Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1704/14
Головуючий у 1 інстанції: Щаслива О.В.
Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
Головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів Маловічко С.В., Пільщик Л.В.
при секретарі: Книш С.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 12 березня 2012 року у
справі за позовом ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

В С Т А Н О В И
Л А:

У жовтні 2010 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором,
який в ході розгляду справи був
уточнений в частині розміру
заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 28.11.2005р. між ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № ZPO0АК08980304, на
підставі якого відповідач отримав
кредит в сумі 155 297,63 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом з
кінцевим терміном повернення до
26.11.2010р. Позичальник зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконав, внаслідок чого станом на
01.02.2012 року у нього виникла
заборгованість в сумі

119 687,31 грн., яка складається із: 96 257,40
грн. - заборгованості за кредитом; 23 429,91
грн. - пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором. Посилаючись
на вказані обставини, позивач просив
стягнути з відповідача на свою користь
заборгованість за кредитним договором
в сумі 119 687,31 грн., а також витрати по
оплаті судового збору в сумі 1700 грн. та
120,00 грн. за інформаційне - технічне
забезпечення судового розгляду.

Рішенням Шевченківського районного
суду м .Запоріжжя від 12 березня 2012 року
позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»
заборгованість за кредитним договором
№ ZPO0АК08980304 від 28.11.2005 року у сумі 119 687,31
грн., а також витрати по оплаті судового
збору в сумі 1700 грн. та 120 грн. за
інформаційно- технічне забезпечення
судового розгляду.

На вказане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволені позовних вимог відмовити у
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позов банку та стягуючи
всю заявлену суму заборгованості, суд
першої інстанції послався на те, що
відповідач визнав цей позов.

Проте таких висновків суд дійшов, не
з»ясувавши дійсних правовідносин
сторін, лише формально зазначивши, що
визнання позову не суперечить закону,
не порушує нічиїх прав, свобод та
інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у
разі визнання позову суд за наявності
для цього законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову. Якщо
визнання відповідачем позову
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд
постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, право відповідача на визнання
позову повністю або частково є виявом
принципів диспозитивності і
змагальності. Однак суд не вправі
покласти в основу свого рішення лише
факт визнання позову відповідачем, не
дослідивши при цьому обставин справи.

В апеляційній скарзі відповідач
вказує, що його відносини з банком не
обмежувались лише кредитним договором
та між ними мався також
забезпечувальний договір - договір
застави транспортного засобу. В
рахунок погашення його заборгованості
перед банком за цим же кредитним
договором ухваленим у 2008 році іншим
рішенням суду було звернуто стягнення
на заставне майно - належний йому
автобус пасажирський ХАЗ, а кредитний
договір розірвано. Тому вважає, що на
час постановлення судом оскаржуваного
на теперішній час рішення, яким
повторно стягнуто з нього
заборгованість за тим же кредитним
договором, правовідносини між ним та
банком є припиненими, і суд
безпідставно задовольнив позов банку.

Для перевірки вказаних доводів
апеляційної скарги апеляційним судом
було витребувано та досліджено іншу
цивільну справу за позовом ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
що не суперечить вимогам ст. 303 ЦПК
України, оскільки ця справа не була
предметом дослідження суду першої
інстанції через порушення ним норм
процесуального права, а саме: прийняття
визнання позову з порушенням вимог ч. 4
ст. 174 ЦПК України, тобто без
встановлення обставин справи та,
відповідно, фактів відсутності
порушення цим визнанням вимог законів
або будь-чиїх прав, свобод та інтересів.

За матеріалами цієї цивільної справи
та витребуваної апеляційним судом
цивільної справи № 2-1244/08 колегією
встановлено, що 28 листопада 2005р. між ЗАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір №
zpo0АК08980304, згідно з яким банк надав, а
позичальник отримав в кредит грошові
кошти в сумі 155 297,63 грн. для придбання
транспортного засобу та на виплату
страхових платежів строком до 26.11.2010р.
Термін і прядок погашення кредиту
встановлений п. 1.1 кредитного договору,
за яким позичальник зобов»явався
сплачувати за користування кредитними
коштами відсотки у розмірі 1,75 % на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом і комісії в розмірі 0,12 % від
суми виданого кредиту щомісяця. Отже, в
період з 20 по 26 число позичальник
повинен сплачувати банку суму 3 398,61
грн. для погашення кредиту, відсотків і
комісії.

Згідно з пунктом 2.3.2 кредитного
договору Банк у випадку порушення умов
цього договору має право, зокрема, на
розірвання договору у судовому
порядку, витребування від позичальника
дострокового повернення кредиту.

На забезпечення виконання
зобов»язань за кредитним договором між
сторонами 28 листопада 2005р. був
укладений договір застави рухомого
майна, а саме: автобусу пасажирського
ХАЗ, модель 3230 32, 2005р. випуску, який
належить ОСОБА_2

За дослідженими матеріалами обох
цивільних справ вбачається, що
предметом розгляду у них є
заборгованість позичальника ОСОБА_2
перед ПАТ КБ «Приватбанк» за одним і
тим же кредитним договором № zpo0АК08980304
від 28 листопада 2005р., яка утворилась у
зв»язку з неналежним виконанням
відповідачем умов цього кредитного
договору з погашення кредиту,
відсотків та комісії.

25.02.2008р. ЗАТ КБ «ПриватБанк»
(правонаступником є ПАТ КБ
«Приватбанк») вперше звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_2, в якому
просило в рахунок заборгованості за
кредитним договором № zpo0АК08980304 від 28
листопада 2005р., яка станом на 29.08.2007р.
склала 132 777,12 грн., звернути стягнення
на предмет застави - автобус
пасажирський ХАЗ 3230-32, а також
розірвати цей кредитний договір.
Загальна заборгованість складається з
наступних складових: заборгованість за
кредитом - 110 604,73 грн., заборгованість по
відсотках - 18 411,32 грн., заборгованість
по комісії - 574,04, пеня - 9 187,03 грн.

В ході розгляду справи 19.09.2008р. банк
збільшив суму стягнення, нарахувавши
заборгованість станом на 27.08.2008р. в
загальній сумі 183 890,62 грн., яка
складається із: заборгованості за
кредитом - 111 202,71 грн., заборгованості по
відсоткам - 49 730,06 грн., заборгованості
по комісії - 2 296,16 грн., пені - 20 661,69 грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2008р.
позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» задоволено
частково. Розірвано кредитний договір
№ zpo0АК08980304 від 28 листопада 2005р.,
укладений між Банком та ОСОБА_2 В
рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором
в сумі 123 862,67 грн. звернуто стягнення на
автобус пасажирський ХАЗ 3230-32.

Згідно з цим рішенням загальна сума
стягнутої заборгованості у розмірі 123
862,67 грн. складається із: тіла кредиту -
110 604,73 грн., відсотків - 12 567,89 грн.,
комісії - 143,51, пені - 546,54 грн.

Вказане рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 01
жовтня 2008р. залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 11 грудня 2008р. Обидва судових
рішення залишені без змін ухвалою
Верховного Суду України від 06 жовтня
2009р.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішення у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Таким чином, вказаним рішенням суду у
іншій цивільній справі по спору між
тими ж сторонами були встановлені
наступні факти, які мають преюдиційне
значення: за рахунок заставного майна
погашена заборгованість ОСОБА_2 за
кредитним договором № zpo0АК08980304 від 28
листопада 2005р., яка утворилась станом
на 14.06.2007р. в сумі 123 862,67 грн.;
передаванням предмету застави Банку
14.06.2007р. ОСОБА_2 повністю виконав умови
договору застави; посилаючись на
принцип справедливості, оскільки банк
після вилучення предмета застави в
позасудовому порядку не був
позбавлений можливості самостійно
здійснити погашення боргу за його
рахунок, суд відмовив в стягненні
заборгованості, яка утворилась за
період з 14.06.2007р. по 27.08.2008р. в загальній
сумі 60 027,95 грн.; через порушення
позичальником умов кредитного
договору судом розірвано кредитний
договір № zpo0АК08980304 від 28 листопада 2005р.

10 жовтня 2011р. ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з новим позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
цим же кредитним договором № zpo0АК08980304
від 28 листопада 2005р., яка утворилась
станом на 26.09.2011р. у загальній сумі 468
578,27 грн., яка складається із:
заборгованості за кредитом - 112 398,67 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 196 361,19 грн.,
заборгованості по комісії - 2 870,20 грн.,
пені - 156 948,21 грн.

З долученого до позовної заяви
розрахунку заборгованості
відслідковується, що вона виведена за
весь період з початку дії кредитного
договору - 30.11.2005р. ( а.с. 4).

В ході слухання справи Банком була
зменшена сума боргу, оскільки частина
заборгованості була погашена за
рахунок продажу предмета застави. За
остаточними розрахунками
заборгованість станом на 01.02.2012р.
виведено в розмірі 119 687,31 грн., в тому
числі: заборгованість за кредитом - 96
257,40 грн., пеня - 23 429,91 грн.

Отже, банком повторно заявлені
вимоги про стягнення тіла кредиту за
тим же самим кредитним договором №
zpo0АК08980304 від 28 листопада 2005р., за яким
вже мається набувше чинності рішення
суду, відповідно до якого звернуто
стягнення на предмет застави в рахунок
погашена всієї суми за тілом кредиту,
який стягувався банком достроково в
повному обсягу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 310 ЦПК
України рішення суду підлягає
скасуванню в апеляційному порядку із
закриттям провадження у справі з
підстав, зазначених статтею 205 ЦПК
України, яка передбачає закриття
провадження у справі у випадку, якщо
набрало законної сили рішення суду,
ухвалене з приводу спору між тими
самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав.

З огляду на вказані обставини рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 12 березня 2012р. підлягає
скасуванню в частині задоволення
позову банку про стягнення з ОСОБА_2
тіла кредиту у сумі 96 257,40 грн. із
закриттям провадження у справі за цими
позовними вимогами.

Стосовно позовних вимог про стягнення
пені колегією встановлено наступне.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 653 ЦК
України у разі розірвання договору
зобов»язання сторін припиняються.

Рішенням Шевченківського
районного суду від 01 жовтня 2008р.
кредитний договір № zpo0АК08980304 від 28
листопада 2005р., укладений між
сторонами, розірвано. Датою припинення
зобов»язань за цим договором є дата
набуття чинності цим рішенням суду, яка
співпадає з датою ухвалення судового
рішення апеляційним судом про
залишення рішення місцевого суду без
змін - 11 грудня 2008р. Тому кредитний
договір продовжував діяти тільки у
період до 11 грудня 2008р.

По сумі пені станом на 27.08.2008р. в
розмірі 20 661,69 грн. вимоги банком вже
заявлялись і були вирішені шляхом
часткового задоволення тим же рішенням
від 01.10.2008р., тому в цій частині
оскаржуване рішення від 12.03.2012р. також
підлягає скасуванню із закриттям
провадження у справі за цими вимогами.

З розрахунку заборгованості
вбачається, що ОСОБА_2 з 27.08.2008р. не
сплачував будь-яких сум за кредитним
договором № zpo0АК08980304 від 28 листопада
2005р. З його апеляційної скарги слідує,
що він вважав, що погасив всю
заборгованість шляхом передачі
заставного пасажирського автобусу
банку. Тому банк продовжував
нараховувати йому у відповідності до п.
4.1 кредитного договору пеню до 01.10.2008р. (
розрахунок до уточненої позовної заяви
- а.с. 30).

З урахуванням вказаних обставин
вимоги банку про стягнення пені за
невиконання умов кредитного договору
щодо подальшої сплати відсотків є
обґрунтованими у періоді з 28.08.2008р. по
01.10.2008р. ( до цієї дати банк нарахував
пеню - а.с. 30), а сума нарахованої пені за
цей час складає - 2760,86 грн., яка підлягає
стягненню з відповідача, оскільки
матеріали справи не містять його заяви
про застосування строку позовної
давності.

При цьому, наданий Банком до
заперечень на апеляційну скаргу
розрахунок заборго-

ваності не може бути прийнятий до
уваги, оскільки суперечить розрахунку,
який надавався до

уточненої позовної заяви від 01.02.2012р.,
який і був предметом дослідження в ході
розгляду справи судом першої
інстанції. Так, в уточненій позовній
заяві від 01.02.2012р. та в розрахунку до неї
банк просив стягнути лише тіло кредиту
та пеню, а в запереченнях на апеляційну
скаргу від 07.07.2014р. та розрахунку до них
банк вказує, крім цього, комісію та
відсотки, що фактично є зміною позовних
вимог, яка на стадії апеляційного
розгляду справи процесуальним законом
не передбачена.

Беручи до уваги все вищезазначене,
оскаржуване рішення суду підлягає
скасуванню у відповідності до вимог п.
1, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 301 ЦПК України, за
позовними вимогами про заборгованість
станом на 27.08.2008р. провадження у справі
підлягає закриттю, за вимогами по пені
за період з 28.07.2008р. частковому
задоволенню, про що колегією
ухвалюється відповідне рішення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь банку слід
стягнути судовий збір, пропорційний до
суми задоволених вимог, але який не
може бути меншим, ніж 0,2 мінімальної
зарплати, тобто 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 310, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 12 березня 2012 року
у цій справі скасувати.

Закрити провадження у справі за
позовними вимогами ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості
за тілом кредиту у сумі 96 257,40 грн. та за
пенею станом на 27.08.2008р. у розмірі 20 661,69
грн. за кредитним договором № ZPO0АК08980304
від 28.11.2005р.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про
стягнення з ОСОБА_2 нарахованої з
28.08.2008р. пені - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» суму
заборгованості по пені за кредитним
договором № ZPO0АК08980304 від 28.11.2005 року за
період з 28серпня 2008р. по 01 жовтня 2008р. у
розмірі 2 760,86 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» суму
судового збору у розмірі 243,60 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Кочеткова І.В.

Судді:
Маловічко С.В.

Пільщик Л.В.