Справа № 462/4052/11
Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/3278/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Залізничного районного суду м
Львова від 11 березня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Залізнична районна адміністрація
Львівської міської ради звернулась з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа Львівська міська
рада про зобов"язання відповідачів
демонтувати самочинно здійснену
прибудову до квартири АДРЕСА_1 розміром
2,50х7,00.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково, зобов"язано
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
демонтувати самочинно влаштовану
прибудову до квартири АДРЕСА_1,
розміром 2,50х7,00 м. та привести балкон
квартири до попереднього стану (до
розмірів 0,70 кв.м.).В задоволенні решти
позовних вимог - відмовлено.Вирішено
питання судових витрат.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржила ОСОБА_2, вважає, що таке
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що позивачем не наведено беззаперечних
доказів на підтвердження того, що
здійснена реконструкція квартири
АДРЕСА_1 суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
здійснення такої з істотним порушенням
будівельних норм і правил, а також, що
реконструкція суперечить
санітарно-технічним вимогам і правилам
експлуатації, впливає на міцність і
безпечність житлового будинку.

Також апелянт зазначає, що відповідно
до п.25 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ №6 від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами ст.376 ЦК
України (про правовий режим
самочинного будівництва)", відхилення
від проекту забудови об"єкта
нерухомості або від вимог будівельних
норм і правил, які не є істотними, не
порушують прав інших осіб та інтересів
суспільства, не суперечать
санітарно-технічним вимогам і правилам
експлуатації, не впливають на міцність
і безпечність цього об"єкта, не можуть
бути підставою для задоволення вимог
про перебудову чи про знесення об"єкта
нерухомості. З наведених підстав
просить оскаржуване рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволенню з наступних підстав.

Відповідлно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу відповідно
до норм матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або керуючись загальними
засадами і змістом законодавства
України. Обгрунтованим визнається
рішення, у якому повно відображені
обставини, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає
зазначеним вимогам.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
самовільно, без дозволу Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради, прибудували до квартири
АДРЕСА_1 балкон розмірами 2.50м х7.00м,
однак враховуючи те, що прибудову
здійснено на місці належного до
квартири балкону площею 0,7 кв.м, прийшов
до висновку про часткове задоволення
позову, зобов»язав відповідачів
демонтувати самочинну прибудову,
привівши балкон квартири до
попереднього стану площею 0,7 кв.м.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується реєстраційним
посвідченням від 07.10.2002 р. З договору
купівлі- продажу квартири від 24.09.2002 р.,
копії технічного паспорту вбачається,
що квартира розташована на другому
поверсі 2- х поверхового
багатоквартирного житлового будинку,
складається з 2-х кімнат житловою
площею 37.1 кв.м та балкону площею 0,7 кв.м,
загальна площа квартири 37,8 кв.м, площа
квартири з врахуванням частки
спільного користування 56,1 кв.м.

Судом також встановлено здійснення на
місці належного до квартири балкону
площею 0,7кв.м, прибудови до балкону
квартири розміром 2.50 м х 7.00м, що
сторонами в суді не заперечувалось та
підтверджується технічним паспортом
на квартиру АДРЕСА_1.

За таких обставин суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
самочинну перебудову балкону площею 0.7
кв.м, належного до квартири АДРЕСА_1,
внаслідок чого збільшилися розміри
балкону і стали 2.50м х 7.00м.

Розпорядженням голови Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради №992 від 22.11.2010 р. «Про
самочинне будівництво гр. ОСОБА_2» саме
ОСОБА_2 зобов»язано демонтувати
самочинно споруджену прибудову до
квартири розміром 2.50м х 7.00 м, однак як
вбачається з акту, складеного комісією
ЛКП «Скнилівок» від 09.03.2011р., згадане
розпорядження відповідачкою ОСОБА_2 не
виконане. Як вбачається з попереджень
ЛКП «Скнилівок» від 01.03.2011 р.,03.03.2011 р.
саме ОСОБА_2 попереджалась про
необхідність виконання нею
розпорядження голови Залізничної РА
ЛМР.

Із наведеного вище вбачається, що
відносно інших відповідачів, а саме,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, головою
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради розпорядження
про зобов»язання їх демонтувати
прибудову балкону розмірами 2.50м х 7.00м
не приймалося, вони не попереджались
ЛКП «Скнилівок» про необхідність
виконання розпорядження, акт про
невиконання ними розпорядження ЛКП
«Скнилівок» не складався.

А відтак висновок суду першої
інстанції про те, що відповідачі
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 розпорядженням
голови Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
зобов»язувались до демонтажу
прибудови до квартири балкону
розмірами 2.50м х 7.00м, і таке
розпорядження ними не було виконане, не
відповідає дійсним обставинам справи.

Однак суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги, не
звернув на це уваги та зобов»язав
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 демонтувати
самочинну влаштовану прибудову до
квартири АДРЕСА_1 розміром 2.50м х 7.00м та
привести балкон квартири до
попереднього стану /до розмірів 0.70
кв.м/.

Крім цього, відповідно до ст. 11, ч.2 ст. 31
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмету спору на
власний розсуд. До початку розгляду
судом справи по суті позивач має право
шляхом подання письмової заяви
змінити предмет або підставу позову.

Як вбачається з позовної заяви,
Залізнична районна адміністрація
Львівської міської ради в
обґрунтування позовних вимог
посилається на ст. 376 ЦК України,
вважаючи прибудову балкону самочинним
будівництвом.

Відповідно до п. 13 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ №6 від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами ст.376 ЦК
України (про правовий режим
самочинного будівництва)" вирішуючи
позови про знесення самовільно
збудованих (прибудованих,
надбудованих) балконів, мансард, горищ,
тощо у багатоквартирних будинках, суди
повинні враховувати, що положення
статті 376 ЦК до цих правовідносин не
застосовуються. Проте у випадку, коли
квартира у такому будинку розташована
на першому (цокольному) поверсі й
власник здійснив прибудову до неї з
одночасним зайняттям частини
прибудинкової земельної ділянки, спір
повинен вирішуватися відповідно до
правил ст. 376 ЦК України.

Правила ст. 376 ЦК України не можуть бути
застосовані при вирішенні справ за
позовами що стосуються самочинно
переобладнаних квартир в
багатоквартирних будинках різних
житлових фондів, оскільки такі
правовідносини врегульовано іншими
нормами законодавства, зокрема,
статтею 383 ЦК та відповідних норм
Житлового кодексу України щодо
власників квартир.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги, керувався ч.4 ст. 15, ст.
ст. 152, 154 ЖК України, Правилами
користування будинками та
прибудинковими територіями,
затвердженими наказом Державного
комітету України з питань житлового -
комунального господарства від 17.05.2005 р.,
Правилами користування приміщеннями
житлових будинків і прибудинковими
територіями, затвердженими постановою
КМ України від 08.10.1992 р., якими
врегульовано питання проведення
переобладнання і перепланування
квартир.

Як вбачається зі звіту про проведення
технічного обстеження будівельних
конструкцій об»єкта, яким є квартира
АДРЕСА_1, прибудова до квартири
відповідає будівельним, санітарно -
технічним та протипожежним нормам.
Демонтаж прибудови до квартири матиме
наступні негативні наслідки, а саме:
може призвести до негативного впливу,
як приміщень, що знаходяться на другому
поверсі будинку, так і тих, що
розташовані внизу; демонтаж балок та
залізобетонної плити балкону призведе
до порушення цілісності капітальних
стін. Прибудова до квартири не обмежує
можливість використання за
призначенням даного будинку іншими
співвласниками у зв»язку з тим, що
влаштована на другому поверсі 2-х
поверхового житлового будинку зі
сторони внутрішнього подвір»я, до стін
квартири №19, і не порушує прав інших
співвласників в користуванні і
можливості проведення ремонтно -
будівельних робіт у разі необхідності,
що відповідає ч.4 ст. 357 ЦК України.

Враховуючи такі висновки, задоволенням
позовних вимог Залізничної районної
адміністрації ЛМР про демонтаж
прибудови до квартири АДРЕСА_1 розміром
2.50м х 7.00м, можуть бути порушені права
інших осіб - мешканців житлового
будинку, оскільки демонтаж прибудови
може призвести до пошкодження його
основних конструктивних елементів,
спричинити шкоду будинку в цілому.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК
України, кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Згідно з роз"ясненнями п. 11 постанови
Пленуму Верховного суду України від
18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у
цивільній справі», оскільки правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів та осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси (частина перша та друга статті
3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб. Зі
змісту позову, поданого Залізничною
районною адміністрацією Львівської
міської ради, з матеріалів справи не
вбачається порушення прав та свобод
інших мешканців житлового будинку,
наявність скарг третіх осіб з приводу
здійснення прибудови балкону.

Враховуючи вищенаведене, відсутність
скарг мешканців житлового будинку,
відсутність порушень їх прав та
інтересів, наявність висновку про те,
що прибудова до квартири АДРЕСА_1
відповідає будівельним, санітарно -
технічним та протипожежним нормам, що
демонтаж прибудови до квартири матиме
негативні наслідки, що прибудова не
обмежує можливість використання за
призначенням даного будинку іншими
співвласниками і не порушує прав інших
співвласників в користуванні і
можливості проведення ремонтно -
будівельних робіт у разі їх
необхідності, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність
необхідності застосування такої
крайньої міри, як демонтаж прибудови
балкону розмірами 2.50м х 7.00м.

За вищенаведених обставин, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
неповно з»ясував обставини, що мають
значення для справи, не дав належної
оцінки всім обставинам і доказам по
справі в їх сукупності, що відповідно
до положень ст. 309 ЦПК України є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м
Львова від 11 березня 2014 року - скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити Залізничній районній
адміністрації Львівської міської ради
в задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.