АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4697/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 614/390/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: -
Кружиліної О.А.,

- Макарова
Г.О.,

при секретарі - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Борівського районного суду
Харківської області від 25 квітня 2014
року по справі за поданням державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Борівського
районного управління юстиції
Харківської області Шульги Є.О. про
зняття тимчасового обмеження в праві
виїзду за межі України з ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Борівського
районного суду Харківської області від
08.11.2013р. по справі №614/1339/13-ц задоволено
позов ОСОБА_5 стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_5 аліменти у розмірі ?
частини всіх видів доходу на утримання
сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення
ним повноліття.(а.с.15).

01.04.2014 року Борівський районний суд
Харківської області за поданням
державного виконавця Шульги Ю.О. ВДВС
Борівського РУЮ Харківської області
постановив ухвалу про тимчасове
обмеження боржника ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України «…до виконання
зобов'язань, покладених на нього».
(а.с.32)

23.04.2014 року державний виконавець Шульга
Ю.О. звернувся до суду з поданням про
зняття з ОСОБА_3 тимчасового обмеження
у праві виїзду з України, вказуючи, що
22.04.2014р. до ВДВС Борівського РУЮ
надійшла заява стягувача ОСОБА_5 про
повернення виконавчого документу без
виконання та зняття всіх заходів
примусового виконання. (а.с.36).

Ухвалою Борівського районного суду від
25.04.2014 року у задоволенні вказаного
подання відмовлено.(а.с.39).

В апеляційній скарзі боржник ОСОБА_3
просить скасувати вказану ухвалу суду,
вважаючи її постановленою з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, і зняти з нього встановлені
судом обмеження, вказуючи, що він з
ОСОБА_5 домовився про добровільну
сплату аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_3 і ОСОБА_5, які підтримали
апеляційну скаргу і просили її
задовольнити, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Відмову у задоволенні подання
державного виконавця про зняття
тимчасового обмеження ОСОБА_3 у праві
виїзду за межу України суд,
посилаючись на п.8 ч.1 ст.49 Закону
України «Про виконавче провадження» та
п.11.3 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
обґрунтував посиланням на те, що
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника за межі України
відноситься до компетенції суду, а
зняття такого обмеження мусить
здійснювати державний виконавець.

Однак з таким вирішенням подання
державного виконавця колегія суддів
погодитися не може за таких підстав.

Суд не звернув увагу на те, що норми
закону та Інструкції, на які він
посилався, передбачають вирішення
питання про зняття обмежень у виїзді
боржника за межі України державним
виконавцем самостійно у тому випадку,
коли виконавче провадження
закінчується фактичним виконанням в
повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом, але в даному
випадку жодна з норм Закону України
№606-Х1У від 21.04.1999р. «Про виконавче
провадження» та Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом МЮ
України №512/5 від 02.04.2012р. не передбачає
право державного виконавця самостійно
скасовувати встановлені раніше судом
тимчасові обмеження боржника у праві
виїзду за межі України у разі
повернення виконавчого документу
стягувану за його заявою.

Не передбачає цього і «Порядок
взаємодії органів державної
виконавчої служби та органів Державної
прикордонної служби України під час
здійснення виконавчого провадження»,
затверджений спільним наказом МЮ
України і МВС України №288/5/102 від
07.01.2014р., погодженого з т.в.о. Голови
Державної прикордонної служби України
та Головою виконавчої служби України,
зареєстрованому в МЮ України 11.02.2014року
за №273/25050.

Разом з тим, з огляду на положення
ст.ст.55, 124, 129 Конституції України та
ст.ст.15, 377-1 ЦПК України, у суду не було
перешкод для вирішення питання про
зняття (скасування) встановленого ним
тимчасового обмеження у праві виїзду
ОСОБА_3 за межі України, зважуючи на
припиненням ДВС за ініціативою
стягувача ОСОБА_5 примусового
виконання заочного рішення суду від
08.11.2013р.

При вирішенні вказаного питання
колегія суддів приходить до висновку,
що подання державного виконавця і
апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягають
частковому задоволенню з огляду на ту
обставину, що в зазначених вище
нормативних актах відсутній такий
термін, як «зняття» обмеження у праві
особи на виїзд за межу України. Такі
обмеження можуть встановлюватися і
скасовуватися, а не «зніматися», як це
вказав автор подання і апеляційної
скарги.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, п.4 ч.2 ст. 307, п.3 ст.312, ст.ст.
313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу Борівського районного суду
Харківської області від 25 квітня 2014
року скасувати.

Подання державного виконавця Шульги
Ю.О. ВДВС Борівського РУЮ Харківської
області «про зняття тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України» задовольнити частково.
Скасувати встановлене ухвалою
Борівського районного суду
Харківської області від 01.04.2014 року
тимчасове обмеження ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_2.н. у праві виїзду за межі
України.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, касаційному оскарженню,
згідно ст.324 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий -

Судді: