Номер провадження: 22-ц/785/6775/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Гірняк Л.А., Погорєлової С.О.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі справу за
апеляційною скаргою представника
Державної виконавчої служби України -
ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського
районного суду м.Одеси від 11 червня 2014
року по справі за скаргою ОСОБА_3 про
визнання дій та постанови про
повернення виконавчого документа
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Каращук Катерини Леонідівни,
заінтересована особа Державна
казначейська служба України, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
районного суду зі скаргою про визнання
дій державного виконавця відділу
примусового виконання рішень ДВС
України Каращук Катерини Леонідівни
неправомірними, визнання постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачу від 27.01.2014 року за виконавчим
листом № 2-5593/07 виданого Суворовським
районним судом м.Одеси 24.01.2008 року
незаконною та зобов`язання державного
виконавця Каращук К.Л. відновити
виконавче провадження відповідно до ч.1
ст. 51 ЗУ „Про виконавче провадження" та
вчинити дії передбачені п.7 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
з державного та місцевих бюджетів або
боржників. Заявник мотивує скаргу тим,
що на підставі рішення апеляційного
суду Одеської області від 13.12.2007 року і
виконавчого листа № 2-5593/07 виданого
Суворовським районним судом м.Одеси
24.01.2008 року на її користь стягнуто з
державного бюджету України 2000 гривень
у відшкодування моральної шкоди. 19.03.2008
року постановою Департаменту
державної виконавчої служби України
було відкрито виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-5593/07. Однак, з моменту
відкриття виконавчого провадження
впродовж шести років судове рішення
залишалося невиконаним з підстав
неодноразового повернення виконавчого
документа. У зв"язку з тим, що дії
державних виконавців і винесені ними
постанови про повернення виконавчого
документа судами визнавалися
незаконними, а державну виконавчу
службу зобов"язано вчинити дії з
виконання рішення суду, ігнорування
судових постанов посадовими особами
державної виконавчої служби
унеможливило належного виконання.

27.01.2014 року, державним виконавцем
Каращук К.Л. винесена чергова постанова
про повернення виконавчого документа,
копія якої надіслана поштою 31.01.2014 року
та одержана нею 07.02.2014 року. Як зазначає
скаржник, дії Каращук К.Л. щодо
повернення виконавчого документа
порушують її права, оскільки
здійсненні всупереч чинному
законодавству України.

Між тим, 14.02.2013 року з відновленням
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого документа,
Каращук К.Л. не вчинювала дій
передбачених п.7 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників
затвердженого постановою Кабінетом
Міністрів України 30.01.2013 року № 45, і як
наслідок цього, безпідставно повернула
виконавчий документ стягувачу.

Не бажання державного виконавця
Каращук К.Л. діяти у спосіб визначений
чинним законодавством України
створило умови за яких упродовж
тривалого часу судове рішення
залишається невиконаним на шкоду її
законних інтересах.

На підставі вищенаведеного, скаржник
звернулася до суду.

Ухвалою Суворовського районного суду
м.Одеси від 11.06.2014 року скаргу ОСОБА_3 -
задоволено частково.

Визнано дії головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Каращук Катерини
Леонідівни, що здійсненні з винесенням
постанови про повернення виконавчого
документа від 27.01.2014 року -
неправомірними.

Визнано постанову про повернення
виконавчого документа стягувачу від 27
січня 2014 року за виконавчим листом №
2-5593/07, виданого Суворовським районним
судом міста Одеси 24 січня 2008 року -
незаконною.

Зобов`язано головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Каращук Катерину
Леонідівну відновити виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа № 2-5593/07.

В іншій частині скарги відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду,
представник Державної виконавчої
служби України - ОСОБА_2 звернулася до
суду апеляційної інстанції з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалу Суворовського
районного суду м.Одеси від 11.06.2014 року в
частині задоволення вимог скаржника,
відмовити скаржнику у задоволенні
скарги у повному обсязі, вирішити
питання про розподіл судових витрат та
стягнути їх зі скаржника, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
при постановленні ухвали норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення в
межах скарги на дії державного
виконавця та доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Судом встановлено, що постановою
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 19 березня 2008 року було відкрито
виконавче провадження щодо
примусового виконання рішення
апеляційного суду Одеської області від
13 грудня 2007 року про відшкодування з
держави в особі Державного
казначейства України за рахунок
державного бюджету на користь ОСОБА_3 2
000 грн. моральної шкоди.

Постановою відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 18 лютого 2013 року
було повернуто виконавчий лист № 2-5593/07
для його виконання в порядку,
визначеному постановою Кабінету
МіністрівУкраїни від 03 серпня 2011 року
№ 845.

Частково задовольняючи скаргу ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив із того,
що державний виконавець своєчасно не
здійснив усіх передбачених законом дій
щодо примусового виконання рішення
суду. Порядок виконання рішень про
стягнення коштів з державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 03
серпня 2011 року № 845, та Закон України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень», який набрав чинності з
01січня 2013 року, не мають зворотної сили,
тому не можуть бути застосовані до
відкритого 19 березня 2008 року
виконавчого провадження з примусового
виконання рішення суду.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають матеріалам справи,
засновані на законодавстві і є
правильними.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
виконавче провадження» (у редакції,
чинній на час відкриття виконавчого
провадження) примусове виконання
рішень в Україні покладається на
Державну виконавчу службу, яка
входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно із ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом`якшують або
скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» виконавчі документи за
рішеннями суду про стягнення коштів
або рішення суду, що набрали законної
сили, боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб`єкти, які видані або ухвалені до
набрання чинності цим Законом,
подаються до органу державної
виконавчої служби протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
пунктом.

Якщо рішення суду про стягнення коштів
або виконавчі документи за цими
рішеннями, боржниками за якими є
визначені частиною першою статті 2
цього Закону суб`єкти, не було подано в
строк, встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

Судом першої інстанції надано вірну
оцінку обставинам справи, зокрема, що
виконавче провадження відкрито у
відповідності до Закону України «Про
виконавче провадження» і має
виконуватись згідно із законом.

До набрання чинності Постанови
Кабінету Міністрів України від 03
серпня 2011 року № 845 діяла Постанова
Кабінету Міністрів України від 9 липня
2008 року N 609 « Про затвердження Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
з рахунків, на яких обліковуються кошти
державного та місцевих бюджетів, або
бюджетних установ».

В розумінні п.3 цього Порядку
стягувач - державний виконавець, який
отримав право на примусове виконання
рішень державних органів виключно на
підставі визначених законом
документів.

Відповідно до п. 11 Порядку якої
рішення про стягнення коштів, які
належать до загальнодержавних
видатків державного бюджету,
подаються юридичними чи фізичними
особами або їх представниками для
виконання органам державної
виконавчої служби та приймаються до
виконання в порядку, встановленому
Законом України "Про виконавче
провадження".

Згідно із п. 12 Порядку у разі
надходження постанови державного
виконавця про

відкриття виконавчого провадження,
виконавчого документа та оформленої
у двох примірниках платіжної
вимоги Державне казначейство
здійснює безспірне списання коштів,
які належать до загальнодержавних
видатків державного бюджету, в межах
бюджетних призначень, установлених
законом про державний бюджет за
відповідною програмою
загальнодержавних видатків.

Пунктами 13, 14 Порядку
передбачено, що відшкодовані суми
обліковуються Державним казначейством
наростаючим підсумком та
відображаються у звітності про
виконання державного бюджету. Кошти
державного бюджету, списані у
безспірному порядку згідно з вимогами
цього розділу для відшкодування шкоди
за рахунок держави у передбачених
законодавством випадках, вважаються
збитками, завданими державному
бюджету.

Отже, сама по собі зміна порядку
виконання судового рішення про
відшкодування з держави в особі
Державного казначейства України за
рахунок державного бюджету на користь
ОСОБА_3 2 000 грн. моральної шкоди
Постановою Кабінету Міністрів України
від 03 серпня 2011 року № 845 не може бути
підставою для повернення виконавчого
листа, оскільки цей порядок не може
поширюватись на виконання судового
рішення, виконавче провадження за яким
відкрито до його зміни, а Закон України
«Про виконавче провадження» не містить
такої підстави для повернення
виконавчого листа (неможливість
виконання рішення суду у зв`язку із
зміною порядку виконання судового
рішення).

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не дають підстав для висновку про
порушення чи неправильне застосування
судом першої інстанції вимог закону
при постановленні оскаржуваної ухвали,
так як не спростовують висновки суду.

За таких обставин, правові підстави для
скасування ухвали Суворовського
районного суду м. Одеси від 11.06.2014 року
відсутні.

На підставі викладеного і керуючись ст.
ст. 303, 307, 312, 313, 317 ЦПК України, судова
колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Державної виконавчої служби України
ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Суворовського районного суду м.
Одеси від 11 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання законної сили ухвалою
суду.

Головуючий

О.М. Таварткіладзе

Судді:

Л.А. Гірняк

С.О. Погорєлова