У х в а л а

іменем україни

16 липня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

Гулька Б.І. Луспеника Д.Д.
Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом
виробничого кооперативу «Організація
орендарів Одесавторресурси» (далі - ВК
«Організація орендарів
Одесавторресурси») до ОСОБА_4 про
витребування майна із чужого
незаконного володіння, визнання права
власності за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 25 лютого 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 23 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ВК «Організація
орендарів Одесавторресурси» звернувся
до суду із указаним позовом,
посилаючись на те, що він з 1994 року є
власником нерухомого майна, а саме:
нежитлових будівель загальною площею
3775,0 кв. м, розташованих на земельній
ділянці загальною площею 9770,0 кв.
м за адресою: АДРЕСА_1; нежитлової
будівлі загальної площі 81,8 кв. м,
розташованої на земельній ділянці
загальною площею 296,0 кв. м за адресою:
АДРЕСА_5; нежитлових будівель загальною
площею 51,2 кв. м, розташованих на
земельній ділянці загальною площею 446,0
кв. м за адресою: АДРЕСА_2; нежитлової
будівлі загальною площею 58,7 кв. м,
розташованої на земельній ділянці
загальною площею 278,0 кв. м за адресою:
АДРЕСА_3; нежитлових будівель загальною
площею 2675,2 кв. м, розташованих на
земельній ділянці загальною площею 7294,0
кв. м за адресою: АДРЕСА_4; нежитлової
будівлі загальною площею 56,6 кв. м,
розташованої на земельній ділянці
загальною площею 161,0 кв. м за адресою:
АДРЕСА_6. Вказаним нерухомим майном
незаконно заволоділи особи, у тому
числі колишній директор
«Одесавторресурси», які у подальшому
ним розпорядилися, що встановлено
преюдиційним рішенням суду у
кримінальному провадженні.

У зв'язку з тим, що спірне майно вибуло з
їх володіння не з їхньої волі, про що
кооператив довідався у липні 2013 року,
позивач просив суд витребувати спірне
майно у відповідача, яка набула права
власності на зазначене майно поза
волею позивача, та визнати за позивачем
право власності на це майно.

Рішенням Суворовського районного суду
міста Києва від 25 лютого 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
23 квітня 2014 року, позов ВК «Організація
орендарів «Одесавторресурси»
задоволено. Витребувано із чужого
незаконного володіння ОСОБА_4 на
користь ВК «Організація орендарів
«Одесавторресурси» нерухоме майно,
а саме: нежитлові будівлі загальною
площею 3775,0 кв. м, розташовані на
земельній ділянці загальною площею 9770,0
кв. м за адресою: АДРЕСА_1; нежитлову
будівлю загальною площі 81,8 кв. м,
розташовану на земельній ділянці
загальною площею 296,0 кв. м за адресою:
АДРЕСА_5; нежитлові будівлі загальною
площею 51,2 кв. м, розташовані на
земельній ділянці загальною площею 446,0
кв. м за адресою: АДРЕСА_2; нежитлову
будівлю загальною площею 58,7 кв. м,
розташовану на земельній ділянці
загальною площею 278,0 кв. м за адресою:
АДРЕСА_3; нежитлові будівлі загальною
площею 2675,2 кв. м, розташовані на
земельній ділянці загальною площею 7294,0
кв. м за адресою: АДРЕСА_4; нежитлову
будівлю загальною площею 56,6 кв. м,
розташовану на земельній ділянці
загальною площею 161,0 кв. м за адресою:
АДРЕСА_6. Визнано за ВК
«Організація орендарів
«Одесавторресурси» право власності на
нерухоме майно, а саме: нежитлові
будівлі загальною площею 3775,0 кв. м,
розташовані на земельній ділянці
загальною площею 9770,0 кв. м за адресою:
АДРЕСА_1; нежитлову будівлю загальною
площі 81,8 кв. м, розташовану на земельній
ділянці загальною площею 296,0 кв. м за
адресою: АДРЕСА_5; нежитлові будівлі
загальною площею 51,2 кв. м, розташовані
на земельній ділянці загальною площею
446,0 кв. м за адресою: АДРЕСА_2; нежитлову
будівлю загальною площею 58,7 кв. м,
розташовану на земельній ділянці
загальною площею 278,0 кв. м за адресою:
АДРЕСА_3; нежитлові будівлі загальною
площею 2675,2 кв. м, розташовані на
земельній ділянці загальною площею 7294,0
кв. м за адресою: АДРЕСА_4; нежитлову
будівлю загальною площею 56,6 кв. м,
розташовану на земельній ділянці
загальною площею 161,0 кв. м за адресою:
АДРЕСА_6. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суди першої та
апеляційної інстанцій на підставі
доказів, поданих сторонами, що належним
чином оцінені (ст. 212
ЦПК України), дійшли до правильного
висновку про те, що власником спірного
майна (об'єктів нерухомості) з травня 1994
року є позивач (на той момент
організація орендарів
«Одесавторресурси»), директор якого
незаконно заволодів вказаним майном
шляхом створення іншого підприємства -
КТ «Бегляков і К° «Одесавторма»,
на яке було переведено право власності
на спірне майно, що підтверджується
преюдиційними обставинами,
зазначеними в ухвалі Приморського
районного суду м. Одеси від 20 грудня 2013
року про звільнення від кримінальної
відповідальності винних осіб у зв'язку
із закінченням строків давності
притягнення до кримінальної
відповідальності. Рішенням
виконавчого комітету Одеської міської
ради від 26 грудня 2004 року № 787 скасовано
видані КТ «Бегляков і К° «Одесавторма»
свідоцтва про право власності на
об'єкти нерухомого майна, що є
предметом спору, а отже, відновлено
право власності позивача.

Таким чином, оскільки спірне майно
вибуло з володіння власника не з його
волі, суди першої та апеляційної
інстанцій з урахуванням вимог
ст. ст. 321, 387, 388 ЦК України правомірно
витребували майно з чужого незаконного
володіння відповідача.

Доводи касаційної скарги про пропуск
позивачем строку позовної давності
безпідставні, оскільки, дослідивши
подані сторонами докази, суди дійшли
правильного висновку про те, що цей
строк необхідно обчислювати з дати
(липень 2013 року), коли позивач міг
довідатися та довідався про своє
порушене право.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи касаційної скарги цих
висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 25 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
23 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Б.І.
Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта