Ухвала іменем україни 16 липня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоМакарчука М.А. суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної
Т.О., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до Токмацької районної
державної адміністрації Запорізької
області, Головного управління
Держземагенства України в Запорізькій
області, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Токмацьке дослідне
господарство» про визнання права на
отримання безоплатно у власність
земельної ділянки, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_4; ОСОБА_5 на
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 01 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із вказаним позовом на
обґрунтування якого зазначив, що з 28
вересня 1983 року по 17 жовтня 1998 року він
працював у Дослідному господарстві
«Токмацьке» (раніше радгосп ім. XXV
з'їзду КПРС). Згідно з розпорядженням
голови Запорізької обласної державної
адміністрації від 06 квітня 2010 року № 92
та розпорядженням Токмацької районної
державної адміністрації Запорізької
області від 06 травня 2010 року № 198 було
прийняте рішення стосовно розпаювання
земель Дослідного господарства
«Токмацьке» ( далі - ДГ «Токмацьке») та
передачу у власність земельних ділянок
колишнім працівникам та пенсіонерам
цього господарства. Для цього була
створена комісія по розпаюванню землі,
у компетенцію якої входило
затвердження критеріїв осіб які мають
право на отримання у власність
земельної ділянки, та складання і
затвердження списків таких осіб.

Протягом весни-літа 2010
року земля ДГ «Токмацьке» була
розпайована серед колишніх
працівників та пенсіонерів
господарства.

Він звертався до ДГ
«Токмацьке», в комісію по розпаюванню
землі та до Токмацької районної
державної адміністрації з заявою про
внесення його до списків осіб на
отримання у власність земельної
ділянки, але отримав відмови.

Вважає, що вказані
відмови не відповідають нормам
земельного та цивільного
законодавства, він має право на
отримання у власність земельної
ділянки, оскільки працював у
господарстві станом на 1996 рік та має
стаж роботи у господарстві більше п'яти
років.

Просив визнати за ним
право на отримання безоплатно у
власність земельної ділянки як
колишньому працівнику ДГ «Токмацьке» у
розмірі, встановленому при розпаюванні
земель зазначеного господарства, із
земель державної власності резервного
фонду, створеного при розпаюванні
земель ДГ «Токмацьке».

Рішенням Токмацького
районного суду Запорізької області від
19 грудня 2013 року позов задоволено.

Визнано, що ОСОБА_4 має
право на отримання безоплатно у
власність земельної ділянки як
колишній працівник ДГ «Токмацьке» у
розмірі, встановленому при розпаюванні
земель ДГ «Токмацьке», із земель
державної власності з резервного
фонду, створеного при розпаюванні
земель зазначеного господарства.

Рішенням апеляційного
суду Запорізької області від 01 квітня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі
представника за довіреністю ОСОБА_7
просить скасувати рішення
апеляційного суду, залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судом норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам
закону рішення судів першої та
апеляційної інстанцій не відповідає.

Суд першої інстанції,
ухвалюючи рішення про задоволення
позову, виходив із того, що позивач
відповідно до визначених комісією з
розпаювання земель колишнього ДГ
«Токмацьке» критеріїв, має право на
безоплатне отримання у власність
земельної ділянки.

Апеляційний суд, скасувавши рішення
суду першої інстанції та ухваливши
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено, керуючись п. 2 Указу
Президента України від 08 серпня 1995 року
№ 720 «Про порядок паювання земель,
переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» виходив із того, що
позивач не відноситься до кола осіб,
які відповідно до вимог ч. 1 ст. 25, ч. 3 ст.
118 ЗК України мають право отримати
безоплатно у власність земельну
ділянку при розпаюванні земель
колишнього ДГ «Токмацьке».

Проте з такими висновками судів не
можна погодитись з наступних підстав.

Судами встановлено, що
ОСОБА_4 працював у ДГ «Токмацьке» в
період з 28 вересня 1983 року по 17 жовтня
1998 року, трудовий стаж на підприємстві
ДГ «Токмацьке» 15 років 20 днів, що
підтверджується копією трудової
книжки (а. с. 9).

ДГ «Токмацьке» було
підпорядковане Українській академії
аграрних наук України, і у зв'язку з цим
землі господарства не підлягали
розпаюванню та приватизації.

Відповідно до
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 31 травня 2006 року № 296-р ДГ
«Токмацьке» було виведене із
підпорядкування Української академії
аграрних наук та передано до сфери
управління Мінагрополітики України.
Тобто з того ж часу з'явилась
можливість проведення розпаювання
землі.

Згідно з
розпорядженням голови Запорізької
обласної державної адміністрації від 06
квітня 2010 № 92 було прийнято рішення
стосовно розпаювання земель ДГ
«Токмацьке» та передачу у власність
земельних ділянок колишнім
працівникам та пенсіонерам цього ж
господарства (а. с. 10).

Позивач звертаючись до
суду із вказаним позовом, на
обґрунтування своїх вимог послався на
рішення комісії із розпаювання земель
колишнього господарства, яка була
створена на загальних зборах колишніх
працівників і пенсіонерів ДГ
«Токмацьке» 31 березня 2010 року, та
встановила критерії згідно з якими до
списку повинні бути включені:
працівники, які працювали станом на 19
серпня 2005 рік; пенсіонери із колишніх
працівників ДГ «Токмацьке»; звільнені
за скороченням штату; працівники, які
пропрацювали не менше 5 років та
працювали на 1996 рік.

Статтею 57 ЦПК України
передбачено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків встановлених
статтею 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 10 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню. Обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Суд, вирішуючи спір по
суті та досліджуючи докази у справі,
якими обґрунтовував мотивувальну
частину рішення, не звернув уваги, що в
матеріалах справи відсутнє рішення
комісії із розпаювання земель
колишнього господарства, тому суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості достовірно перевірити, які
критерії визначені для осіб, що мають
право на безоплатне отримання
земельної ділянки колишнього ДГ
«Токмацьке» були визначені зазначеною
комісією та чи відповідає позивач
зазначеним вимогам.

Крім того, суд в своєму
рішенні посилається на наступні
розпорядження Токмацької районної
державної адміністрації Запорізької
області:

які також в матеріалах справи
відсутні.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції у порушення ч. 4 ст. 60 ЦПК
України фактично ґрунтується на
припущеннях та не відповідає
матеріалам справи.

Апеляційний суд, зазначених недоліків
не усунув, натомість зазначив, що суд
першої інстанції не правильно тлумачив
критерії осіб визначених комісією із
розпаювання земель колишнього ДГ
«Токмацьке», та дійшов висновку про те,
що позивач не підпадає під визначені
критерії, разом з тим, як вже
зазначалось вище, рішення комісії в
матеріалах справи відсутнє, а тому дати
йому будь-яку правову оцінку не
можливо.

Крім того, апеляційний суд, зазначивши,
що визначені спеціально створеною
комісією з розпаювання земель
колишнього ДГ «Токмацьке» критерії не
відповідають вимогам закону та Указу
Президента України від 08 серпня
1995 року № 720 «Про порядок паювання
земель, переданих у колективну
власність сільськогосподарським
підприємствам і організаціям»,
детально не перевірив, чи поширюється
цей Указ Президента на спірні
правовідносини, оскільки не встановив,
чи передавалась земля у колективну
власність колишнього ДГ «Токмацьке» і
не встановив, яка правова підстава була
вказаного розпаювання.

Відповідно до ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Таким чином, оскільки у порушення вимог
ст. ст. 212 - 214 ЦПК України судами не
правильно застосовано норми
матеріального права, не встановлено
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішенням Токмацького
районного суду Запорізької області від
19 грудня 2013 року та рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 01 квітня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук Судді: А.О.
Леванчук В.А. Нагорняк Т.О. Писана
Г.В. Юровська