваної інформації на
офіційному веб-сайті МВС України при
повідомленні ним, як начальником
Головного слідчого управління МВС
України, подробиць розслідування
побиття ОСОБА_8. Стверджував, що для
повідомлення такої інформації дійсно
було об'єктивне та фактичне підґрунтя,
що міститься в офіційних документах
МВС України, матеріалах кримінальної
справи, зокрема в показаннях свідків (
а.с. 27).

Послідуючі його твердження про
недоведеність позивачем факту
розповсюдження оспорюваної інформації
на офіційному сайті МВС України, та
посилання ОСОБА_3 на те, що його
висловлювання стосувалися не
взаємодії братів ОСОБА_2 із злочинним
угрупуванням ОСОБА_7, а тісного
взаємозв'язку вказаних осіб із ОСОБА_7,
як фізичною особою та членом соціуму
(що свідчить про те, що і в подальшому
відповідач ОСОБА_3 не заперечував
поширення оспорюваної інформації на
офіційному сайті МВС України), колегія
суддів розцінює як його намагання
уникнути цивільно-правової
відповідальності за розповсюдження
недостовірної інформації.

Відсутність на офіційному сайті
МВС України оспорюваної інформації на
час розгляду справи в суді сама по собі
не є підставою для відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
оскільки на думку колегії суддів,
зазначені вище письмові пояснення
ОСОБА_3 у сукупності з іншими наданими
позивачем доказами: відеозаписом
виступу начальника Головного слідчого
управління МВС України ОСОБА_3,
повідомлення «5 каналу», повідомлення
агентства РБК-Україна,
Інтернет-видання «Українська правда»,
а також розміщення зазначеної
інформації на офіційному каналі МВС
України у системі YouTube за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_1 є достатніми для висновку
про доведеність тверджень позивача про
поширення на офіційному сайті МВС
України начальником Головного
слідчого управління МВС України ОСОБА_3
оспорюваної інформації.

До того ж, незважаючи на те, що у
зазначеній категорії справ обов'язок
доказування поширення недостовірної
інформації покладається на позивача,
відповідач не позбавлений права
надавати докази які спростовують такі
твердження позивача. Однак відповідачі
не надали доказів, які б спростовували
існування в минулому оспорюваної
інформації та відеоматеріалу на
офіційному сайті МВС України.

Ураховуючи наведене, колегія
суддів вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням у справі
нового рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 частково,
виходячи з того, що заявлений позивачем
спосіб спростування недостовірної
інформації не підлягає задоволенню,
ураховуючи наступне.

Судом першої інстанції
встановлено, що на час розгляду справи
оспорювана інформація та
відеоматеріал з офіційного сайту МВС
України видалені, а ОСОБА_3 звільнений з
посади начальника Головного слідчого
управління МВС України, до того ж
зазначену інформацію він подавав не як
фізична особа, а як службова особа МВС
України, а тому в даному випадку
відповідальність за його дії повинна
нести юридична особа в якій він
працював.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає найбільш подібним
способом спростування недостовірної
інформації є покладення на
Міністерство внутрішніх справ України
обов'язку опублікувати на офіційному
сайті Міністерства внутрішніх справ
України (mvs.gov.ua) спростування
зазначеної інформації протягом десяти
днів з дня набрання рішенням законної
сили, шляхом публікації спростування
наступного змісту:

«Спростування. Поширена
ІНФОРМАЦІЯ_3 р. на офіційному сайті МВС
України (mvs.gov.ua) начальником Головного
слідчого управління Міністерства
внутрішніх справ України полковником
міліції ОСОБА_3 в публікації під назвою
«Начальник ГСУ МВС України ОСОБА_3
повідомив нові подробиці у
розслідуванні побиття ОСОБА_8»
інформація про тісну взаємодію братів
ОСОБА_2 з злочинним співтовариством
ОСОБА_7 на прізвисько «ОСОБА_7», убитого
в 2005 році, є недостовірною».

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК
України з відповідачів на користь
позивача підлягають стягненню витрати
по сплаті судового збору в рівних
частка, по 114 гривень 70 коп. з кожного.

Зважаючи на викладене та
керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого
за довіреністю в інтересах ОСОБА_2,
задовольнити частково.

Рішення Печерського районного
суду м. Києва від 16 травня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до начальника
Головного слідчого управління
Міністерства внутрішніх справ України
ОСОБА_3, Міністерства внутрішніх справ
України про захист честі, гідності,
ділової репутації та спростування
недостовірної інформації задовольнити
частково.

Визнати недостовірною та такою, що
ганьбить честь, гідність і ділову
репутацію ОСОБА_2 інформацію, поширену
ІНФОРМАЦІЯ_3 р. на офіційному сайті МВС
України (mvs.gov.ua) начальником Головного
слідчого управління МВС України,
полковником міліції ОСОБА_3 під назвою
«Начальник ГСУ МВС України ОСОБА_3
повідомив нові подробиці у
розслідуванні побиття ОСОБА_8», зокрема
про тісну взаємодію братів ОСОБА_2 з
злочинним співтовариством ОСОБА_7 на
прізвисько «ОСОБА_7», убитого в 2005 році.

Зобов'язати Міністерство
внутрішніх справ України опублікувати
на офіційному сайті Міністерства
внутрішніх справ України (mvs.gov.ua)
спростування зазначеної інформації
протягом десяти днів з дня набрання
рішенням законної сили, шляхом
публікації наступного змісту:

«Спростування. Поширена
ІНФОРМАЦІЯ_3 р. на офіційному сайті МВС
України (mvs.gov.ua) начальником Головного
слідчого управління Міністерства
внутрішніх справ України полковником
міліції ОСОБА_3 в публікації під назвою
«Начальник ГСУ МВС України ОСОБА_3
повідомив нові подробиці у
розслідуванні побиття ОСОБА_8»
інформація про тісну взаємодію братів
ОСОБА_2 з злочинним співтовариством
ОСОБА_7 на прізвисько «ОСОБА_7», убитого
в 2005 році, є недостовірною».

Стягнути з Міністерства
внутрішніх справ України та ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 на відшкодування
судових витрат по 114 гривень 70 коп., з
кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:
Судді: