Справа № 729/671/14
У Х В А Л А

17 липня 2014 р. м. Бобровиця

Бобровицький районний суд
Чернігівської областів складі:

головуючого - судді
Демченко Л.М.,

при секретарі
Гармаш Н.В.,

за участю заявниці ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2.

начальник відділу ДВС
Бобровицького РУЮ Романченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Бобровиця скаргу ОСОБА_1 на
неправомірні дії державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Бобровицького районного управління
юстиції ОСОБА_6,

В С Т А Н О
В И В :

Заявниця звернулась до суду з скаргою
на неправомірні дії державного
виконавця. Свою скаргу обґрунтовувала
тим, що 04.06.2014 року вона отримала
постанову державного виконавця ВДВС
Бобровицького РУЮ ОСОБА_6, від 21.05.2014
року про відкриття виконавчого
провадження. Вважає, що дана постанова
не відповідає вимогам Закону України «
Про виконавче провадження» ( далі
Закон) і в зв'язку з цим порушуються її
права та інтереси. В рішенні суду, на
підставі якого виданий виконавчий
документ, зазначено дві вимоги, одна з
них зазначає, що вона зобов'язана
сплатити кошти в сумі 4966 грн.66 коп., але
не зазначено в ньому, що вона
зобов'язана самостійно ізолювати
частину у торгівельному павільйоні, та
провести ремонтно - будівельні роботи з
демонтажу та влаштування перегородок і
т.д. Державний виконавець в порушення
ст.ст. 6, 11 Закону об'єднав в одне
провадження дві вимоги, які не є
тотожними щодо боржника та з
незрозумілих підстав поклав на неї
виконання другої вимоги, хоча
резолютивна частина та виконавчий
документ лише констатують факт
необхідності проведення певних дій.
Тобто має незрозумілість, можливо
навіть неможливість виконання
виконавчого документу. Крім того ч.1 ст.
32 Закону визначено чотири заходи
примусового виконання рішення і даний
перелік виключний, але жоден з них не
може бути виконаний нею щодо другої
вимоги, оскільки не передбачено жодним
нормативним документом примушення
особи до рабства. В даному випадку
державний виконавець повинен був
скористатись своїм правом і згідно
ст.ст. 34, 36 Закону звернутись за
роз'ясненням рішення суду та порядку
виконання виконавчого документу, а
отже в такому випадку не були б
порушені права сторін виконавчого
провадження, а саме не був би
тенденційно та упереджено, в порушення
конституційних норм прямої дії,
визначений боржник. Тому вважає, що її
інтереси в частині примушення до
виконання дій, які не покладені на неї
судовим рішенням є неправомірними, і
просить до винесення рішення суду по
спірним правовідносинам зупинити
стягнення, визнати оскаржувану
постанову та дії державного виконавця
ВДВС Бобровицького РУЮ ОСОБА_6 по
самовільному призначенню боржника
щодо вимог про вчинення дій,
неправомірними, зобов'язати державного
виконавця роз'яснити яким чином вона
може виконати рішення суду не
порушуючи прав стягувача, або надати
час для з'ясування шляху виконання
рішення по результат звернення до суду.

Згідно ухвали суду від 09 липня 2014
року до участі в розгляді скарги,
відповідно до вимог ст. 386 ЦПК України,
залучено начальника відділу ВДВС
Бобровицького РУЮ Романченко Ю.В.,
оскільки державний виконавець дії якої
оскаржуються ОСОБА_6 звільнена 07.07.2014
року з посади державного виконавця. (
а.с. 33-35).

В судовому засіданні заявниця та її
представник уточнили вимоги скарги і
просили визнати постанову про
відкриття виконавчого провадження та
дії державного виконавця по
самовільному призначенню боржника
щодо вимог про вчинення дій,
неправомірними та скасувати
оскаржувану постанову.

Начальник відділу ДВС заперечувала,
щодо задоволення скарги, вважаючи її
вимоги не обґрунтованими, так як
державний виконавець пересвідчившись,
що виконавчий документ відповідає
вимогам ст. 18 Закону України « Про
виконавче провадження» відкрив
виконавче провадження, зазначивши
боржником ОСОБА_1 на підставі
виконавчого документа, як того вимагає
ст. 8 даного Закону.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення заявниці, її
представника, начальника відділу ДВС
суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією, або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

З матеріалів справи вбачається, що 19
травня 2014 року Бобровицьким районним
судом Чернігівської області виданий
виконавчий лист у справі за № 729/480/13-ц
від 29.01.2014 року в якому вказано, що в
порядку поділу спільного майна
подружжя виділити ОСОБА_5 12 частку
торгового павільйону, що розміщена на
земельній ділянці по АДРЕСА_1.

Для забезпечення ізольованого
користування частками, що пропонується
виділити співвласникам у торговому
павільйоні, необхідно виконати
наступні ремонтно-будівельні роботи:
демонтувати дверне полотно,
демонтувати дверну коробку; закласти
дверний проріз профнастилом; прорізати
дверні отвори; улаштувати новий та
демонтований дверні блоки у нових
прорізах, вхідний дверний блок
подвійний; влаштувати перегородку з
профнастилу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5
судовий збір в розмірі 229( двісті
двадцять дев'ять) гривень 40 коп 3744
гривень витрат за проведення судової
експертизи та 917, 60 гривень витрат на
правову допомогу, а всього 4891 (чотири
тисячі вісімсот дев'яносто одну)
гривню.

Згідно з ст. 8 Закону сторонами у
виконавчому провадженні є стягувач та
боржник. Стягувачем є фізична або
юридична особа, на користь якої чи в
інтересах якої видано виконавчий
документ. Боржником є фізична або
юридична особа, визначена виконавчим
документом. В вищезазначеному
виконавчому документі прізвище, ім'я,
та по - батькові боржника зазначено -
ОСОБА_1, а прізвище стягувача - ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 25 Закону державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам , передбаченим цим
законом і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Оскільки виконавчий документ
відповідав вимогам ст. 18 Закону, не
закінчився строк пред'явлення такого
документу та пред'явлений він до
належного відділу ДВС тому на підставі
заяви стягувача державний виконавець
відкрив виконавче провадження,
відповідно до ст. 19 Закону України,
зазначивши в постанові сторін
виконавчого провадження відповідно до
виконавчого документа. Відповідно до
вимог ч.2 ст. 18 Закону, ст. 368 ЦПК України
та п.29.31 Інструкції з діловодства у
місцевих загальних судах, апеляційних
судах областей, апеляційних судах міст
Києва та Севастополя, Апеляційному
суді АРК та Вищому спеціалізованому
суді України з розгляду цивільних і
кримінальних справ передбачені
підстави для видачі кількох виконавчих
листів. Оскільки таки підстави
відсутні, судом був виданий один
виконавчий документ, який прийнятий до
виконання, так як були відсутні і
підстави для відмови у відкритті
виконавчого провадження. Тому
твердження заявниці та її представника
про порушення вимог ст. 6, 11 Закону щодо
об'єднання двох вимог та самовільного
визначення по одній із них боржником
ОСОБА_1 є безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону у
постанові про відкриття виконавчого
провадження виконавець вказує про
необхідність боржнику самостійно
виконати рішення в строк до семи днів з
моменту винесення постанови та
зазначає, що у разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення.

Так, як в виконавчому документі
боржником зазначена ОСОБА_1, то
державний виконавець і зазначив в
даній постанові її як боржника та
вказав про необхідність самостійно
виконати рішення суду.

Згідно з вимогами ст. 27 Закону у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання.

Аналіз змісту вказаних правових норм
дає підстави для висновку, що державний
виконавець вправі вчиняти будь-які
дії, в тому числі і звертатись до суду з
заявою про роз'яснення рішення, про
встановлення або зміну способу і
порядку тільки під час примусового
виконання судового рішення, а на
стадії відкриття провадження він не
наділений такими повноваженнями. Тому
твердження заявниці та її представника
про те, що державний виконавець не
скористався своїм правом передбаченим
ст.ст.34,36 Закону також є безпідставними
з огляду на вищезазначене.

Таким чином суд вважає, що постанова
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження на підставі
виконавчого документа та дії
державного є правомірними, так як
відповідають вищевказаним правовим
нормам, а тому в задоволенні скарги
необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 6, 8, 11, 18, 19, 25-27 Закону
України « Про виконавче провадження»,
ст. ст. 383-387 ЦПК України, суд, -

У Х В А
Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на
неправомірні дії державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Бобровицького районного управління
юстиції ОСОБА_6 - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

На ухвалу може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Чернігівської області через
Бобровицький районний суд протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ( підпис)

Копія вірна:

Суддя Бобровицького райсуду
Л.М. Демченко