У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В., Писаної
Т.О.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Бистрицької сільської ради
Ружинського району Житомирської
області, відділу Держкомзему у
Ружинському районі Житомирської
області про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Бистрицької
сільської ради Ружинського району
Житомирської області, відділу
Держкомзему у Ружинському районі
Житомирської області, відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Ружинського районного управління
юстиції Житомирської області про
скасування державних актів і їх
реєстрації та визнання права власності
на земельну ділянку в порядку
спадкування, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Житомирської області від 16 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом, в якому просив усунути
перешкоди у користуванні належною йому
земельною ділянкою, яка розташована по
АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання
відповідача ОСОБА_4 знести двоє
незаконно встановлених нею воріт на
земельній ділянці загального
користування на під'їзді до його
земельної ділянки зі сторони АДРЕСА_1.

Позивач з урахуванням уточнення
позовних вимог просив зобов'язати
ОСОБА_4 огородити свій господарській
двір по межі своєї земельної ділянки
від проїзду, розташованого на землі
загального користування; перенести
місце складування гною на відстань не
менше 20 м від його житлового будинку; не
чинити йому перешкод у користуванні
водопроводом, який пролягає до його
земельної ділянки через земельну
ділянку ОСОБА_4; відремонтувати
перерізану нею трубу водопроводу; не
чинити йому перешкод у доступі до
роздільного колодязя та труби
водопроводу. Крім того, просив
встановити земельний сервітут по лінії
проходження водопроводу та стягнути на
його користь моральну шкоду у сумі 10
тис. грн.

ОСОБА_3 посилався на те, що йому
належить будинок та земельна ділянка
на території Бистрицької сільської
ради по АДРЕСА_1, яка межує із земельною
ділянкою ОСОБА_4 по АДРЕСА_2.

Вказував на те, що від центральної
дороги по вул. Леніна перпендикулярно
відходить дорога у вигляді провулку
довжиною біля 50 м до його будинку та
будинку ОСОБА_4, яка біля будинків
розгалужена на окремі під'їзди до
будинку позивача та до будинку ОСОБА_4
Дорогу будувала громада села до
дитячих ясел, які були розташовані в
будинку, в якому нині проживає ОСОБА_4
Іншого під'їзду до будинків немає через
обрив, який оточує будинки. Вказана
дорога до їхніх будинків розташована
на землі загального користування.

Відповідачка ОСОБА_4 на відрізку
дороги, яка відгалужується у вигляді
провулка - під'їзду з центральної вул.
Леніна до будинків, самоправно
поставила металеві ворота, які
закриває, вказані ворота перешкоджають
вільному проходу та проїзду до його
будинку. Окрім цього, ОСОБА_4 також
встановила ще одні ворота вже
безпосередньо перед в'їздом до його
будинку.

Позивач вказував на те, що встановлення
двох воріт на дорозі, які розташовані
на землі загального користування,
порушує його право користування
власною земельною ділянкою. Він не може
вільно проїхати до свого будинку.

Також вказував на те, що до його будинку
попереднім власником було проведено
водопровід, який пролягав через
земельну ділянку відповідачки.
Водопровід був діючий. Водопровід
влаштований так, що водопровідна труба
від центральної магістралі первинно
підведена до будинку відповідачки, а
надалі продовжена і до будинку
позивача. Колодязь з запірним вентилем
влаштовано на території відповідачки
ОСОБА_4

У кінці 2011 року в зв'язку з неприязними
відносинами відповідачка без
пояснення причин перекрила запірний
вентиль на трубі, яка подає воду до його
будинку. Зазначав, що іншого
водопостачання чи колодязя немає.
Надалі ОСОБА_4 перерізала
поліетиленову трубу, по якій
подавалась вода до його будинку.

Враховуючи вказані обставини, позивач
просив задовольнити його позовні
вимоги.

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3 про скасування державних актів,
їх реєстрації та визнання за нею права
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування. Просила скасувати
державні акти на право власності на
земельну ділянку серії ЖТ № 168688, серії
ЖТ № 168652 та їх реєстрацію, видані на
ім'я ОСОБА_3, розташовану по АДРЕСА_1 у с.
Бистрик Ружинського району; скасувати
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку та його
реєстрацію, виданий на ім'я ОСОБА_5,
розташовану по АДРЕСА_2 у с. Бистрик, та
визнати за нею право власності на
вказану земельну ділянку в порядку
спадкування за законом після смерті
матері ОСОБА_5

ОСОБА_4 посилалась на те, що в 1962 році її
батьку ОСОБА_6 була виділена під
забудову земельна ділянка площею 0,30 га
з присадибного фонду колгоспу у с.
Бистрик по вул. Заклубна (тепер -
АДРЕСА_2). У будинку АДРЕСА_1 проживала
ОСОБА_7 У її батьків з ОСОБА_7 склалися
добросусідські відносини. Відповідно
до умов місцевості (круті підйоми та
спуски для заїзду до подвір'їв
будинків), та ще тому, що ОСОБА_7
проживала одна і в неї не було
сторонньої допомоги, батьки дозволили
використовувати земельну ділянку для
проїзду сусідки ОСОБА_7

У 1998 році у зв'язку з тим, що на подвір'я
дому без перешкод з вулиці почав
заходити скот, приблудні собаки,
домашня птиця, вона поставила ворота та
хвіртку, обклали блоками з двох боків
заїзд до подвір'я, щоб не сповзав грунт.
На підставі рішення сесії
Бистрицької сільської ради від 28
лютого 1995 року матері ОСОБА_4 - ОСОБА_5
передано у приватну власність земельну
ділянку 0,3990 га, що розташована у с.
Бистрик по АДРЕСА_2.

30 січня 1998 року її мати - ОСОБА_5
отримала державний акт на право
приватної власності на землю, який
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 25. У плані
зовнішніх меж земельної ділянки
вказано три окремих ділянки: № 1 - 0,2620
га, № 2 - 0,0714 га, № 3 - 0,0656 га.
Проїзд до будинку АДРЕСА_1 по земельній
ділянці не визначений і не вказано, що
проїзд є землею загального
користування.

У 2001 році ОСОБА_7 продала свій будинок
ОСОБА_3 10 червня 2005 року ОСОБА_3 отримав
державні акти серії ЖТ № 168688, серії ЖТ
№ 168652 на право власності на земельну
ділянку, в яких уже вказано, що від літ.
Д до літ. Е шириною 3 м по її земельній
ділянці проходять землі загального
користування, тобто вже є проїзд до
будинку ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_5,
яка згідно з заповітом від 10 серпня 2002
року заповіла їй все своє майно з чого б
воно не складалося. Зазначала, що вона
фактично вступила у спадщину після
смерті матері, але право власності на
себе не оформила.

Вказувала на те, що у 2010 році вирішила
оформити спадкове майно, а саме: право
власності на будинок та земельну
ділянку. Під час підготовки документів
для оформлення спадщини, виявилось, що
відповідно до генерального плану
забудови с. Бистрик по земельній
ділянці, розташованій по АДРЕСА_2,
відсутній наділ для землі загального
користування (проїзд).

Крім цього, відповідно до акта комісії
від 11 січня 2012 року зазначено, що згідно
з актом комісії від 01 червня 2010 року
встановлено розбіжності в промірах,
які нанесені на державних актах на
право власності на землю серії ЖТ №
168688, серії ЖТ № 168652, виданих ОСОБА_3, із
планом-схемою проведених промірів на
місцевості. Також встановлено
розбіжності в промірах щодо
використання земель загального
користування (проїзд). Згідно з
вказаними державними актами земля
загального користування становить
ширину 3 м, а фактично вказана ширина
становить 4,60 м.

13 жовтня 2012 року з метою оформлення
спадщини на земельну ділянку,
приведену відповідно до генерального
плану забудови с. Бистрик та згідно з
господарськими книгами колишніх
членів домоволодінь КСП «Україна»,
вона подала заяву до Бистрицької
сільської ради.

21 жовтня 2012 року сільська рада
повідомила, що заява буде розглянута
після закінчення розгляду судової
справи за позовом ОСОБА_3

Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_4
просила задовольнити її позовні
вимоги.

Ухвалою Ружинського районного суду
Житомирської області від 23 січня 2013
року позови ОСОБА_3 та ОСОБА_4 об'єднано
в одне провадження.

Рішенням Ружинського районного суду
Житомирської області від 02
жовтня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково. Зобов'язано ОСОБА_4
усунути перешкоди у користуванні
ОСОБА_3 земельною ділянкою,
розташованою по АДРЕСА_1 у с. Бистрик
Ружинського району, шляхом знесення
двох незаконно встановлених воріт на
земельній ділянці загального
користування на під'їзді до земельної
ділянки ОСОБА_3 зі сторони вулиці
Леніна; не чинити перешкод у
користуванні водопроводом, який
пролягає до земельної ділянки ОСОБА_3
через земельну ділянку ОСОБА_4;
відновити водопровід, який проходить
до домоволодіння ОСОБА_3; не чинити
перешкод ОСОБА_3 в доступі до
роздільного колодязя, розташованого на
земельній ділянці ОСОБА_4, та до труби
водопроводу від колодязя до земельної
ділянки ОСОБА_3; встановлено
безоплатний земельний сервітут по
лінії проходження водопроводу по
земельній ділянці ОСОБА_4 до земельної
ділянки ОСОБА_3 шириною 1 метр від
роздільного колодязя, що розташований
на земельній ділянці ОСОБА_4 до
домоволодіння ОСОБА_3, та стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1000 грн
завданої моральної шкоди. У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено повністю.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 16 грудня 2013
року рішення Ружинського районного
суду Житомирської області від 02 жовтня
2013 року в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Бистрицької сільської ради, відділу
Держкомзему у Ружинському районі про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою шляхом знесення
(демонтування) воріт, усунення перешкод
у користуванні водопроводом шляхом
відновлення водопроводу та
встановлення земельного сервітут,
стягнення моральної шкоди та в частині
стягнення судових витрат з ОСОБА_4
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить частково скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не
відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що матері
відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на
підставі рішення сесії Бистрицької
сільської ради від 28 лютого 1995
року передано у приватну власність
земельну ділянку площею 0,3990 га в межах
згідно з планом, яка розташована у с.
Бистрик по АДРЕСА_2.

30 січня 1998 року ОСОБА_5 отримала
державний акт на право приватної
власності на землю, який
зареєстрований у Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 25.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, яка
відповідно до заповіту від 10 серпня 2002
року заповіла ОСОБА_4 все своє майно.

Відповідно до довідок, які видані
Бистрицькою сільською радою
Ружинського району Житомирської
області, відповідачка ОСОБА_4
зареєстрована та проживає у АДРЕСА_2.

Право власності на будинок АДРЕСА_2
ОСОБА_4 не оформила.

Відповідно до державних актів на право
власності на земельну ділянку серії
ЖИ № 168688 та серії ЖИ № 168652, виданих 10
червня 2005 року Ружинським районним
відділом земельних ресурсів, ОСОБА_3 є
власником земельних ділянок площею 0,25
га та 0,1140 га, розташованих на території
Бистрицької сільської ради по АДРЕСА_1,
які межують з земельною ділянкою
ОСОБА_4 по АДРЕСА_2.

Перпендикулярно від центральної вул.
Леніна до вказаних будинків у вигляді
проїзду проходить дорога, яка перед
будинками сторін розгалужена на окремі
під'їзди, та відповідно до плану
зовнішніх меж є землею загального
користування.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався
вимогами ст. 1167 ЦК України, ст. ст. 90, 91, 99,
100, 152 ЗК України та виходив з того, що
ОСОБА_4, незаконних встановивши двоє
воріт на земельній ділянці загального
користування, чинить перешкоди
позивачу в користуванні належною йому
земельною ділянкою. Крім того, потреби
позивача у користуванні водопроводом,
який розташований на земельній ділянці
відповідача, не можуть бути задоволені
іншим способом, окрім як встановлення
земельного сервітуту; визначаючи
розмір морального відшкодування, суд
враховував глибину душевних страждань
позивача та перенесені ним істотні
вимушені зміни у житті.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що ОСОБА_3 не надав
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували порушення ОСОБА_4 права
власності та користування належною
йому земельною ділянкою. Також
апеляційний суд виходив з того, що
сторонами не було надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
проведення в установленому законом
порядку централізованого питного
водопостачання до будинків сторін.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Відповідно до вимог ст. 78 ЗК України
право власності на землю - це право
володіти, користуватися і
розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно зі ст. 152 ЗК України держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

За загальними правилами
добросусідства, закріпленими
законодавцем у ст. ст. 103 - 109 ЗК
України, додержання правил
добросусідства є обов'язком власників
та землекористувачів земельних
ділянок, які мають обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам та
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдасться щонайменше
незручностей.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме: з плану-схеми розміщення
земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
землі загального користування до
будинків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є проїзд.

Зі змісту акта від 11 січня 2012 року, який
складений комісією за результатами
розгляду звернення ОСОБА_3 стосовно
блокування проїзду до його земельної
ділянки, вбачається, що проїзд від вул.
Леніна відділено воротами та прохідною
хвірткою.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції не виконав вимог
процесуального права щодо повного та
всебічного з'ясування обставин справи,
належним чином не перевірив доводи
ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 самовільно
встановила ворота на землях загального
користування, чим позбавила його
можливості використовувати зазначену
територію як прохід до його земельної
ділянки.

Крім того, у судовому засіданні
касаційної інстанції представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_8 пояснив, що між
сторонами існує спір щодо підключення
до водопроводу. При цьому зазначав, що
ОСОБА_3 міг здійснити підключення до
центральної системи питного
водопостачання.

Суд апеляційної інстанції вказані
обставини не перевірив, а тому дійшов
передчасного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

За таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з передачею
справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 16 грудня 2013
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: А.О.
Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана