Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник
А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, житлово-будівельного
кооперативу № 172, обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Львівська
міська рада, про визнання права
власності на квартиру, визнання
незаконними рішення загальних зборів
житлово-будівельного кооперативу № 172;

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_3,
треті особи: приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, обласне комунальне
підприємство Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки»,
житлово-будівельний кооператив № 172,
про визнання договору недійсним,
витребування майна;

за позовом третьої особи із
самостійними вимогами ОСОБА_7 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
треті особи: житлово-будівельний
кооператив № 172, орган опіки та
піклування Сихівської районної
адміністрації Львівської міської ради,
про визнання добросовісним набувачем
майна, зобов»язання виконати договір,
визнання такими, що втратили право
користування житлом, виселення, зняття
з реєстраційного обліку, вселення

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду Львівської
області від 24 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2007 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
(далі - ОКП ЛОР «БТІ та ЕО») про визнання
права власності. В обгрунтування
позову зазначав, що його батько ОСОБА_9
був членом житлово-будівельного
кооперативу №172 (далі - ЖБК).
ІНФОРМАЦІЯ_1 року відкрилася спадщина
після смерті ОСОБА_9 на
паєнагромадження у ЖБК № 172 у розмірі
3290 крб на квартиру АДРЕСА_1. 25
березня1986 року на його, позивача, ім»я
було видано свідоцтво про право на
спадщину за законом на 1/2
паєнагромадження у ЖБК №172.

Посилаючись на те, що жодного документа
про право власності на квартиру не
видавалося, протягом 21 року після
смерті батька інші спадкоємці із
вимогами щодо спадкового майна не
зверталися, оскільки інших спадкоємців
немає, в силу об»єктивних причин ОКП
ЛОР «БТІ та ЕО») БТІ не може видати йому
свідоцтво про право власності, позивач
просив зобов»язати ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»
здійснити реєстрацію за ним права
власності на квартиру АДРЕСА_1 та
видати реєстраційне посвідчення.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 5 липня 2007 року зобов»язано
Львівське обласне комунальне
підприємство Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки
зареєструвати за ОСОБА_3 право
власності на квартиру АДРЕСА_1

Ухвалою Сихівського районного суду
м.Львова від 13 серпня 2007 року рішення
Сихівського районного суду м.Львова
від 5 липня 2007 року за заявою ОСОБА_4
було переглянуто на підставі ст.361 ЦПК
України та скасовано.

Рішенням Сихівського районного суду
м.Львова від 19 лютого 2008 року у позові
ОСОБА_3 про визнання права власності
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 22 травня 2008 року рішення
Сихівського районного суду м.Львова
від 19 лютого 2008 року скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

У липні 2008 року третя особа ОСОБА_7
звернулася до суду із самостійними
вимогами до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОКП
ЛОР «БТІ та ЕО», у якому з урахуванням
уточнень до позову, просила зобов'язати
ОСОБА_3 виконати умови п. 11 укладеного
між ними договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 2 серпня
2007 року, а саме: звільнити квартиру від
речей домашньої обстановки та вжитку,
зняти із реєстрації усіх
зареєстрованих у ній осіб; визнати
ОСОБА_4,

ОСОБА_5 такими, що втратили право
користування спірним житлом, виселити
їх із квартири та зняти із реєстрації
за указаною адресою; визнати її
добросовісним набувачем квартири
АДРЕСА_1 та вселити до житла. Також
просила відшкодувати їй вартість
витрат на правову допомогу у розмірі 20
000 грн. Позов обгрунтовано тим, що
договір оформлений нотаріально,
зареєстровано право власності, вона є
добросовісним набувачем.

У березні 2010 року ОСОБА_4 звернувся
до суду із позовом до ОСОБА_7,
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 2
серпня 2007 року, витребування квартири
із незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що після смерті його брата
ОСОБА_9 спадщина відкрилася лише на
паєнагромадження, були видані
свідоцтва про право на спадщину
по Ѕ частки паєнагромадження на ім»я
сина ОСОБА_9 - ОСОБА_3 та матері ОСОБА_10
Матір ОСОБА_3 у зв»язку із
неповноліттям останнього отримала
вартість 12 частки паєнагромадження.
Членом ЖБК стала ОСОБА_10 Із 21
лютого

1992 року він, ОСОБА_4, є членом ЖБК,
повністю вніс пайовий внесок за
квартиру та є її власником,
зареєстрований та проживає у квартирі,
сплачує відповідні платежі за
комунальні послуги.

Рішення суду, на підставі якого
ОСОБА_3 продав спірну квартиру ОСОБА_7,
скасовано. ОСОБА_7 перед оформленням
договору відчуження квартиру не
оглядала, жодного разу в квартиру не
приходила, комунальні послуги не
сплачує. Посилаючись на те, що договір
відчуження квартири порушує його права
та інтереси, квартира вибула із його
володіння поза його волею, ОСОБА_4
просив задовольнити позов.

У квітні 2011 року ОСОБА_3звернувся із
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
житлово-будівельного кооперативу № 172
про визнання протиправними та
нечинними рішення загальних зборів ЖБК
№172 від 27 грудня 1985 року (протокол №6)
про прийняття до членів кооперативу
його бабусі ОСОБА_10 та рішення від 21
лютого 1992 року (протокол №16) про
прийняття у члени кооперативу ОСОБА_4
Зазначав, що ОСОБА_10 не проживала у м.
Львові, не перебувала на обліку осіб,
які мають намір вступити до
житлово-будівельного кооперативу,
рішення було прийнято до спливу
шестимісячного строку після відкриття
спадщини після смерті ОСОБА_9, що
свідчить про незаконність набуття
ОСОБА_10 членства у кооперативі та, як
наслідок, неправомірність передачі нею
паю ОСОБА_4

Ухвалою Сихівського районного суду
м.Львова від 13 травня 2011 року заявлені
позовні вимоги об»днані в одне
провадження.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 22 березня 2013 року у
задоволенні вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_7
відмовлено. Позов ОСОБА_4
задоволено частково. Визнано
недійсним договір купівлі-продажу

квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3
та ОСОБА_7 2 серпня 2007 року. У
задоволенні вимоги про витребування
квартири із незаконного володіння
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 24 грудня 2013 року скасовано
рішення суду першої інстанції у
частині задоволення вимог
ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу квартири від 2 серпня
2007 року та у частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_7 про визнання
її добросовісним набувачем квартири,
виселення із квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
вселення ОСОБА_7 у квартиру. У
зазначеній частині ухвалено нове
рішення про відмову у позові ОСОБА_4
та задоволення вимог ОСОБА_7

В іншій частині рішення суду залишено
без змін. Вирішено питання про судові
витрати. Ухвалою апеляційного суду від
12 лютого 2014 року роз»яснено
резолютивну частину рішення
апеляційного суду від 24 грудня 2013
року

( том 5 а.с.135-136 )

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення;
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 145 ЖК
Української РСР, якщо член
житлово-будівельного кооперативу
виключений з кооперативу (крім
випадків, передбачених п. п. 1, 2, 4, 6, 7
ст. 147), помер або вибув з нього з інших
причин чи переселився в іншу квартиру
в будинку того ж кооперативу, члени
його сім'ї, які

проживали разом з ним, зберігають
право користування жилим приміщенням
за умови вступу до кооперативу одного
з них. Член сім'ї, який виявив
бажання вступити до кооперативу
замість попереднього члена
кооперативу, має перевагу перед іншими
особами. Дружині члена кооперативу,
що має право на частину
паєнагромадження, надається перевага
на вступ до кооперативу перед іншими
членами сім'ї. При відсутності
дружини, що має право на частину
паєнагромадження, а також при відмові
її від вступу до кооперативу така
перевага надається спадкоємцям члена
кооперативу, які проживали разом з ним.

Громадяни, яких включено до
затвердженого виконавчим комітетом
районної, міської, районної в місті
Ради народних депутатів списку
осіб, що вступають до
організовуваного житлово-будівельного
кооперативу, вважаються членами
цього кооперативу з дня реєстрації
статуту, а громадяни, яких прийнято до
діючого житлово-будівельного
кооперативу, - з дня затвердження
виконавчим комітетом районної,
міської, районної в місті Ради
народних депутатів рішення загальних
зборів членів кооперативу про прийом
до кооперативу (ч. 6 ст. 137 ЖК Української
РСР).

Заселення квартир у будинку
житлово-будівельного кооперативу
провадиться за ордерами, що
видаються виконавчим комітетом
районної, міської, районної в місті
Ради народних депутатів. Відмову у
видачі ордера може бути оскаржено в
судовому порядку (ч. 2 ст. 141 ЖК
Української РСР).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону
України «Про власність», член
житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного чи іншого
кооперативу або товариства,який
повністю вніс свій пайовий внесок за
квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю
або приміщення, надані йому в
користування, набуває права власності
на це майно.

У справі встановлено, що ОСОБА_9 був
членом ЖБК № 172 та разом із матір'ю
ОСОБА_10 у 1985 році був заселений у
кооперативну квартиру АДРЕСА_1 на
підставі ордеру №15538 від 13 серпня 1985
року, виданого на нього та ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер. Після його
смерті відкрилася спадщина на його
паєнагромадження у ЖБК № 172 у розмірі
3290 крб. Спадкоємцями першої черги за
законом були: його мати - ОСОБА_10 та
малолітній син - ОСОБА_3, кожному із яких
було видано свідоцтво про право на
спадщину за законом на Ѕ частку
паєнагоромадження (1 квітня1986 року та 25
березня1986 року відповідно).

27 грудня 1985 року ОСОБА_10 була прийнята
у члени ЖБК №172 як член сім'ї померлого
ОСОБА_9 на підставі рішення загальних
зборів ЖБК, затвердженого рішенням
виконавчого комітету Львівської
міської ради народних депутатів від
24 квітня 1986 року, за нею було
закріплено спірну квартиру та

6 травня 1986 року виконкомом Львівської
міської ради видано ордер. Син ОСОБА_10 -
ОСОБА_4 зареєстрований за указаною
адресою 5 вересня 1986 року, а його дочка -
ОСОБА_5 - 9 лютого 2007 року.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 5 липня 2007 року зобов»язано
Льввське обласне комунальне
підприємство Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки
зареєструвати за ОСОБА_3 право
власності на квартиру АДРЕСА_1
Зазначене рішення суду було
переглянуто тим же судом на підставі
ст.361 ЦПК України і рішенням від 19
лютого 2008 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 22 травня 2008 року рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 19 лютого 2008 року скасовано, а справу
направлено на новий розгляд.

2 серпня 2007 року ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу продав спірну
квартиру ОСОБА_7, яка зареєструвала
право власності на квартиру за собою.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 про визнання права власності на
квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування
після смерті батька, суд першої
інстанції виходив із того, що за життя
спадкодавець ОСОБА_9 сплатив частину
пайового внеску за квартиру, законний
представник (мати) малолітнього на той
час ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про
право на спадщину отримала вартість 12
частки паєнагромадження батька.
Квартира до складу спадщини не входила.
Іншу 12 частку паєнагромадження
успадкувала ОСОБА_10 - мати спадкодавця,
яка після смерті спадкодавця як член
його сім»ї була прийнята в члени ЖБК та
зберегла за собою право користування
квартирою.

Такі висновки з урахуванням
встановлених обставин відповідають
вимогам закону та практиці Верховного
Суду України із застосування положень,
які стосуються спадкування
кооперативних квартир (постанова від 18
грудня 2013 року № 138 цс13), тому
апеляційний суд обґрунтовано
погодився із висновками суду першої
інстанції у цій частині.

У касаційній скарзі не наведено
доводів щодо незаконності рішення у
цій частині та у частині залишення
апеляційним судом без змін рішення
суду першої інстанції про відмову у
позові ОСОБА_3 про визнання
протиправним рішення загальних зборів
ЖБК № 172 від 27 грудня 1985 року про
прийняття ОСОБА_10 у члени ЖБК та
закріплення за нею квартири, а тому
відсутні підстави для скасування
рішення апеляційного суду у цій
частині.

Відмовляючи у позові ОСОБА_3 про
визнання протиправним та нечинним
рішення загальних зборів ЖБК № 172 від 21
лютого 1992 року щодо прийняття у члени
кооператива ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив із того, що ОСОБА_10 на
законних підставах набула членства у
ЖБК № 172 і саме за її заявою та заявою
ОСОБА_4 останні рішенням зборів ЖБК був
прийнятий у ЖБК та вирішено передати
йому належний ОСОБА_10 пай, взяти від
нього зобов»язання щодо погашення
залишку пая.

Залишаючи без змін рішення суду
першої інстанції у цій частині,
апеляційний суд, не погодився з
мотивами суду першої інстанції та
виходив із того, що ОСОБА_4 не надав
доказів про прийняття його у члени
кооперативу, оскільки рішення зборів
не приймалося, воно не може бути
визнано незаконним.

З цих же підстав апеляційний суд
дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 не міг
отримати пай своєї матері - члена ЖБК,
та продовжувати сплачувати пайові
внески, що виключає підстави
користування ОСОБА_4 квартирою, набуття
права на неї та не породжує у нього
суб»активного права порушувати
питання про недійсність правочину щодо
спірної квартири, оскільки цей
правочин не порушує його права.

З таким висновком погодитися не
можна.

Апеляційний суд не звернув уваги
на мотиви, з яких ОСОБА_3 заявив позов
про визнання протиправним рішення ЖБК
№ 172 від 21 лютого 1992 року -
протиправність набуття членства у ЖБК
ОСОБА_10 Разом з тим, судами обох
інстанцій встановлено, що ОСОБА_10 на
законних підставах стала членом ЖБК та
отримала ордер на своє ім»я.

До матеріалів справи додано
виписку із рішення загальних зборів
ЖБК № 172 від 21 лютого 1992 року, за
змістом якої за заявою ОСОБА_10 про
передачу нею паю і квартири АДРЕСА_1 її
синові ОСОБА_4 та його заявою про вступ
до кооперативу було вирішено прийняти
ОСОБА_4 до членів ЖБК № 172 , закріпити за
ним спірну квартиру та взяти
зобов»язання про погашення решти паю.

Апеляційний суд дійшов висновку щодо
неналежності та недопустимості таких
доказів у справі, посилаючись на те, що
оригінал рішення загальних зборів про
прийняття ОСОБА_4 до членів ЖБК № 172
надано не було, а виконавчим комітетом
Львівської міської ради таке рішення
не затверджувалося.

Проте, наявність виписки із
рішення загальних зборів ЖБК № 172 від

21 лютого 1992 року є підставою для
перевірки обставин її видачі.

Апеляційний суд не дав оцінки тому, що
обставини, викладені у виписці із
рішення загальних зборів ЖБК від 21
лютого 1992 року, у суді першої інстанції
підтверджені представником ЖБК № 172.

Судом не надано оцінки і довідці ЖБК №
172 від 8 серпня 2007 року № 41, у
якій зазначено про те, що ОСОБА_4 є
членом кооперативу та власником
квартири АДРЕСА_1, повністю вніс
пайовий внесок за указану квартиру у
жовтні 1992 року у розмірі 8 220 крб.

Крім того, дійшовши висновку про те, що
оспорюваний ОСОБА_4 правочин не
порушує його прав, апеляційний
суд, з огляду на вимоги ч.3 ст.215 ЦК
України, не дав оцінки тій
обставині, що ОСОБА_4 понад

20 років тому зареєстрований у спірній
квартирі і його право користування
квартирою не було оспорено ОСОБА_10, не
оспорюється ЖБК.

Таким чином, апеляційний суд, не
встановивши фактичні обставини щодо
правового статусу ОСОБА_4 відносно
спірної квартири, дійшов передчасного
висновку щодо необґрунтованості вимог
ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу квартири від 2 серпня
2007 року недійсним.

За таких обставин, а також враховуючи
те, що апеляційним судом не встановлені
фактичні обставини придбання спірної
квартири ОСОБА_7, є передчасними і
висновки апеляційного суду щодо
добросовісності набуття права
власності на квартиру ОСОБА_7 та
неможливості витребування від неї
майна.

З огляду на викладене, оскаржуване
рішення апеляційного суду у
відповідності до ст.338 ЦПК України
підлягає скасуванню у частині
вирішення позову ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири від 2 серпня 2007 року, а також у
частині вирішення позову ОСОБА_7 про
визнання її добросовісним набувачем
квартири АДРЕСА_1, вселення до квартири
та виселення із квартири ОСОБА_4 й
ОСОБА_5 з дітьми із передачею у цій
частині справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Враховуючи мотиви, з яких
апеляційний суд залишив без змін
рішення суду першої інстанції у
частині відмови у позові ОСОБА_3 про
визнання протиправним та нечинним
рішення загальних зборів ЖБК № 172 від 21
лютого 1992 року щодо вирішення питання
про прийняття в члени ЖБК ОСОБА_4,
рішення апеляційного суду і в цій
частині підлягає скасуванню із
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційного інстанції.

Доводів на спростування висновків
апеляційного суду в іншій частині у
касаційній скарзі не наведено, тому в
цій частині оскаржуване рішення
необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 24 грудня 2013 року скасувати
у частині:

вирішення позову ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
2 серпня 2007 року,

вирішення позову ОСОБА_7 про визнання
її добросовісним набувачем квартири
АДРЕСА_1, вселення у квартиру та
виселення із квартири ОСОБА_4 й

ОСОБА_5 з дітьми,

у частині залишення без змін рішення
першої інстанції про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_3 про
визнання протиправним та нечинним
рішення загальних зборів ЖБК №172 від 21
лютого 1992 року щодо вирішення питання
про прийняття у члени кооперативу
ОСОБА_4 , справу у цій частині передати
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду Львівської області від 24 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О.Карпенко

В.О. Савченко