АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2734/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Дячков С. В. Доповідач - Городнича
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.,

суддів - Варенко
О.П., Григорченка Е.І.,

при секретарі - Косенко
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 17 квітня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
повернення грошових коштів та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про зобов'язання укласти договір
купівлі-продажу,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2010р. ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом, який потім доповнив, до ОСОБА_2,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23.01.2010
р. він з відповідачкою уклали письмову
угоду про намір купівлі-продажу
кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» та заплатив
відповідачці в рахунок купівлі
кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» - 62000 доларів
США. В подальшому відповідач договір
купівлі-продажу кафе-бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1» з ним не уклала, грошові
кошти йому не повернула. Також, позивач
вважає, що діями відповідачки йому
спричинена моральна шкода. ОСОБА_2, з
метою ухилення від виконання
зазначеної угоди, без його відома 01
червня 2010 р. уклала договір оренди
нежилого приміщення з підприємцем
ОСОБА_4, за період дії якого ОСОБА_2
отримала прибуток на загальну суму 60000
грн., з яких 30 000 грн. повинна була
віддати як частку прибутку, отриманого
в результаті роботи кафе-бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1».

Таким чином, ОСОБА_3 просив стягнути з
ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у
розмірі 489180 грн., 48918 грн. у
відшкодування моральної шкоди; грошові
кошти у розмірі 30000 грн. прибутку,
отриманого відповідачем в якості
орендної плати за передане в оренду
кафе-бар «ІНФОРМАЦІЯ_1» та судові
витрати.

У липні 2011 р. ОСОБА_2 звернулася із
зустрічним позовом до ОСОБА_3 про
зобов'язання укласти договір
купівлі-продажу. В обґрунтування
позову посилалась на те, що 23 січня 2010
року між нею та ОСОБА_3 було укладено
договір про намір купівлі-продажу
нерухомого майна. 15 липня 2010 року ними
було підписано додатковий договір до
договору про наміри купівлі-продажу
нерухомого майна, згідно якого було
перенесено термін погашення повної
суми вартості майна з 10.09.2010 р. на 31.12.2010
р. та узгоджено, що нотаріальне
посвідчення договору купівлі-продажу
нерухомого майна буде здійснено після
зняття арешту з нерухомого майна.
Вважає, що нею були виконані всі умови
передбачені договорами, а тому просила
суд зобов'язати ОСОБА_3 виконати умови
додаткового договору від 15.07.2011 р.,
виплативши їй повну суму вартості
кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», та
нотаріально укласти з нею договір
купівлі продажу кафе-бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1».

Рішенням Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 17 квітня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 489180
грн. - повернення завдатку; грошові
кошти у розмірі 30000 грн. прибутку,
отриманого відповідачем в якості
орендної плати за передане в оренду
кафе-бар «ІНФОРМАЦІЯ_1»; 10000 грн. у
відшкодування моральної шкоди; витрати
по оплаті судового збору - 1700 грн. та 120
грн. по оплаті витрат на ІТЗ. В
задоволенні решти позову ОСОБА_3
відмовлено. В задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання
укласти договір купівлі-продажу
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
постановити нове рішення, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню
в частині та зміні в частині з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.01.2010 р. ОСОБА_3 з
ОСОБА_2 уклали письмову угоду про намір
укласти договір-продажу кафе-бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1».

Позивач заплатив відповідачці в
рахунок купівлі кафе-бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1» задаток - 62000 доларів США.

ОСОБА_2 договір купівлі-продажу
кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» з ОСОБА_3 не
уклала, грошові кошти йому не
повернула.

В еквіваленті на 14.08.2010 р. за
комерційним курсом 62000 доларів США х 7,89
= 489180 грн. - сума сплаченого
відповідачці завдатку.

Відповідно до п. п. 2, 3 додаткової угоди
до угоди купівлі-продажу нерухомого
майна, укладеної 15.07.2010 р, з моменту
підписання даної угоди управління
кафе-баром «ІНФОРМАЦІЯ_1» з усім майном,
що знаходиться в даному кафе-барі,
переходить до ОСОБА_3, а прибуток,
отриманий в результаті роботи
кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
розподіляється між сторонами
пропорційно, в залежності від розміру
авансу, сплаченого стороною-2 на
користь сторони-1, тобто ОСОБА_2, станом
на момент підрахунку прибутку.

Також суд встановив, що ОСОБА_2, без
відома ОСОБА_3, 01 червня 2010 р. уклала
договір оренди нежилого приміщення з
підприємцем ОСОБА_4, згідно з яким
передала йому в оренду кафе-бар
«ІНФОРМАЦІЯ_1». Відповідно до п. 3.1
вищезазначеного договору розмір
орендної плати становить 5000 грн., а
згідно з п. 7.1. строк його дії визначено
до 31 травня 2011 р.

За період дії вказаного договору - з
01.06.2010 р. по 30.05.2011 р. (12 місяців) ОСОБА_2
отримала прибуток на загальну суму 60000
грн.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає
стягненню 30000 грн. як частка прибутку,
отриманого в результаті роботи
кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», відповідно до
вимог п. п. №, 4 додаткової угоди від
15.07.2010 р.

З урахуванням ступеню моральних
страждань та спричиненої матеріальної
шкоди суд вирішив, що позовні вимоги в
частині відшкодування моральної шкоди
підлягають частковому задоволенню у
розмірі 10 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суд виходив з того, що ОСОБА_2 не
надала суду свідоцтво про право
власності на кафе-бар «ІНФОРМАЦІЯ_1» та
витяг із реєстру прав власності на
нерухоме майно. Таким чином, суд дійшов
до висновку, що на кафе-бар
«ІНФОРМАЦІЯ_1» не зареєстроване на
праві власності за ОСОБА_2

Однак, з такими висновками суду
погодитися не можна, враховуючи
наступне.

Відповідно до ст. 570 ЦК завдаток - це
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання.

Аванс - сума коштів, яка вноситься в
рахунок наступних платежів або
виплачується в рахунок майбутніх
виплат, передбачених законодавчими
актами.

Враховуючи зазначене, суд першої
інстанції дійшов до помилкового
висновку про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 саме завдатку у сумі 489
180 грн., оскільки стягнення суми
завдатку застосовується лише в тих
випадках, коли між сторонами було
укладено основний договір, проте він не
виконується з вини якоїсь зі сторін.
Якщо ж сторони домовилися укласти
договір, але відповідним чином його не
оформили, сплачені в рахунок виконання
договору платежі визнаються
авансовими і підлягають поверненню в
тому розмірі, в якому вони надавалися.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 заплатив ОСОБА_2 в рахунок
купівлі кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» - 62 000
дол. США. ОСОБА_2 договір
купівлі-продажу кафе-бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1» з позивачем не уклала,
кошти не повернула.

У зв'язку з вищезазначеним, колегія
суддів вважає за необхідне в цій
частині рішення змінити в частині
обгрунтування, стягнувши з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 суму 489 180 грн. в рахунок
повернення авансу.

Крім того, в частині стягнення
прибутку та моральної шкоди рішення
суду треба скасувати, виходячи з
наступного.

Згідно п. 3.1 договору оренди
нежилого приміщення від 01.06.2010 р.,
укладений з підприємцем ОСОБА_4,
орендатор повинен сплачувати
щомісячно орендну плату в твердій
грошовій сумі, а саме 5000 грн., та
зазначено, що плата за оренду об'єкту
буде справлятися у вигляді виконання
ремонтних робіт на об'єкті, що
орендується.

Таким чином, отримані ОСОБА_2 30 000 грн. не
можна вважати такими, що отримані в
результаті роботи кафе-бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1». Також, ОСОБА_3 не надав
суду належних та допустимих доказів
того, що саме вказана сума була
отримана ОСОБА_2 та що вона є часткою
прибутку, отриманого в результаті
роботи кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
відповідно до вимог п. п. №, 4 додаткової
угоди від 15.07.2010 р. З огляду на викладене
колегія суддів приходить до висновку,
що є неправомірним стягнення на
користь ОСОБА_3 грошових коштів у
розмірі 30 000 грн.

Крім цього, пунктом 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"
передбачено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат та з
урахуванням інших обставин.

Однак, всупереч ст. 61 ЦПК України,
позивачем не надано підтверджень того,
що йому завдано моральну шкоду, яка
полягає у душевних та моральних
стражданнях і переживаннях, а саме
супроводжувалося підвищенням
артеріального тиску, головними болями
та болями в області серця, призвели до
тяжкого депресивного стану, нервових і
психічних перевантажень і зривів.
Доказів настання зазначених наслідків
з боку позивача документально не
підтверджується, а ґрунтується лише на
його показаннях, які не можуть бути
підставою для задоволення позову в цій
частині.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду
постановлене без додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково, а рішення суду
скасувати в частині стягнення прибутку
та моральної шкоди та змінити в частині
стягнення завдатку.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 17 квітня 2013 року в частині
стягнення завдатку - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 489
180 грн. - повернення авансу.

Рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 17 квітня 2013 року в частині
стягнення прибутку та моральної шкоди -
скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 в його позовних
вимогах до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів у розмірі 30 000 грн.
прибутку та 10 000 грн. у відшкодування
моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду - залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: