Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1753/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

16.07.2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі: головуючого судді:
Єгорової С.М.

суддів: Кодрула М.А.,
Чорнобривець О.С.

із
секретарем - Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення кредитної заборгованості, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 10 квітня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (надалі по тексту Банк)
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2
про стягнення кредитної
заборгованості в сумі 30584,97 грн. та
судових витрат.

В обґрунтування позову зазначалось, що
відповідно до укладеного договору б/н
від 03.04.2006 року ОСОБА_2 отримав кредит у
розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком договір, що
підтверджується підписом у заяві.
Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
Договору, він автоматично лонгується
на той же термін.

У зв'язку з порушенням умов договору
відповідач станом на 30.08.2013 року має
заборгованість у розмірі 30584,97 грн., яка
складається з: - заборгованість за
кредитом в сумі 7490,41 грн.; -
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 21 161,94 грн.; а
також штрафи відповідно до умов
кредитного договору 500 грн. - штраф
(фіксована частина), та 1432,62 грн. - штраф
(процентна складова).

Посилаючись на вказані оставини, Банк
просив суд задовольнити позов.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 10.04.2014 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість по
кредитному договору б/н від 03.04.2006 року
у розмірі 30584,97 грн., а також понесені
судові витрати у розмірі 305,85 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій ставить питання про його
скасування з підстав неправильного
застосування судом норм матеріального
та порушенням процесуального права і
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову та стягнення на
його користь сплаченого судового
збору. Зазначав, що судом першої
інстанції не було застосовано наслідки
пропуску позовної давності.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника відповідача ОСОБА_3, який
підтримав апеляційну скаргу,
представника позивача Науменка В.В.,
який заперечував проти її задоволення,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України,
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 03.04.2006 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір б/н, оформлений
заявою позичальника, відповідно до
умов якого банк надав позичальнику
кредит у розмірі 2500 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 3 % в
місяць з розрахунку 360 днів в році на
суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Порядок погашення
заборгованості: щомісячними платежами
в розмірі 7% від суми заборгованості
шляхом внесення коштів готівкою або
безготівково на рахунок. Своїм
підписом на вказаній заяві ОСОБА_2
також підтверджує, що ознайомлений та
згоден з Умовами надання банківських
послуг, Правилами користування
платіжною карткою і Тарифами банку (а.
с. 8).

За умовами договору в разі виникнення
заборгованості клієнт зобов'язаний
погашати заборгованість протягом 30
днів з моменту її виникнення (п.п.6.9.
Договору).

Згідно п.п.9.3., 9.4, 9.12. умов та правил
надання банківських послуг, які є
складовою договору, картрахунок
відкрито на невизначений строк, у
випадку перевитрати платіжного ліміту
на карті і непогашення його клієнтом
протягом 6 місяців, карта закривається,
кредитний договір автоматично
лонгується на той же термін в разі, якщо
протягом цього строку жодна із сторін
не проінформує іншу про припинення дії
договору (а.с.9-12).

Відповідно до п. 8.6 умов та правил
надання банківських послуг при
порушенні позичальником строків
платежів по будь - якому з грошових
зобов'язань, передбачених Договором
більш ніж на 120 днів, позичальник
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 500 грн. + 5% від суми
заборгованості.

Встановлений банком кредитний
ліміт на картці збільшувався: до 3000 грн.
- 28.07.2007 р., до 6500 - 13.08.2007 р., до 9000 грн. -
28.03.2008 р., та знижувався: до 7900 грн. -
24.12.2008 р., до 7650 грн. - 22.01.2009 р., до 7630 грн. -
24.01.2009 р. (а.с.25, а.с.53).

Згідно з розрахунком
заборгованості за кредитним договором,
у зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем взятих на себе
зобов'язань, станом на 31.08.2013 року
утворилась заборгованість у розмірі
30684 грн. 96 коп., яка складається із
заборгованості по кредиту 7490,41 грн.,
заборгованості по процентах 21161,94 грн.,
штрафу (фіксована частина) - 500 грн.,
штрафу (процентна складова) 1432,62 грн. (а.
с. 4-7).

Відповідно до п. 3.1 вищеназваних
Умов банк відкриває клієнту
картрахунки, видає клієнту карти, їх
вид і строк дії визначений у заяві та у
памятці клієнта, підписанням якої
клієнт і банк укладають договір про
надання банківських послуг. Датою
укладення договору є відкриття
рахунка, вказаного в розділі «Відмітки
банку» заяви.

Пунктом 9.12 Умов визначено, що
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
строк.

Зазначені положення Умов
свідчать про те, що строк дії договору
визначається не тільки цими правилами,
а й положеннями, вказаними у памятці
клієнта, та строком дії кредитної
картки.

У примітці до п. 3.5 Умов
передбачено, що памятка клієнта
оформляється і є невідємною частиною
договору лише у разі оформлення та
видачі картки за кредитною схемою.

Встановлено, що позивач надав
відповідачу кредит у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку, тобто за кредитною
схемою, проте в матеріалах справи
відсутня і не надана сторонами
пам"ятка клієнта і кредитна схема, що є
невідємною частиною кредитного
договору.

З огляду на викладене колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір, повинен був
врахувати не лише положення п. 9.12 Умов
про автоматичну пролонгацію дії
договору в разі неподання заяви про
припинення договору, а й строки,
встановлені в памятці клієнта,
дослідити кредитну схему та памятку
клієнта і зясувати строк дії кредитної
картки.

Згідно ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Разом з тим, істотними умовами
кредитного договору відповідно до
змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є
умови про мету, суму і строк кредиту,
умови і порядок його видачі і
погашення, розмір, порядок нарахування
та виплата процентів, відповідальність
сторін.

В законодавстві визначаються різні
поняття як строк дії договору, так і
строк (термін) виконання зобов'язання
(ст. ст. 532, 631 ЦК України). Якщо в
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство
передбачає два види позовної давності:
загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258
ЦК України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила; за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (частини
перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті.

Заперечуючи проти задоволення позову,
відповідач просив суд відмовити у
задоволенні позову через сплив
позовної давності (а.с.41-46).

Граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 одержана картка НОМЕР_2,
засвідчено підписом позичальника на
заяві (а.с.8), зі строком дії до 03.09 (а.с.107),
останній платіж на погашення кредиту
здійснено 24.07.2009 року в сумі 145 грн.
(а.с.61).

За таких обставин у Банка виникло право
на звернення до суду з позовом про
стягнення заборгованості за вказаним
вище договором після несплати
чергового платежу, як передбачено
договором, з моменту виникнення
простроченої заборгованості, 29.08.2008
року, як зазначено у виписці кредитного
рахунку (а.с.53), право на стягнення боргу
в повному обсязі у банка виникло 31.03.2009
року (останній день місяця дії картки).

Надходження 24.07.2009 року коштів на
погашення спірної кредитної
заборгованості відповідно до ст. 264 ЦК
України свідчить про переривання
позовної давності і після переривання
позовна давність починає перебіг
заново.

Позивач звернувся до суду лише 25.10.2013
року, тобто з пропуском установленого
статтею 257 ЦК України трирічного строку
позовної давності.

Позивачем не зазначено поважних
причин пропущення позовної
давності.Тому, враховуючи вимоги ст.267
ЦК України, сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що позов банку не
підлягає задоволенню за спливом строку
позовної давності.

Відповідно до Правил, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту,
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору
(правова позиція, викладена у постанові
Верховного Суду України від 19 березня
2014 року у справі № 6-14цс14, яка
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обовязковою для всіх судів України).

Посилання представника позивача на те,
що за даним кредитним договором було
здійснено випуск додаткової картки з
більш тривалим строком дії не
підтверджено відповідними доказами, і
надана до суду апеляційної інстанції
інформація про карту НОМЕР_3 (а.с.108) не
може бути визнана належним та
допустимим доказом про її одержання
відповідачем.

Виходячи з принципу
процесуальної рівності сторін та
враховуючи обов'язок кожної сторони
довести ті обставини, на які вона
посилається, необхідно в судовому
засіданні дослідити кожний доказ,
наданий сторонами на підтвердження
своїх вимог або заперечень, який
відповідає вимогам належності та
допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в
порядку, передбаченому статтями 185, 187,
189 ЦПК (п. 27 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12
червня 2009 року «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції»).

На пропозицію суду апеляційної
інстанції представником Банку не
надано доказів щодо наявності в
службових відмітках банку на заяві про
видачу кредиту або в журналі видачі
карток підпису про отримання ОСОБА_2
кредитної картки НОМЕР_3.

Суд першої інстанції при
вирішенні спору порушив норми
процесуального права та неправильно
застосував норми матеріального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи та наявним у справі
доказам, що згідно з п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.309
ЦПК України є підставою для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
відповідачеві суд присуджує до
стягнення з позивача понесені судові
витрати у справі: судовий збір в сумі 152
грн. 93 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314,
316, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 10 квітня 2014 року
скасувати.

В задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення кредитної заборгованості
відмовити в повному обсязі.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» (МФО 305299, ,
м. Дніпропетровськ, вул. Н.Перемоги, 50)
на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_1)
сплачений судовий збір в сумі 152,93 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: