У х в а л а

іменем україни

02 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Штелик С.П.,

суддів: Коротуна В.М.,
Попович О.В.,

Дем'яносова
М.В., Касьяна О.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Кредитні ініціативи» про визнання
кредитного договору недійсним та за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_3, третя особа -
Служба у справах дітей Рубіжанської
міської ради Луганської області, про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Рубіжанського
міського суду Луганської області від 02
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Луганської області від 24
січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що 22 жовтня 2007 року між нею
та акціонерно комерційним банком
«ТАС-Комерцбанк» (правонаступником
якого є ПАТ «Сведбанк») було укладено
кредитний договір, за умовами якого
вона отримала кредит у розмірі 12 000
доларів США, з кінцевим терміном
повернення до 22 жовтня 2016 року, зі
сплатою 11,9 % річних.

22 жовтня 2007 року між АКБ
«ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 було
укладено договір іпотеки, за умовами
якого в іпотеку АКБ «ТАС-Комерцбанк»
було передано квартиру АДРЕСА_1.

Вказуючи, що вказаний кредитний
договір укладено з порушенням вимог
закону, позивачка просила визнати його
недійсним.

У червні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення, обґрунтовуючи вимоги тим, що
відповідно до договорів факторингу від
28 листопада 2012 року до ТОВ
«Кредитні ініціативи» відступлено
право вимоги за кредитним договором
від 22 жовтня 2007 року. У зв'язку з
неналежним виконанням ОСОБА_3 умов
зазначеного кредитного договору,
станом на 01 березня 2013 року утворилася
заборгованість у розмірі 157 510
грн. 14 коп., в рахунок погашення якої
позивач просив звернути стягнення на
предмет іпотеки та виселити ОСОБА_3 зі
зняттям з реєстраційного обліку у
жилому приміщенні.

Ухвалою Рубіжанського міського суду
Луганської області від 09.07.2013 року
об'єднано в одне провадження цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ
«Сведбанк» про визнання недійсним
кредитного договору з цивільною
справою за позовом ТОВ «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення.

Рішенням Рубіжанського міського суду
Луганської області від 02
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 24 січня 2014 року, в
задоволенні позову ОСОБА_3
було відмовлено.

Позов ТОВ «Кредитні ініціативи» було
задоволено частково. В рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором від 22 жовтня 2007 року, яка
станом на 01 березня 2013 року становить
157 410,14 грн, яка складається з
заборгованості за кредитом у сумі 83 926,50
грн, заборгованості по процентам за
користування кредитом у сумі 38 515,06 грн,
пені у сумі 34 968,58 грн, звернуто
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_3, на
користь ТОВ «Кредитні ініціативи»
шляхом проведення прилюдних торгів
згідно з Законом України «Про
виконавче провадження», встановлено
початкову ціну предмета іпотеки на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

Виселено ОСОБА_3 з квартири за вказаною
адресою. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

В іншій частині позову ТОВ «Кредитні
ініціативи» було відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати зазначені вище судові
рішення та справу передати на новий
розгляд, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції,
з висновком якого погодився й
апеляційний суд, виходив з наявності
підстав для задоволення позову ТОВ
«Кредитні ініціативи» та
безпідставності позовних вимог ОСОБА_3

Судами встановлено, що 22 жовтня 2007 року
між АКБ «ТАС-Комерцбанк»
(правонаступником якого є ПАТ
«Сведбанк») та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, за умовами якого
ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 12 000
доларів США, з кінцевим терміном
повернення до 22 жовтня 2016 року, зі
сплатою 11,9 % річних.

22 жовтня 2007 року між АКБ
«ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 було
укладено договір іпотеки, за умовами
якого в іпотеку АКБ «ТАС-Комерцбанк»
було передано квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
зазначеного кредитного договору
станом на 01 березня 2013 року утворилася
заборгованість у розмірі 157 510 грн 14 коп.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася та сплати
процентів.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Крім того, відповідно до ст. 39 Закону
України «Про іпотеку» у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються: загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Згідно з пунктом 42 Постанови Пленуму
ВСУ України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року за № 5 резолютивна частини
рішення суду в разі задоволення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки має відповідати вимогам як
статті 39 Закону України "Про іпотеку",
так і положенням пункту 4 частини
першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції,
з висновком якого погодився й
апеляційний суд, дійшов обґрунтованого
висновку про те, що оскільки у
результаті неналежного виконання
відповідачкою умов кредитного
договору утворилася заборгованість, то
наявні підстави, відповідно до
ст. 39 Закону України «Про іпотеку»,
для звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Також, відповідно до вимог чинного
законодавства, суди дійшли вірного
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позовних вимог і в частині
виселення відповідачки зі спірної
квартири.

Виходячи з наведеного, суди дійшли
вірного висновку про наявність підстав
для відмови в задоволенні позову
ОСОБА_3 та наявність підстав для
часткового задоволення позову ТОВ
«Кредитні ініціативи».

Зазначені висновки судів відповідають
обставинам справи, а також
узгоджуються з нормами матеріального
та процесуального права, які судами
правильно застосовані.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи скарги про неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рубіжанського
міського суду Луганської області від 02
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Луганської області від 24 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
В.М. Коротун

О.В. Попович

М.В. Дем'яносов

О.П. Касьян