У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Карпенко С.О.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І.,
Ступак О.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом
комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна організація №
2» (далі - КП «ЖЕО № 2») Полтавської
міської ради до ОСОБА_3 в її інтересах
та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4
та ОСОБА_5, про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, за касаційною скаргою
Мисан Аліни Валеріївни, яка діє від
імені Полтавської міської ради, на
рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 3 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 28 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року комунальне
підприємство «Житлово-експлуатаційна
організація № 2» Полтавської міської
ради звернулося до суду з указаним
позовом. Зазначало, що на підставі
рішення виконкому Полтавської міської
ради № 262 від 16 вересня 2011 року 27
вересня 2011 року видано ордер № 19 на
право зайняття службового приміщення
ОСОБА_3 зі складом сім'ї: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, діти - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_3 на момент
видачі ордеру працювала двірником в КП
«ЖЕО № 4», а 31 грудня 2011 року вона була
звільнена по переводу в КП «ЖЕО № 8» за
п. 5 ст. 36 КЗпП України. 2 квітня 2012 року
ОСОБА_3 була звільнена з КП «ЖЕО № 4» по
переводу в КП «ЖЕО № 2». 31 травня 2012 року
її звільнено з КП «ЖЕО № 2» на підставі
ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.
Оскільки з моменту звільнення ОСОБА_3 з
КП «ЖЕО № 2» у трудових відносинах не
перебуває, 1 червня 2012 року на її адресу
надіслано лист про необхідність
звільнення службової квартири. При
обстеженні квартири, яке проводилась 2
липня 2012 року та 28 січня 2013 року,
з'ясовано, що відповідач разом з дітьми
у спірному житлову приміщенні не
проживає з липня 2012 року, однак
залишається там зареєстрованою.
Посилаючись на наведене, просило
задовольнити позов.

Рішеннм Октябрського районного суду м.
Полтави від 3 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Полтавської області від 28 січня 2014
року, у задоволенні позову КП «ЖЕО № 2»
відмовлено.

Мисан А.В., яка діє від імені
Полтавської міської ради, звернулася
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ із касаційною
скаргою, в якій просить скасувати
оскаржувані рішення, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити в
повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що відповідач з
поважної причини тимчасово не проживає
в спірній квартирі, проте регулярно
сплачує комунальні платежі, за власні
кошти провела водовідведення та є
одинокою матір'ю, яка має на утриманні
двох малолітніх дітей.

Однак, повністю погодитись з такими
висновками неможливо.

Судами встановлено, що на підставі
ордера № 19, виданого згідно рішення
виконавчого комітету Полтавської
міської ради № 262 від 16 вересня 2011 року
на ім'я ОСОБА_3 27 вересня 2011 року,
відповідач поселилася в квартиру
АДРЕСА_1, яка складається з однієї
кімнати, житловою площею 11,7 кв.м, що
була їй надана як службове житлове
приміщення на період роботи в ЖЕО № 4
двірником. Разом з ОСОБА_3 поселилися в
квартиру і її двоє неповнолітніх дітей
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

31 травня 2012 року ОСОБА_3 звільнилася з
КП «ЖЕО № 2» за ст. 38 КЗпП України у
зв'язку з тим, що була вимушена
здійснювати догляд за рідною бабусею
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка проживає у
Кременчуцькому районі Полтавської
області та потребує стороннього
догляду, про що зазначено в довідці № 70
від 27 листопада 2013 року, виданій
Потоківською амбулаторією сімейної
медицини.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3
перебуває на обліку в управлінні праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Октябрської
районної у м. Полтаві ради і одержує
допомогу на дитину як одинока матір.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

У справах про визнання наймача або
члена його сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням
необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. Якщо наймач або
члени його сім'ї були відсутні з
поважних причин понад шість місяців,
цей строк за заявою відсутнього може
бути продовжено наймодавцем, а в разі
спору - судом.

В порушення вказаних норм права при
перевірці законності ухваленого судом
першої інстанції рішення апеляційний
суд не зробив ніяких висновків про
період відсутності відповідача у
житловому приміщенні (тобто щодо
існування обставин, на які позивач
посилався в обгрунтування вимог), чи
перевищує цей період строки,
встановленні ст. 71 ЖК України, а якщо
перевищує, то які причини відсутності
відповідача. Фактично доводи
апеляційної скарги в цій частині
апеляційним судом не перевірені, у
постановленій за результатами
розгляду апеляційної скарги ухвалі
відсутні мотиви, з яких суд виходив при
їх відхиленні.

Крім того, згідно зі ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що КП
«ЖЕО № 2» звертаючись у суд із позовом
просило визнати відповідачів такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням.

Під час розгляду справи у
встановленому порядку підстава або
предмет позову ним не змінювалися.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вказуючи про відсутність передбачених
законом підстав для виселення і
законність в цій частині рішення суду
першої інстанції, апеляційний суд не
звернув уваги на те, що позивачем не
ставилося питання про виселення
відповідачів із займаного житлового
приміщення, тому суд не повинен був
робити з цього приводу будь-які
висновки, оскільки вони не мають
відношення до підстав і предмета спору.

Такі порушення судом апеляційної
інстанції норм процесуального права
(ст. ст. 10, 60, 179, 303, 304 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, тому
ухвала апеляційного суду не може
вважатись законною і обґрунтованою та
в силу ст. 338 ЦПК України підлягає
скасуванню, а справа передачі на новий
розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Мисан Аліни
Валеріївни, яка діє від імені
Полтавської міської ради,
задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 28 січня 2014 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді:С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І.
Наумчук О.В. Ступак