Справа № 495/9236/14-ц
30 грудня 2014 року м. Білгород-Дністровський
Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Матяш Т.Л.
при секретарі - Левченко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Затоківської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно,-
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки, що розташована на території АДРЕСА_1, надана для ведення садівництва площею 0,071 га, згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 083446.
При цьому, позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги наступним. 16 квітня 1975 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка згодом, після укладення другого шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_4». Від шлюбу народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_6 від другого шлюбу з ОСОБА_7, який був розірваний 28.08.1990 року.
Так, у ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, було двоє дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_2.
09 квітня 1999 року ОСОБА_8 був виданий державний акт на право приватної власності на землю площею 0,071 га, що надана для ведення садівництва, та розташована на території АДРЕСА_1.
Після смерті матері ОСОБА_5 та ОСОБА_2 звернулись до сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, але 02.11.2010 року державний нотаріус відмовив спадкоємцям у видачі свідоцтва про права на спадщину, мотивуючи тим, що в державному акті на право приватної власності на землю ІІІ-ОД № 083446, виданому Затоківською селищною радою 09.04.1999 року - виправлена дата видачі вищевказаного державного акта, що не дає змоги нотаріусу видати свідоцтво про право на спадщину та рекомендував звернутися до суду.
ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Варна Болгарської Республіки помер ОСОБА_5. Його спадкоємцем першої черги є дружина ОСОБА_1.
На думку позивачів, земельна ділянка в смт Затока повинна бути успадкована в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_1, яка є спадкоємцем ОСОБА_5 та за правилами спадкової трансмісії бажає прийняти спадщину.
Позивачі у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи сповіщався належним чином.
Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи.
У відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участі у справі,чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов може бути задоволено з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, видане Першим Приморським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 3570. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки АДРЕСА_1, площею 0,071 га, надана для ведення садівництва, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 083446 від 09.04.1999 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 506.
Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, видане місцевим ЗАГС м.Одеси 22.01.1964 року, матір'ю ОСОБА_5 є ОСОБА_4, яка 16.04.1975 року розірвала шлюб з ОСОБА_3.
20.09.1975 року ОСОБА_4 вийшла заміж за ОСОБА_7, що вбачається з копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 19.11.2014 року серії НОМЕР_3.
ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 народилась донька - ОСОБА_9, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_4, видане Одеським ЗАГС 04.11.1975 року, актовий запис 129. Після другого одруження ОСОБА_9 отримала прізвище «ОСОБА_9» (довідка від 09.12.2004 року від Другого відділу РАЦС Суворовського районного управління юстиції про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_10 та свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_5 від 23.11.1994 року, актовий запис 282; свідоцтво про одруження від 14.10.2004 року актовий запис 44).
Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування по черзі. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.
Згідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Стаття 1272 ЦК: якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 вчасно звернулися до державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті матері, однак, 02.11.2010 року сьома державна нотаріальна контора сповістила спадкоємців про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки в державному акті на право приватної власності на землю виправлена дата видачі, що порушує п.2.9 Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 року. У зв'язку з цим, державний нотаріус рекомендував спадкоємцям звернутися до суду з питанням про визнання права власності на земельну ділянку.
Таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимог в частині встановлення факту прийняття спадщини.
За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п.п.23,24) свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Варна Республіки Болгарія помер ОСОБА_5, його спадкоємицею є дружина - ОСОБА_1.
Згідно з ст..1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).
Виходячи з вищевикладеного, оцінивши всі обставини справи, суд вважає позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 1258, 1270, 1272, 1276 ЦК України, ст.ст 10, 11, 174, 209, 213, 214-215, 224-236 ЦПК України, суд, -
Позовні заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності в рівних частках на земельну ділянку площею 0,071 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, надана для ведення садівництва. Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 083446, виданий 09.04.1999 року Затоківською селищною радою на підставі рішення VІ сесії ХХІІІ скликання Затоківської селищної ради від 30.12.1998 року № 20, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 506.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя