У х в а л а

7 липня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д. суддів:
Гулька Б.І., Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Черненко В.А. розглянувши
заяву ОСОБА_1, подану її представником
ОСОБА_2, про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи:
Золотопотіцька селищна рада, приватне
підприємство «Земельні справи», про
визнання недійсним Державного акта на
право власності на земельну ділянку та
визнання права власності на земельну
ділянку, визнання недійсним рішення
селищної ради,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним
позовом, в якому просила визнати
недійсним рішення Золотопотіцької
селищної ради Бучацького району
Тернопільської області від 2 лютого 2006
року за № 415, скасувати державний акт,
виданий на ім'я ОСОБА_3, визнати за нею
право власності на земельну ділянку
площею 0,0972 га, яка розташована по
АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
вона є власником житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами, які
розташовані по АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, що залишилося після смерті її
чоловіка ОСОБА_4 Вказувала, що даний
житловий будинок знаходиться на
земельній ділянці площею 800 кв.м, яку
згідно рішення виконкому
Золотопотіцької селищної ради
Бучацького району від 1 березня 1997 року
за № 14 було відведено чоловіку ОСОБА_4
для будівництва житлового будинку і
господарських будівель на землях
присадибного фонду. Зазначала, що на
підставі рішення Золотопотіцької
селищної ради Бучацького району
Тернопільської області від 2 лютого 2006
року за № 415 відповідачу ОСОБА_3 було
передано у власність земельну ділянку
для «будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд площею 0,0861 га, яка
розташована по АДРЕСА_2. На підставі
вказаного рішення відповідачці було
видано державний акт про право
власності на земельну ділянку. На її
думку, Золотопотіцька селищна рада без
згоди її чоловіка не мала права
передавати частину його земельної
ділянки у власність ОСОБА_3, а тому
рішення про передачу відповідачу
земельної ділянки, яка накладається на
її земельну ділянку, є незаконним.

Рішенням Бучацького районного суду
Тернопільської області від
30 грудня 2013 року позов ОСОБА_1
задоволено.

Скасовано рішення 23 сесії 4-го
скликання Золотопотіцької селищної
ради Бучацького району Тернопільської
області від 2 лютого 2006 року № 415 в
частині надання у власність ОСОБА_3
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
площею 0,0861 га, яка розташована по
АДРЕСА_2.

Визнано недійсним Державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯГ № 008235 будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
площею 0,0861 га, виданий ОСОБА_3 та
зареєстрований в книзі записів
реєстрації державних актів про право
власності на землю 27 березня 2006 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати у розмір 5 109 грн 48 коп.

Рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 6 березня 2014
року рішення Бучацького районного суду
Тернопільської області від
30 грудня 2013 року скасовано та ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 1 квітня 2014 року
відмовлено ОСОБА_1 у відкритті
касаційного провадження за касаційною
скаргою на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом
України ухвали суду касаційної
інстанції з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
зокрема ст. ст. 116, 125, 126, 152, 155 ЗК України.

Заявник, на підтвердження викладених у
заяві доводів, додав рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 9 листопада 2011 року та
постанову Верховного Суду України від
30 травня 2012 року, постановлені за
результатом розгляду, на його думку,
аналогічних справ, де по-іншому
застосовані ті самі норми
матеріального права.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Виходячи з роз'яснень, викладених у п. 9
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України», під судовими
рішеннями, на які заявник посилається
на підтвердження підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України,
можуть бути рішення :

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов᾽?язковим є те,
щоб цими рішеннями, що набрали законної
сили, був вирішений спір по суті та в
них судом (судами) касаційної інстанції
неоднаково застосовані одні й ті самі
норми матеріального права.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з᾽?ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту доводів, наведених заявником,
в обґрунтування заяви та наданої ним
копії рішення Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 9 листопада 2011
року не вбачається наявних ознак, які
згідно з п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України є
підставами для перегляду Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 квітня 2014 року у зв'язку з
неоднаковим застосуванням судами ст.
ст. 116, 125, 126, 152, 155 ЗК України.

Оскільки неоднакового застосування
норми матеріального права не було, а
виникли питання щодо доведення вимог,
що є питанням процесуального права і
вони не є підставою для допуску до
провадження, то в задоволенні заяви
слід відмовити.

Крім того, слід зазначити, що надана
заявником, як приклад, постанова
Верховного Суду України від 30 травня 2012
року, ухвалена Верховним Судом України
в порядку глави 3 ЦПК України, тобто не
як судом касаційної інстанції, а тому
на неї не може здійснюватись посилання
на підтвердження підстави,
встановленої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

За таких підстав у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, треті особи: Золотопотіцька
селищна рада, приватне підприємство
«Земельні справи», про визнання
недійсним Державного акта на право
власності на земельну ділянку та
визнання права власності на земельну
ділянку, визнання недійсним рішення
селищної ради за заявою ОСОБА_1, поданою
її представником ОСОБА_2, про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 1 квітня 2014 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І.
Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко