Справа №582/128/14 Головуючий у суді у 1
інстанції - Номер провадження 22-ц/788/1321/14
Суддя-доповідач - Маслов В. О. Категорія
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Маслова В. О.,

суддів - Лузан Л. В. , Дубровної В. В.

при секретарі судового засідання -
Назарової О.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду у м. Суми апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Недригайлівського
районного суду Сумської області від 03
червня 2014 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,

в с т а
н о в и л а:

12 березня 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» (далі - Банк)
звернулося до суду з вказаним позовом.
Зазначав, що 24 листопада 2007 року
відповідачка отримала кредит у розмірі
7657,92 грн. і повернула його частково,
тому просив суд стягнути з ОСОБА_2 351,15
грн. заборгованості за кредитом, 552,35
грн. заборгованості по відсоткам, 764,42
грн. заборгованості по комісіям.

Рішенням Недригайлівського районного
суду Сумської області від 03 червня 2014
року позов Банку задоволено: стягнуто з
ОСОБА_2 заборгованість за кредитним
договором в сумі 1667,92 грн. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на те, що Банком пропущено
строк звернення з позовом до суду, про
застосування якого вона клопотала,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника
Банку - Марченка О.О., який заперечив
проти доводів апеляційної скарги та
вважає рішення місцевого суду
правильним, розглянувши матеріали
справи в межах заявленого позову і
апеляційної скарги, колегія суддів
знаходить, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду -
на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
оскільки суд першої інстанції не
застосував ст. 267 ЦК України щодо
пропуску позовної давності.

Як встановлено судом і вбачається з
матеріалів справи, 24 листопада 2007 року
між Банком та ОСОБА_2 був укладений
договір № 007-18109-241107, за умовами якого
відповідачка отримала 7657,92 грн.
кредитних коштів на споживчі потреби
зі сплатою 0,01 % річних на строк 30
місяців з кінцевою датою повернення до
23 травня 2010 року (а.с. 5-9).

ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання до 24
числа щомісяця сплачувати по 295 грн. на
погашення кредитної заборгованості (п.
2.9, 3.1).

Умовами кредитного договору також
передбачена сплата 0,5 % комісії банку за
ведення кредитної справи (п. 2.5), строк
дії договору (п. 9.12, 10.1),
відповідальність ОСОБА_2 за
невиконання умов договору (п. 3) та інші
умови.

Відповідачка кредитними коштами
скористалася (а.с. 13-16), проте взяті на
себе зобов'язання по щомісячній сплаті
платежів не виконала, в результаті чого
утворилася заборгованість, яка згідно
з розрахунком Банку станом на 18 лютого
2014 року склала 1667,92 грн. (а.с. 18).

З наданого Банком розрахунку
заборгованості також вбачається, що
останній платіж ОСОБА_2 здійснила у
травні 2010 року, проте повного погашення
суми заборгованості не відбулося (а.с.
18).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачка порушила права позивача,
останнім строк звернення з позовом за
їх захистом не пропущені, оскільки
договір діє до його повного виконання
сторонами, а оскільки боржниця не
погасила всього кредиту, то
зобов'язання ОСОБА_2 не припинилося, а
відтак перебіг позовної давності не
починався.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з таким висновком суду
першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

За умовами укладеного між сторонами
договору передбачено, що договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання, але автоматично лонгується
на такий же строк у випадку, якщо жодна
зі сторін договору не поінформує іншу
сторону про його припинення (п. 9.12). Крім
того, умови договору діють до повного
його виконання (п. 10.1).

Відповідно, на зазначені вище умови
договору і посилався місцевий суд,
відмовляючи у задоволенні клопотання
відповідачки про застосування до
спірних правовідносин строку позовної
давності, вказуючи на несплату ОСОБА_2
всієї суми заборгованості (кредит,
відсотки, комісія).

Колегія суддів знаходить висновок
місцевого суду таким, що не ґрунтується
на законі і не відповідає судовій
практиці.

Згідно зі ст. 252 ЦК України строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Початок перебігу
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок. Строк, що визначений місяцями,
спливає у відповідне число останнього
місяця строку. Позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Про це зазначено у ст.ст. 253, 254, 256 та 257 ЦК
України.

Згідно з п.2.9 кредитного договору від 24
листопада 2007 року відповідачка повинна
була щомісячно, не пізніше 24 числа,
сплачувати позивачу по 295 грн. у
відповідності до графіку платежів. Всі
платежі повинні бути сплачені не
пізніше кінцевого терміну повернення
кредиту - 23 травня 2010 року, оскільки
кредит надавався на 30 місяців (п. 1.2).

Останній платіж у розмірі 295 грн. ОСОБА_2
внесла 25 травня 2010 року, що
підтверджується розрахунком позивача
(а.с. 17-18). З цього часу починає перебіг
трирічний строк позовної давності. До
суду Банк звернувся з цим позовом 07
квітня 2014 року, тобто через 3 роки 10
місяців 12 днів. Представником Банку не
названо причин, які можна було б
віднести до поважних, а тому колегія
суддів не вбачає підстав для
поновлення строку позовної давності. А
отже наявна підстава для відмови у
позові, яка передбачена ч. 4 ст. 267 ЦК
України і яку суд першої інстанції не
застосував.

Саме такий підхід до строку позовної
давності закладений у ч. 4 п. 24 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», який суд першої
інстанції не урахував.

Про помісячне обчислення строку
позовної давності (при наявності
помісячного графіка погашення кредиту)
у кредитних правовідносинах зазначено
у постанові Верховного Суду України
від 06 листопада 2013 року № 6-116 цс-13, яка
згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх суб'єктів владних
повноважень та для всіх судів України.

У зв'язку з відмовою у позові з Банку на
користь відповідачки необхідно на
підставі ст. 88 ЦПК України стягнути 121
грн. 80 коп. повернення судових витрат по
сплаті судового збору за апеляційний
перегляд справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати рішення Недригайлівського
районного суду Сумської області від 03
червня 2014 року у даній справі і
постановити нове рішення про відмову
Публічному акціонерному товариству
«Дельта Банк» у позові до ОСОБА_2 за
пропуском позовної давності.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Дельта
Банк» на користь ОСОБА_2 121 (сто двадцять
одну) грн. 80 коп. повернення судових
витрат по сплаті судового збору за
перегляд рішення в апеляційному суді.

Рішення апеляційного суду набрало
законної сили, але може бути оскаржене
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -