22-ц/775/469/2014(м)
Головуючий 1 інстанції
Суддя-доповідач
е м У к р а ї н и
15 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
головуючого судді Ігнатоля
суддів Попової
С.А., Мироненко І.П.
при секретарі Макаровій
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі апеляційну
скаргу Дочірнього підприємства
«Ілліч-Агро Донбас» Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат ім. Ілліча» на рішення
Новоазовського районного суду
Донецької області від 12 лютого 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_2 до
Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро
Донбас» Публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат ім. Ілліча» про
визнання договору оренди землі
в с т а н о в и л а:
13 лютого 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ДП
«Ілліч-Агро Донбас» ПАТ
«Маріупольський металургійний
комбінат ім. Ілліча» із вищевказаним
позовом, посилаючись на те, що договір
оренди землі від 01 грудня 2006 року він не
укладав, підпис на договорі виконаний
не ним, а сторонньою особою. Оскільки
договір оренди земельної ділянки
укладений без його волевиявлення,
просив визнати вказаний договір
Рішенням Новоазовського районного
суду Донецької області від 12 лютого 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Визнано недійсним договір оренди землі
№ 277 від 01 грудня 2006 року, укладений між
ОСОБА_2 та ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ
«Маріупольський металургійний
комбінат ім. Ілліча».

В апеляційній скарзі відповідач ДП
«Ілліч-Агро Донбас», посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, просить рішення
скасувати, ухвалити нове про відмову в
задоволені позовних вимог ОСОБА_2.

В письмових запереченнях представник
позивача адвокат ОСОБА_3 просить
апеляційну скаргу відхилити, рішення
Новоазовського районного суду
Донецької області від 12 лютого 2014 року
залишити без змін.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України
справа розглянута за відсутності
позивача ОСОБА_2 та представника
відповідача ДП «Ілліч-Агро Донбас», які
надали відповідні заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача ОСОБА_3,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач договір оренди не підписував,
факт фальсифікації його підпису
встановлено висновками повторної
судово-почеркознавчої експертизи
Донецького Науково-дослідницького
інституту судових експертиз від 23
грудня 2013 року, копія спірного договору
позивачем була отримана тільки у
жовтні 2012 року, тому підстав для
висновку про порушення позивачем
строку позовної давності та
застосування вимог ст. 267 ЦК України не
має.

З цими висновками суду першої
інстанції погодитися не можна,
оскільки вони суперечать вимогам
закону та не ґрунтуються на матеріалах
справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо). Які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві
власності на підставі державного акту
серія ІІ-ДН №008784, зареєстрованого у
книзі записів реєстрації державних
актів № 2864/5 від 22 січня 2002 року,
належить земельна ділянка 4,57 га,
розташована на території Саханівської
сільської ради Новоазовського району
Донецької області (а.с.12).

Відповідно до договору оренди землі №
277 від 01 грудня 2006 року відповідачу ДП
«Ілліч-Агро Донабас» вказану земельну
ділянку передано в оренду. Договір
оренди зареєстрований у книзі записів
державної реєстрації Новоазовського
РВ ДРФ ДП «Центр державного земельного
кадастру при Державному комітеті
України по земельним ресурсам» №
31 від 18 січня 2008 року (а.с.9-10).

Згідно висновку повторної
судово-почеркознавчої експертизи
Донецького НДІСЕ від 23 грудня 2013 року,
підписи від імені позивача ОСОБА_2 в
трьох примірниках договору оренди
землі № 277 від 01 грудня 2006 року виконані
не ОСОБА_2, а іншою особою (а.с. 93-100).

За змістом ст.1 Закону України «Про
оренду землі» оренда землі це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідної орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Згідно ст.ст. 16, 18, 19 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди земельної
ділянки набирає чинності після
досягнення домовленості з усіх
істотних умов, підписання його
сторонами і державної реєстрації в
порядку, встановленому законом.

Частинами 1-3, 5 статті 203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, вирішуючи питання застосування
строків позовної давності, слід
встановити момент, з якого особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила, та керуватися
доказами, які підтверджують його
настання. Встановивши, що строк
позовної давності пропущено без
поважних причин, суд у рішенні зазначає
про відмову в позові з цих підстав, якщо
стороною у спорі заявлено вимогу до
ухвалення ним рішення про застосування
строку позовної давності, крім
випадків, коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для відмови.

Згідно довідки про нарахування та
виплату відповідачем орендної плати у
грошовій формі за 2008-2012 роки, отримання
яких представник позивача не
заперечував і в суді апеляційної
інстанції, вбачається, що позивач
отримував відповідні кошти з 2008 року,
тобто йому було відомо про існування
правовідносин, які випливають із
договору оренди землі (а.с. 24).

З часу отримання державного акта на
право приватної власності на землю
особа набуває статусу власника
земельної ділянки. Оскільки змінюється
предмет оренди та статус орендодавця,
договір оренди слід вважати
припиненим.

Тобто, після отримання позивачем 22
січня 2002 році Державного акту на право
приватної власності на землю договірні
відносини сторін за договором оренди
земельної долі (частки) припинилися.

За таких підстав, доводи позивача про
отримання від відповідача орендної
плати за користування земельною
ділянкою ще з часу розпаювання земель,
є неспроможними.

Будь-яких належних доказів про те, що зі
змістом спірного договору позивач
ознайомився лише у жовтні 2012 року, а ні
суду першої інстанції, а ні в суді
апеляційної інстанції, надано не було.

Отримання ОСОБА_2 у жовтні 2012 року
відповіді на своє звернення про
розірвання договору оренди не свідчить
про те, що саме з цього часу позивачу
стало відомо про укладений договір та
сфальсифікований від його імені
підпис.

Представником відповідача в суді
першої інстанції було заявлено про
застосування судом строку позовної
давності відповідно до вимог ст. 267 ЦК
України (а.с. 20а). Відомостей про
порушення позивачем питання про
поновлення пропущеного строку
позовної давності матеріали справи не
містять.

За таких обставин, враховуючи, що з
позовом про визнання договору оренди
землі недійсним ОСОБА_2 звернувся лише
13 лютого 2013 року (а.с. 4), колегія суддів
дійшла висновку про пропуск позивачем
строку позовної давності для звернення
до суду за захистом свого порушеного
права, що є підставою для відмови в
задоволенні позову.

Враховуючи, що неправильне
застосування судом норм матеріального
права й порушення норм процесуального
права призвело до неправильного
вирішення спору, судове рішення
відповідно до вимог ч.1 ст. 309 ЦПК
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, у
зв'язку з чим апеляційна скарга ДП
«Ілліч-Агро Донбас» підлягає
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства «Ілліч-Агро Донбас»
Публічного акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат ім. Ілліча» задовольнити.

Рішення Новоазовського районного суду
Донецької області від 12 лютого 2014 року
скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_2 до
Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро
Донбас» Публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат ім. Ілліча» про
визнання недійсним договору оренди
землі № 277 від 01 грудня 2006 року,
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий
Т.Г.
Ігнатоля

Судді:
С.А.
Попова

І.П.
Мироненко