АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 435/2-218/10 22-ц/774/744/К/14
Справа № 2-218/10
Головуючий в суді
Провадження 22-ц774744 К14
інстанції - Дурасова Ю.В.
Категорія № 25(4)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - відповідача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2010
року по справі за позовом Відкритого
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Дніпро» до ОСОБА_2,
Відкритого акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Саксаганське відділення
№ 8366 про визнання недійсним договору
добровільного страхування наземних
транспортних засобів, визнання
недійсною Угоди про порядок виплати
страхового відшкодування та стягнення
в рахунок відшкодування збитків,
моральних збитків та судових витрат, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2008 року позивач - Відкрите
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Дніпро» ( далі - ВАТ «СК
«Дніпро») - звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_2 та Відкритого акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в особі філії -Саксаганське
відділення № 8366 (далі - Банк) про
визнання недійсним договору
добровільного страхування наземних
транспортних засобів, визнання
недійсною угоди про порядок виплати
страхового відшкодування та стягнення
в рахунок відшкодування збитків,
моральної шкоди та судових витрат. В
обґрунтування позовних вимог зазначив,
що 19 грудня 2005 року між ним та ОСОБА_2
укладено договір добровільного
страхування наземного транспорту №
ТЗ134, предметом якого є майнові
інтереси ОСОБА_2, пов'язані з правом
власності на транспортний засіб
«Субару Форестер», д/н НОМЕР_1, за яким
вигодонабувачем зазначено Банк. ОСОБА_2
на підставі підроблених документів
уклав договір страхування автомобілю,
якого на дату укладання страхового
договору не існувало. 28 березня 2006 року
ОСОБА_2 звернувся до позивача з заявою
про страховий випадок, зазначивши, що 27
березня 2006 року невідомі особи
заволоділи вказаним транспортним
засобом і 25 липня 2006 року позивачем
було складено акт, відповідного до
якого розмір страхової виплати склав
204943,50 грн. Вказану суму позивач
перерахував вигодо набувачу - Банку
трьома платежами: 60000 грн., 70000грн. та
74943,50грн. Уточнивши позовні вимоги,
позивач просив суд визнати недійсним
договір добровільного страхування
наземних транспортних засобів № ТЗ134
від 19 грудня 2005 року; визнати недійсною
угоду про порядок виплати страхового
відшкодування від 25 липня 2006 року;
зобов'язати Банк повернути позивачу
204943,50 грн. страхового відшкодування;
стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача в
рахунок відшкодування збитків
204943,50грн., 10000 грн. моральних збитків та
судові витрати.

Рішенням Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2010
року позов ВАТ «СК «Дніпро» задоволено
частково: визнано недійсним договір
добровільного страхування наземних
транспортних засобів № ТЗ134 від 19
грудня 2005 року; стягнуто з ОСОБА_2 на
користь позивача в рахунок
відшкодування збитків 204943,50грн., в
рахунок відшкодування моральної шкоди
1000 грн. та судові витрати у справі:
судовий збір у сумі 1700грн., 8,50 грн. та
30грн. ІТЗ, зобов'язано повернути в
порядку реституції платіж у сумі
10474,80грн., здійснений ОСОБА_2 на рахунок
ВАТ «СК «Дніпро». Провадження у справі
щодо вимог до Банку закрито.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, а також неповне
з'ясування обставин справи, які мають
значення для правильного вирішення
питання, просить рішення суду першої
інстанції скасувати та відмовити ВАТ
«СК «Дніпро» в задоволені позовних
вимог. На його думку, судом не взято до
уваги, що договір добровільного
страхування наземних транспортних
засобів № ТЗ 134 від 19 грудня 2005 року не
може бути визнаний недійсним оскільки:
виплата страхового відшкодування є
прямим обов'язком позивача, а не
збитками і втратами ВАТ «СК «Дніпро»,
та позивачем не доведено розмір
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди. Крім того працівники
ВАТ «СК «Дніпро» проявили свою
недбалість та своїми діями завдали
збитки ВАТ «СК «Дніпро», уклавши з ним
договір страхування без перевірки
наявності транспортного засобу. Також
він не був присутній при розгляді
справи, оскільки належним чином не
повідомлявся про слухання справи і про
ухвалення рішення суду від 20 грудня 2010
року дізнався лише від виконавчої
служби в 2014 році при відкритті
виконавчого провадження у справі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 грудня 2005 року
між позивачем - ВАТ „Страхова компанія
«Дніпро», яке є правонаступником ВАТ
„Дніпро „Страхова компанія
„Оранта-Дніпро", та ОСОБА_2, укладено
договір добровільного страхування
наземного транспорту №Т3134, предметом
якого є майнові інтереси ОСОБА_2,
пов'язані з правом власності на
транспортний засіб «Субару Форестер»,
д/н НОМЕР_1, за яким вигодонабувачем
зазначено ВАТ „Державний ощадний банк
України».

28 березня 2006 року ОСОБА_2 звернувся до
позивача з заявою про випадок, що має
ознаки страхового, зазначивши, що
невстановлені особи незаконно
заволоділи вказаним транспортним
засобом 27 березня 2006 року.

25 липня 2006 року позивачем було складено
страховий акт, відповідно до якого
розмір страхового відшкодування склав
204943грн.

Згідно угоди про порядок виплати
страхового відшкодування від 25 липня
2006 року зазначену суму позивач
перерахував вигодонабувачу - ВАТ
«Державний ощадний банк» трьома
платежами: 60000 грн„ 70000 грн„ 74943,50 грн.
на підставі платіжних доручень № 478 від
01 вересня 2006 року, № 627 від 25 вересня 2006
року та № 666 від 11 жовтня 2006 року.

Вироком Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 16 вересня 2008
року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні
злочинів, передбачених ст..ст. 27 ч. 5, 366 ч.
2, 27 ч. 5. 191 ч. 5, 190 ч. 4, 383 ч. 2, 284 ч. 2 КК
України, зокрема в тому, що він з метою
незаконного одержання кредиту для
придбання автомобіля «Субару
Форестер» та незаконного його
присвоєння, діючи умисно, з корисних
мотивів та за попередньої змови з
ОСОБА_5, шляхом обману та зловживанням
довірою, на підставі підроблених
документів, а саме договору
купівлі-продажу № 13/12 від 13 грудня 2005
року автомобілю «Субару Форестер», д/н
НОМЕР_1, накладної № 15/12 від 15 грудня 2005
року, уклав із ВАТ „Державний ощадний
банк України» кредитний договір № КРФ
- 144/05, згідно якого одержав кредит в
сумі 38300 дол. США для здійснення оплати
за цей транспортний засіб, а також 19
грудня 2005 року уклав із ВАТ „Дніпро
„Страхова компанія „Оранта-Дніпро"
договір страхування зазначеного
автомобілю № ТЗ134, хоча на дату
укладання страхового та кредитного
договорів автомобіль був фізично
знищений внаслідок ДТП. 28 березня 2006
року ОСОБА_2 незаконно звернувся до
органів міліції із завідомо
неправдивою заявою про викрадення
вказаного автомобіля, після чого без
наявності законних підстав звернувся
до страхової компанії «Оранта-Дніпро»
із заявою про настання страхового
випадку, у результаті чого вказане
підприємство незаконно компенсувало
ВАТ „Державний ощадний банк України»
незаконно одержаний кредит в сумі 204943,50
грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги
страхової компанії, суд першої
інстанції керувався положеннями ст.230
ЦК України та виходив із доведеності
позовних вимог ВАТ «СК «Дніпро» щодо
наявності підстав для визнання
недійсним договору добровільного
страхування та відшкодування позивачу
матеріальної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи та нормам
матеріального права.

Доводи апеляційної скарги в частині
стягнення з відповідача матеріальної
шкоди не містять підстав для її
задоволення.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо у належній
формі сторони досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно положень ст.. 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. Сторона, яка застосувала
обман, зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року №9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» роз'яснено, що відповідно
до частини першої статті 215 ЦК
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК,
саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст.. 982 ЦК України
істотними умовами договору
страхування є предмет договору
страхування, страховий випадок, розмір
грошової суми, в межах якої страховик
зобов'язаний провести виплату у разі
настання страхового випадку (страхова
сума), розмір страхового платежу і
строки його сплати, строк договору та
інші умови, визначені актами
цивільного законодавства.

Згідно зі ст.. 998 ЦК України договір
страхування є нікчемним або визнається
недійсним у випадках, встановлених цим
Кодексом. Наслідки недійсності
договору страхування визначаються
відповідно до положень про недійсність
правочинів, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що при укладенні договору
добровільного страхування наземних
транспортних засобів № ТЗ134 від 19
грудня 2005 року, ОСОБА_2 не повідомив
позивача про те, що автомобіль «Субару
Форестер», д/н НОМЕР_1, фізично знищений
внаслідок ДТП, тобто свідомо повідомив
страховику неправдиві відомості про
обставини, наявність яких, відповідно
до правил і вимог договору, зробило б
неможливим укладання договору
страхування, що в свою чергу,
відповідно до п. 20.6 цього договору
страхування є підставою для визнання
договору страхування недійсним, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо визнання
недійсним укладеного сторонами
договору добровільного страхування
наземних транспортних засобів № ТЗ134
від 19 грудня 2005 року.

Факт введення ОСОБА_2 позивача в оману
підтверджено належним та допустимим
доказом - вироком Довгинцівського
районного суду м. Кривого Рогу від 16
вересня 2008 року, який є чинним, тому
вина відповідача не потребує
доказуванню в силу положень ст.. 61 ч.4
ЦПК України.

Також доведеним є факт заподіяння
позивачеві матеріальних збитків у
розмірі 204943,50 грн., оскільки
підтверджується наявними у справі
копіями платіжних доручень № 478 від 01
вересня 2006 року, № 627 від 25 вересня 2006
року та № 666 від 11 жовтня 2006 року про
перерахування позивачем
вигодонабувачу - Банку зазначеної суми
коштів.

За таких обставин суд першої інстанції,
врахувавши межі позовних вимог
страхової компанії, яка не наполягала
на стягненні подвійної суми збитку,
обґрунтовано стягнув з відповідача
збитки у розмірі 204943,50 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо
тлумачення терміну «збитки», на думку
колегії суддів, є безпідставними,
оскільки сутність збитків як
економічного явища полягає в тому, що
господарюючий суб'єкт несе додаткові
майнові втрати чи не отримує доходи у
порівнянні з витратами і доходами, що
здійснюються та отримуються при
оптимальному розвитку господарської
операції. При цьому можуть мати місце
збитки у формі додаткових витрат та в
формі неодержаних доходів.

Також не можуть бути взятими до уваги й
доводи апеляційної скарги стосовно
процесуальних порушень, допущеним
районним судом, оскільки вони не
спростовують правильне по суті рішення
суду в частині визнання недійсним
договору добровільного страхування та
відшкодування позивачу матеріальної
шкоди.

Проте, вирішуючи спір, суд першої
інстанції безпідставно стягнув з
ОСОБА_2 на користь страхової компанії
моральну шкоду в сумі 1000грн., залишивши
поза увагою, що позивачем є юридична
особа, а згідно ст.. 23 ч. 2 п. 4 ЦК України
моральна шкода, спричинена юридичній
особі, полягає у приниженні її ділової
репутації, проте у справі відсутні
будь-які докази спричинення позивачеві
такої шкоди.

За таких обставин рішення суду в
частині стягнення з ОСОБА_2 моральної
шкоди в сумі 1000 грн. необхідно
скасувати на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України через неправильне
застосування норм матеріального права
та ухвалити в цій частині нове рішення
про відмову в задоволенні цих позовних
вимог.

В іншій частині рішення суду не
оскаржено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 4, 313,
314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу відповідача
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2010
року скасувати в частині стягнення з
ОСОБА_2 на користь Відкритого
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Дніпро» моральної шкоди в
сумі 1000 грн. та ухвалити в цій частині
нове рішення про відмову в задоволенні
цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
І.Є.Ляховська

Судді :
А.П.Барильська

Л.В.Михайлів