Справа № 296/2683/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" липня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира
в складі:

головуючого судді -
Адамовича О.Й.,

за участю: секретаря судового
засідання Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1, представника
позивача ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_3

розглянувши y відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Житомирської обласної дирекції
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про
визнання договору поруки припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Житомирської обласної дирекції
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та просить
припинити договір поруки №014/0911/74/109797
від 16.05.2007 року.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 16 травня 2007 року між
Відкритим акціонерним товариством
"Райффайзен Банк Аваль" в особі
Житомирської обласної дирекції ВАТ
"Райффайзен Банк Аваль",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Райффайзен Банк
Аваль" в особі Житомирської обласної
дирекції Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль", та
ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір
від 16 травня 2007 року № 014/0911/74/109797.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_4 перед банком, між
позивачем та Відкритим акціонерним
товариством "Райффайзен Банк Аваль" в
особі Житомирської обласної дирекції
ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" було
укладено договір поруки від 16.05.07
№014/0911/74/109797.

Як зазначає позивач, договір поруки
повинен бути визнаний припиненим на
тій підставі, що збільшення суми за
основним зобов'язанням відбулося без
його повідомлення та згоди.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача заявлені позовні
вимоги підтримали в повному обсязі, з
підстав, викладених в позові, просили
суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився, 27.06.2014 року направив до суду
заяву про розгляд справи у його
відсутність. Проти задоволення
позовних вимог заперечив.

Представник відповідача ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в судовому
засіданні щодо задоволення позовних
вимог заперечила, з підстав викладених
в письмових запереченнях на позов (а.с.
23,24).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень,
тобто обов'язок доказування покладений
на сторони.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши подані сторонами документи,
повно і всебічно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов та його заперечення,
об'єктивно оцінивши докази, вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 16
травня 2007 року між Відкритим
акціонерним товариством "Райффайзен
Банк Аваль" в особі Житомирської
обласної дирекції ВАТ "Райффайзен Банк
Аваль", правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
"Райффайзен Банк Аваль" в особі
Житомирської обласної дирекції
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль", та ОСОБА_4 було
укладено Кредитний договір від 16
травня 2007 року № 014/0911/74/109797 та надано
кредит в сумі 147 460 доларів США (а.с. 25-26).

За користування кредитом встановлено
оплату позичальником процентів в
розмірі 12.5 % річних, що вбачається з п. 1.4
Договору та було визначено платіжний
календар (графік погашення кредиту),
згідно якого позичальник
зобов'язувався щомісячно, починаючи з
травня місяця 2007 року по квітень 2027
року сплачувати в рахунок погашення
кредиту 1675,35 дол. США (а.с. 27-28).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_4 перед банком, між
ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним
товариством "Райффайзен Банк Аваль" в
особі Житомирської обласної дирекції
ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" було
укладено договір поруки від 16.05.07 №
014/0911/74/109797, згідно якого поручитель
поручився перед кредитором за
виконання/належне виконання
позичальником, взятих на себе
зобов'язань, що витікають з кредитного
договору.

Зокрема, за умовами п.1.2 Договору
поруки, поручитель (позивач) на
добровільних засадах бере на себе
зобов'язання перед банком відповідати
по борговим зобов'язанням боржника
(ОСОБА_4), які виникають з умов
кредитного договору від 16.05.2007 року, а
саме повернути кредит в розмірі 147 460
доларів США, сплатити проценти за його
користування, комісійну винагороду,
неустойку (пеню, штрафи), в розмірі,
строки та у випадках, передбачених
Кредитним договором, а також
відшкодувати можливі збитки та
виконати інші умови Кредитного
договору в повному обсязі.

Відповідно до п. 2.1. договору поруки, у
випадку невиконання боржником взятих
на себе зобов'язань по Кредитному
договору, поручитель несе солідарну
відповідальність перед банком у тому ж
обсязі, що і божник, включаючи сплату
основного боргу, нарахованих відсотків
за користування кредитом та неустойки,
відшкодування збитків.

Договір підписаний сторонами, що
свідчить про те, що вони погодились з
його умовами.

Як встановлено в судовому засіданні,
між відповідачами, за відсутністю
позивача та його згоди, було укладено
Додаткову угоду №34 від 13.03.2009 року до
кредитного договору від 16 травня 2007
року № 014/0911/74/109797 (а.с. 39).

Згідно п.1 додаткової угоди було
визначено, що на період з 13.03.2009 року
зменшено розмір щомісячних платежів до
розміру процентів, а саме до 550 дол. США.

Пунктом 3 додаткової угоди визначено,
що протягом строку кредитних канікул
різниця між розміром щомісячного
платежу позичальника відповідно до
графіка погашення кредиту та інших
платежів та власним внеском
позичальника, визначеного в пункті 2
цієї додаткової угоди (тобто 550 дол.
США), підлягає сплаті позичальником за
рахунок додаткових траншів кредиту, що
видаються кредитором позичальнику і
відносяться на збільшення розміру
кредиту в строки з 15.03.2009 року по 15.02.2010
рік.

У зв'язку з видачею зазначених
додаткових траншів, сума кредиту за
кредитним договором складатиме
153490,83дол. США.

Пунктом 4 додаткової угоди, відповідачі
визначили, що графік погашення кредиту
та інших платежів за кредитним
договором, а також розрахунок сукупної
вартості кредиту виклали в новій
редакції в Додатках №1 та №2, до цієї
додаткової угоди, які є невід'ємною
частиною додаткової угоди.

З нового графіка погашення кредиту
вбачається, що щомісячний платіж за
кредитним договором став складати
1842,05дол США (а.с.40-43) .

Отже, виходячи з умов додаткової угоди,
сума кредиту збільшилася з 147460дол. США
до 153490,83 дол. США, тобто на 6030,83 дол. США.

Порівнявши графіки погашення кредиту
до та після укладання додаткової угоди
можна дійти висновку, що в результаті
збільшення тіла кредиту відбулося
також збільшення сум процентів, які
підлягали сплаті щомісячно.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.
Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК
України).

Договір поруки є видом забезпечення
виконання зобов'язання (ст. 546 ЦК
України).

Відповідно до ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Стаття 526 ЦК України визначає, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Згідно ч.1 ст. 559 ЦК України, порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

З Висновків Верховного суду України
зроблених в постанові Судової палати у
цивільних справах ВСУ від 20.02.2013р. у
справі №6-172цс12, та зроблених у
постанові судових палат у цивільних та
у господарських справах ВСУ у справі
№6-122цс13 вбачається, що за змістом ч.1 ст.
559 ЦК України, підставою припинення
поруки є такі зміни основного
зобов'язання, здійсненні без згоди
поручителя, які призвели або можуть
призвести до збільшення обсягу
відповідальності останнього, зокрема:
підвищення розміру процентів,
відстрочення виконання розміру плати
за кредит, відстрочення виконання, що
призводить до збільшення періоду, за
який нараховуються відсотки за
користування чужими грошовими коштами;
підвищення розміру відсотків,
встановлення (збільшення розміру)
неустойки, встановлення нових умов
щодо порядку зміни процентної ставки в
бік збільшення тощо.

Крім цього, відповідно до Постанови №5
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
зазначено: «Відповідно до частини
першої ст. 559 ЦК України припинення
договору поруки пов'язується зі зміною
забезпеченого зобов'язання за
відсутності згоди поручителя на таку
зміну та за умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя. При цьому
обсяг зобов'язання поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель.
Проте, якщо в договорі поруки
передбачено, зокрема, можливість зміни
розміру процентів за основним
зобов'язанням і строків їх виплати тощо
без додаткового повідомлення
поручителя та укладення окремої угоди,
то ця умова договору стала результатом
домовленості сторін (банку і
поручителя), а отже, поручитель дав
згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
ст. 559 ЦК України порука припиняється у
разі зміни основного зобов'язання без
згоди поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Як вказувалося вище, в результаті
укладання відповідачами, без згоди
позивача, додаткової угоди до
кредитного договору, відбулося
збільшення суми кредиту, що в свою
чергу призвело до нарахування більших
сум процентів за кредитним договором
при однаковій процентній ставці, при
належному виконанні договірних
зобов'язань.

Як вбачається з договору поруки від
16.05.2007 року, його умовами не передбачено
можливості збільшення суми кредиту
банком в односторонньому порядку без
згоди поручителя. А тому суд приходить
до висновку, що заявлені позивачем
вимоги ґрунтуються на законі, а тому
підлягають задоволенню.

Суд не бере до уваги доводи
представника відповідача, що ОСОБА_4 не
отримував фактично нових сум кредиту, а
його збільшення відбуло шляхом
зарахування належних з нього платежів
за договором у певний період, оскільки
такі доводи не спростовують фактичного
збільшення основного зобов'язання.
Необгрунтованими є також посилання
представника відповідача на те, що
збільшення зобов'язання ОСОБА_4 перед
банком згідно додаткової угоди, не
розповсюджується на позивача, так як
його відповідальність обмежена
умовами договору поруки (розміром 147460
дол. США і є граничною). В договорі
поруки відсутні посилання, що порукою
забезпечується виконання зобов'язання
боржником частково. Тому, має місце
повне забезпечення.

Також, слід зазначити, що перелік
підстав, які згідно Висновків ВСУ
свідчать про збільшення обсягу
відповідальності поручителя, не є
вичерпним.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позивачем доведено обставини
припинення поруки.

Обраний позивачем спосіб захисту свого
права шляхом визнання договору поруки
припиненим відповідає Постанові №5
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 30 березня 2012
року "Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин".
При цьому, невірний спосіб захисту
порушеного цивільного права не може
бути єдиною підставою для відмови в
задоволенні позову.

Разом з тим, суд вважає безпідставними
вимоги позивача до ОСОБА_4, оскільки
останній не є стороною договору поруки,
при цьому, будь-яких порушень прав
позивача ОСОБА_4 не доведено.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати
понесенні ним при сплаті судового
збору.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 -
215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

В И
Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Житомирської
обласної дирекції ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» задовольнити частково.

Визнати припиненим договір поруки від
16.05.07р. №014/0911/74/109797, укладений між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Житомирської обласної дирекції ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1.

Стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
в особі Житомирської обласної дирекції
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь
ОСОБА_1 121,80грн. витрат по сплаті
судового збору.

В задоволенні позову до ОСОБА_4
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Корольовський районний
суд м.Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні при оголошенні рішення суду,
протягом того ж строку з дня отримання
копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О. Й. Адамович