АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
=====================================================================
провадження № 22-ц/796/5435/2014
Головуючий у 1 інстанції: Декаленко В.С.
Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м.Києва в
складі:

Головуючого - судді
Поліщук Н.В.

суддів
Білич І.М., Кулікової С.В.

при секретарях
Задорожному А.Г., Меєчко Д.П.

за участю представника позивача
Джулай А.А.

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
з управління активами «Авалон», що діє
від свого імені в інтересах та за
рахунок інвестиційного фонду
закритого типу «Троянда», на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 27 лютого 2014 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «Авалон», що діє
від свого імені в інтересах та за
рахунок інвестиційного фонду
закритого типу «Троянда», до ОСОБА_3 про
розірвання договору, відшкодування
збитків, стягнення штрафних санкцій,
виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року ТОВ «Авалон», що
діє від свого імені в інтересах та за
рахунок інвестиційного фонду
закритого типу «Троянда», звернулося
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
визнання розірваним Договору
купівлі-продажу квартири, укладеного 24
листопада 2011 року між ТОВ «Авалон», що
діє від свого імені в інтересах та за
рахунок інвестиційного фонду
закритого типу «Троянда», та ОСОБА_3,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстрованого в
реєстрі за №2449; стягнення штрафних
санкцій у розмірі 413 424,45 грн., збитків у
розмірі 9580 грн.; усунення перешкод у
користуванні та розпорядженні
власністю, шляхом виселення ОСОБА_3 та
звільнення квартири АДРЕСА_1 у
Житловому комплексі «Паркове місто»
від речей та майна разом зі всіма
особами, які мешкають у зазначеній
квартирі.

Позовні вимоги обґрунтовує тим,
що 24 листопада 2011 року між позивачем та
відповідачем укладений Договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 за
ціною 590606,36 грн., що обговорена у п.2.2
Договору. На момент підписання
Договору відповідачем сплачено 409149,65
грн., іншу частину, 181456,71 грн.,
відповідач зобов'язалась сплатити
після державної реєстрації прав на
квартиру, проте такого зобов'язання не
дотрималась.

Також посилається на порушення
відповідачем зобов'язань щодо
страхування квартири та своєї
цивільної відповідальності (п.3.3.4
Договору), а також щодо заборони
проведення ремонтних робіт у квартирі
(п.3.3.3 Договору).

У зв'язку із порушенням
відповідачем зобов'язань, керуючись
п.5.2 Договору, позивач повідомив
відповідача про припинення Договору та
на підставі п.6.2.1 Договору, яким
передбачений обов'язок покупця при
припиненні договору сплатити грошову
суму, що складає 70% від визначеної у п.2.2
ціни продажу, просить стягнути 413 424,45
грн.

На підставі наведеного вважає,
що відповідачем порушені його права як
власника, у зв'язку із чим на підставі
ст.125 ЖК Української РСР просить
виселити відповідача.

Збитки у розмірі 9580 грн.
обґрунтовує понесеними витратами за
нотаріальні послуги, вчиненими у
зв'язку із правовідношеннями з
відповідачем.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 27 лютого 2014 року позовні
вимоги задоволено частково, вирішено
стягнути з ОСОБА_3 суму штрафних
санкцій у розмірі 206712,23 грн. вирішено
питання щодо судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням,
ТОВ «Компанія з управління активами
«Авалон», що діє від свого імені в
інтересах та за рахунок інвестиційного
фонду закритого типу «Троянда», подано
апеляційну скаргу, у якій просить
рішення скасувати та ухвалити нове про
визнання розірваним Договору
купівлі-продажу квартири, укладеного 24
листопада 2011 року між ТОВ «Авалон», що
діє від свого імені в інтересах та за
рахунок інвестиційного фонду
закритого типу «Троянда», та ОСОБА_3,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстрованого в
реєстрі за №2449; стягнення штрафних
санкцій у розмірі 413 424,45 грн., збитків у
розмірі 9580 грн.; усунення перешкод у
користуванні та розпорядженні
власністю, шляхом виселення ОСОБА_3 та
звільнення квартири АДРЕСА_2 у
Житловому комплексі «Паркове місто»
від речей та майна разом зі всіма
особами, які мешкають у зазначеній
квартирі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції визнавши факт
порушення відповідачем зобов'язання та
підтвердивши факт його припинення з
жовтня 2013 року, у той же час
безпідставно відмовив у задоволенні
вимоги про розірвання договору. На
думку особи, яка подає апеляційну
скаргу, припинення зобов'язання є
наслідком розірвання договору.

Посилається на те, що, зменшуючи розмір
неустойки, суд першої інстанції,
прийнявши від відповідача докази на
підтвердження значних фінансових
втрат у зв'язку із сімейними
обставинами, не перевірив, чи
підтверджені вони фактично. При цьому,
звертає увагу на те, що у власності
відповідача перебувають земельні
ділянки, за рахунок яких вона могла
виконати зобов'язання.

В судовому засіданні представник
позивача доводи апеляційної скарги
підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача проти доводів
апеляційної скарги заперечував,
посилаючись на законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, розглянувши
справу в межах доводів апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого по справі
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що
24 листопада 2011 року між позивачем та
відповідачем укладений Договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 за
ціною 590606,36 грн., що обговорена у п.2.2
Договору. На момент підписання
Договору відповідачем сплачено 409149,65
грн., іншу частину, 181456,71 грн.,
відповідач зобов'язалась сплатити
після державної реєстрації прав на
квартиру.

07 грудня 2011 року між тими ж сторонами
укладено Договір про внесення змін до
Договору купівлі-продажу квартири,
яким змінено порядок сплати
несплаченої частини вартості квартири
(181456,71 грн.).

Позивач свої зобов'язання за Договором
виконав належним чином, проте
відповідачем вони виконані не в
повному обсязі. Так, відповідачем не
сплачено 181456,71 грн. та не здійснено
державної реєстрації права власності.

Судом першої інстанції
установлено, що внаслідок порушення
відповідачем зобов'язання щодо сплати
залишку вартості квартири у строки,
позивач повідомив відповідача про
припинення Договору в односторонньому
порядку, що передбачено п.5.2 Договору,
шляхом направлення відповідного
повідомлення від 27 вересня 2013 року.
Відповідач не заперечувала проти
отримання такого повідомлення.

З огляду на встановлене, суд
першої інстанції дійшов висновку про
припинення між сторонами зобов'язань з
жовтня 2013 року, а також виникнення у
позивача права на передбачену п.6.2.1
Договором неустойку.

Зменшуючи розмір неустойки, суд
першої інстанції виходив з положень ч.3
ст.551 ЦК України, а також урахував
істотні обставини, зокрема, тяжке
захворювання та смерть батька
відповідача, та понесені у зв'язку із
відповідачем витрати.

Відмовляючи у задоволенні вимог
в частині розірвання Договору, суд
першої інстанції виходив з того, що ним
не передбачено такого наслідку у
зв'язку із односторонньою відмовою від
зобов'язання. При цьому, суд зазначив,
що п.5.3 Договору сторони передбачили
можливість його розірвання за взаємною
згодою на умовах і в порядку,
передбачених в Договорі про
розірвання. Виходячи із зазначеного,
суд першої інстанції також дійшов
висновків про відсутність підстав для
відшкодування збитків та усунення
перешкод у користування власністю.

З такими висновками колегія
суддів погоджується.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Аналіз Глави 50 ЦК України
свідчить про те, що припинення
зобов'язання є наслідком належного
його виконання, взаємних поступок,
домовленостей, поєднанням боржника і
кредитора в одній особі, неможливості
виконати зобов'язання, смертю фізичної
або ліквідацією юридичної особи.
Припинення зобов'язання є підставою
для унеможливлення подальших майнових
вимог щодо предмету припиненого
зобов'язання, якщо сторони не
домовились про інше.

Таким чином, обов'язковим
елементом припинення зобов'язання
повинні бути наведені вище обставини.

Відповідно до ст.. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання (
неналежне виконання).

При цьому, відповідно до п.1 ст.611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору.

Такий правовий наслідок є санкцією
відносно недобросовісної сторони,
результатом застосування якої є
скасування взаємних прав та обов'язків
кредитора і боржника щодо подальшого
виконання зобов'язання або підтримання
існуючого правовідношення.

За змістом ст..651 ЦК України розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. Договір може
бути розірвано за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом. У
разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або частково,
якщо право на таку відмову встановлено
договором або законом, договір є
відповідно розірваним або зміненим.

За змістом частини 3 ст.. 653 ЦК України у
разі розірвання договору зобов'язання
сторін припиняється з моменту
досягнення домовленості про
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором. Якщо договір
розривається в судовому порядку,
зобов'язання припиняється з моменту
набрання рішенням суду про розірвання
договору законної сили. Частиною 4 цієї
статті установлено, що сторони не мають
права вимагати повернення того, що було
виконане ними за зобов'язаннями до
моменту розірвання договору, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Аналіз зазначених правових норм
свідчить про те, що розірвання договору
- є однією з підстав його припинення. Із
припиненням зобов'язання первинний
юридичний зв'язок між сторонами,
виражений у конкретному зобов'язанні,
втрачається, припиняються права і
обов'язки його учасників, які
становлять зміст зобов'язання.

Відповідно до укладеного між сторонами
Договору купівлі-продажу квартири від
24 листопада 2011 року, частиною 5 сторони
визначили підстави та порядок
дострокового припинення договору.

Відповідно до п.5.2 Договору сторони
домовились, що цей договір може бути
припинено в односторонньому поряду за
ініціативою продавця у випадку
порушення покупцем будь-якого з
термінів оплати, визначених даним
договором, більше ніж на 15 календарних
днів. Про припинення цього договору
продавець повідомляє покупця шляхом
направлення письмового повідомлення.
Цей договір вважається припиненим з
моменту отримання покупцем письмового
повідомлення продавця або дати
поштового штемпеля відділу зв'язку
одержувача. У випадку, коли покупець
змінив своє місце проживання та не
повідомив про це продавця, цей договір
вважається розірваним з моменту
отримання продавцем поштового
повідомлення про неможливість
вручення листа.

Позивач скористався своїм правом,
направив повідомлення та зобов'язання
уважаються припиненими з жовтня 2013
року.

Відтак, є вірними висновки суду про
припинення зобов'язань.

Звертаючись до суду в жовтні 2013 року із
вимогами про розірвання договору,
позивач посилається не на правила ст..
651 ЦК України, а на умови договору.

Відповідно до п.5.3 Договору сторони
домовились, що цей договір може бути
розірвано за взаємною згодою сторін на
умовах і в порядку, передбачених в
Договорі про розірвання.

Оскільки договір про розірвання
сторонами не укладався; обставин, які
давали б підстави для розірвання
договору за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною - не
установлено, а зобов'язання між
сторонами є припиненими з жовтня 2013
року за домовленістю на виконання
відповідних умов договору, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відмову в задоволенні
вимог в частині розірвання договору.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушень прав позивача як власника
житлового приміщення та усунення
перешкод шляхом виселення відповідача,
відхиляються колегією суддів, оскільки
матеріали справи не містять доказів на
підтвердження факту порушення прав
позивача як власника, відомостей про
проживання осіб в житловому
приміщенні, або створення позивачеві
інших перешкод у володінні та
користуванні власністю. Посилання в
обґрунтування таких вимог на ст..125 ЖК
України є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги щодо
безпідставної відмови суду першої
інстанції у стягненні суми збитків в
розмірі 9580 грн. відхиляються колегією
суддів як безпідставні. Так, згідно
даних платіжних доручень від 17 січня 2012
року та 02 грудня 2011 року суми 750 грн. та
4500 грн. сплачені позивачем за
проведення нотаріальних дій по
посвідченню договору купівлі-продажу.
Відповідно до п.7.2. Договору від 24
листопада 2011 року, укладеного між
сторонами, сторони домовились, що
послуги нотаріуса оплачує продавець (
тобто позивач). Відтак, проведення
таких розрахунків не можна уважати
збитками в розумінні ст..22 ЦК України.
Окрім того, витрати, проведені згідно
платіжного доручення від 3 грудня 2009
року на суму 649 грн. 50 коп. та платіжного
доручення від 3 грудня 2009 року на суму
3680 грн. 50 коп. є оплатою позивача за
нотаріальні послуги, не пов»язані з
укладенням договору між сторонами 24
листопада 2011 року, та належних і
допустимих доказів, що такі оплати є
збитками, яких завдано позивачу
внаслідок порушення його прав
відповідачем , матеріали справи не
містять.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
наявності підстав для зменшення
неустойки , виходячи з положень ч.3 ст.551
ЦК України, оскільки матеріали справи
містять докази про тяжке захворювання
та смерть близького родича
відповідача. Посилання апеляційної
скарги на обов'язок суду перевірити
фінансові витрати відповідача у
зв'язку із такими обставинами є хибними
та відхиляються колегією суддів.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та на їх
правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права,
які давали б підстави для скасування
рішення суду першої інстанції,
колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З огляду на наведене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишення без
змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
з управління активами «Авалон», що діє
від свого імені в інтересах та за
рахунок інвестиційного фонду
закритого типу «Троянда», відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 27 лютого 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржено у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Поліщук

Судді
І.М. Білич

С.В. Кулікова