АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 672/1902/13-ц
Провадження № 22-ц/792/370/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
м. Хмельницький

колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді
Харчука В.М.,

суддів: Кізюн О.Ю.,

Баса О.Г.

при секретарі: Вінярській А.А.

з участю: прокурора та позивача

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22-ц/792/370/14
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка
подана його представником ОСОБА_3, на
рішення Городоцького районного суду
Хмельницької області від 26 грудня 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про позбавлення
батьківських прав та стягнення
аліментів, за участі органу опіки та
піклування Городоцької РДА, заслухавши
доповідача, пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, судова
колегія,

В С Т А Н О В
И Л А :

у червні 2013 року позивач звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
позбавлення його батьківських прав.

Позивач посилалася на те, що з
відповідачем перебувала в шлюбі із
09.11.2006 року і ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них
народився син ОСОБА_5.

З липня 2011 року вони проживають
окремо, шлюб розірваний ще під час
спільного проживання 06 серпня 2007 року.
Малолітній син проживає разом з нею в
місті Хмельницькому.

Батько неповнолітнього сина
ОСОБА_2 ухиляється від виконання
обов»язків по утриманню та вихованню
сина, не піклується про його здоров»я,
фізичний та духовний розвиток, не надає
коштів на його утримання.

Тому позивач просила позбавити
ОСОБА_2 батьківських прав

______________________________________________________________________
Головуюча в першій інстанції - Сакенов
Ю.К. Справа № 22-ц/792/370/14

Доповідач - Харчук В.М.
Категорія № 46,50

відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5
та стягувати з відповідача аліменти на
її користь на утримання сина в розмірі
486 гривень щомісячно і до повноліття
дитини.

Ці позовні вимоги позивач
підтримувала, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову в
частині позбавлення батьківських прав
заперечив, посилаючись на те, що
допомагає матеріально утримувати сина,
періодично пересилає йому кошти, що
підтверджується випискою з його
банківського карткового рахунку про
перерахунок коштів матері позивачки.

Крім того, він постійно здійснює
переказ коштів грошовими переказами, є
поручителем за кредитним договором
ОСОБА_4, сплачував за проживання
позивачки в гуртожитку в місті Києві на
навчальній сесії. В утриманні та
догляді дитини в період навчання
позивачки допомагає і його мати ОСОБА_7.
Тому в цій частині відповідач просив у
позові відмовити.

Орган опіки та піклування
Городоцька районна державна
адміністрація висновку про
позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав
не дала, рекомендувала позивачці
спочатку розшукати відповідача, хоч
факт ухилення відповідача від
виконання батьківських прав
встановила.

Рішенням Городоцького районного
суду від 26 грудня 2013 року позовні
вимоги позивача задоволені повністю.

ОСОБА_2 позбавлено батьківських
прав відносно малолітнього ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого по АДРЕСА_1

Стягнуто із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
проживаючого в АДРЕСА_2 на користь
ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 486 гривень
щомісячно до його повноліття,
починаючи з 18.06.2013 року.

Допущено негайне виконання
рішення суду в частині стягнення
аліментів за один місяць.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір в сумі 229,40 гривень
та 114,70 гривень на користь ОСОБА_4.

ОСОБА_2 через свого представника
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на
рішення Городоцького районного суду
від 26 грудня 2013 року, просить рішення
суду першої інстанції в частині
позбавлення його батьківських прав
змінити і в цій частині у позові
позивачу відмовити. В частині
стягнення аліментів рішення не
оскаржує.

Апелянт посилається на те, що
рішення суду першої інстанції не
відповідає обставинам справи, на
неправильне застосування судом норми
матеріального права - ст. 164 Сімейного
кодексу України, порушення судом норм
процесуального права - ст.ст. 212, 213 ЦПК
України.

Зокрема, апелянт посилається на
те, що позбавлення батька батьківських
прав стосовно неповнолітнього сина - це
міра сімейно-правової
відповідальності за порушення батьком
прав дитини. Зазначена норма
матеріального права містить вичерпний
перелік дій чи бездіяльності батька, за
яких його може бути позбавлено
батьківських прав, зокрема: за ухилення
батька від виконання обов»язків по
вихованню дитини.

При цьому недостатньо
встановлення факту невиконання цих
батьківських обов»язків, суду слід
встановити ще й систематичний, не
дивлячись на попередження, характер
невиконання цих обов»язків.

Відповідачем надано суду докази
щодо перерахунку коштів на утримання
неповнолітнього сина: виписку з
банківського рахунку про
перерахування на суму 5 902 гривень,
здійснення грошових переказів на ім»я
позивачки та її матері ОСОБА_8 на суму 5
500 гривень. Ним надано квитанції за
лютий, березень та грудень 2013 року на
суму 3 300 гривень. Ці кошти надсилались
на утримання дитини, її розумовий та
фізичний розвиток.

Судом не враховано, що він є
поручителем по кредитних
зобов»язаннях позивачки та що за
дитиною в період навчання позивачки
доглядала його мати ОСОБА_7 Ці факти
були підтверджені свідками і
підтверджують обставини виконання ним
своїх батьківських обов»язків.

В даний час позивач чинить йому
перешкоди в спілкуванні та побаченні з
дитиною.

Судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
апелянта підлягає частковому
задоволенню, а рішення Городоцького
районного суду від 26 грудня 2013 року в
частині позбавлення ОСОБА_2
батьківських прав щодо
неповнолітнього сина ОСОБА_5 підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про відмову позивачу у
позові з попередженням відповідача про
необхідність виконання батьківських
обов»язків з мотивів часткової
невідповідності висновків суду першої
інстанції обставинам справи та
неправильного застосування норми
матеріального права - ч. 1 ст. 164
Сімейного кодексу України, порушення
судом норм процесуального права - ст.ст.
212-214 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213,
214, 309 ЦПК України суд вирішує цивільний
спір на засадах змагальності та
диспозитивності не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Кожна сторона доказами повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Доказуванню підлягають обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, що беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може грунтуватись
на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об»єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду
наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв»язок доказів у їх
сукупності.

Судове рішення повинне бути
законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог чи заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення судового
рішення суд вирішує, в тому числі, такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обгрунтовувались вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або у позові
відмовити.

Суд апеляційної інстанції
задовольняє повністю чи частково
апеляційну скаргу апелянта, скасовує
рішення суду першої інстанції повністю
чи частково та ухвалює нове рішення,
якщо суд неповно з»ясував обставини
справи, порушив або неправильно
застосував норми матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст. 19, ч. 1, п.2)
ст. 164 Сімейного кодексу України мати чи
батько можуть бути судом позбавлені
батьківських прав, якщо він чи вона
ухиляються від виконання своїх
обов»язків по вихованню дитини.

Участь органу опіки та піклування
в таких справах є обов»язковою.

Орган опіки та піклування при
розгляді судом спору про позбавлення
одного з батьків батьківських прав
надає свій умотивований письмовий
висновок щодо доцільності чи
недоцільності вчинення такої дії та
підставі відомостей, одержаних в
результаті бесід з батьками,
неповнолітньою дитиною, обстеження
умов проживання дитини та батьків, на
підставі інших документів, що
стосуються вирішення спору.

Суд може не погодитися з висновком
органу опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини. Відхилення висновку
органу опіки та піклування суд
зобов»язаний умотивувати в судовому
рішенні.

Відповідно до роз"яснення, що
міститься в пункті 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007
року, ухилення від виконання
батьківських обов"язків має місце, коли
батьки не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування дитини, догляду за нею,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
цінностей; не сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти.

Зазначені фактори як кожен зокрема,
так і в сукупності, можуть
розцінюватись як ухилення від
виховання дитини лише за умови винної
поведінки батьків, свідомого
нехтування ними своїми батьківськими
обов"язками.

Відповідно до п.п. 15 та 18 зазначеної
Постанови позбавлення батьківських
прав (тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів, виконання інших
батьківських прав та обов"язків) до
досягнення дитиною повноліття є
крайнім заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов"язків. А
тому питання про застосування таких
крайніх заходів слід вирішувати лише
після повного і всебічного,
об"єктивного з"ясування обставин,
зокрема, ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
суд може у виняткових випадках при
доведеності винних дій батьків, а також
інших істотних обставин відмовити у
задоволенні позову про позбавлення
батьківських прав, попередивши
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дитини, і
поклавши на орган опіки та піклування
контроль за виконанням.

Задовольняючи у повному обсязі
позовні вимоги ОСОБА_4 та позбавляючи
батьківських прав ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що після
припинення спільного проживання
ОСОБА_2 не цікавиться вихованням сина,
не зустрічається з ним особисто, не
цікавиться його життям та здоров»ям, не
піклується про його фізичний та
духовний розвиток, коштів на утримання
дитини не надає.

Однак, такі висновки суду першої
інстанції в повній мірі не
відповідають встановленим обставинам
справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому
шлюбі із 09 листопада 2006 року по 06 серпня
2007 року. Після розірвання шлюбу
продовжували проживати разом у
фактичних шлюбних стосунках.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них наробився
син ОСОБА_5, батьком якого у свідоцтві
про народження записаний відповідач.

З липня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4
проживають окремо, неповнолітній син
ОСОБА_5 проживає з матір»ю, перебуває на
її утриманні.

З липня 2011 року ОСОБА_2
систематично та в достатній мірі не
приймав участі в матеріальному
утриманні неповнолітнього сина, в
достатній мірі не приймав участі в його
вихованні, спілкувався із сином лише
по-телефону.

Лише в лютому 2013 року та після
звернення ОСОБА_4 із позовом до суду 25
грудня 2013 року перерахував ОСОБА_4
кошти на утримання сина в сумі 900
гривень та 2 000 гривень. Тобто, ОСОБА_2
шляхом усвідомленої бездіяльності
ухилявся від виконання своїх
батьківських обов»язків щодо
утримання та виховання
неповнолітнього сина ОСОБА_5 в
достатній мірі не надавав коштів на
його утримання.

Наведені обставини частково
визнаються сторонами в частині
народження сина та перебування його на
утриманні матері, окремого проживання
батьків, та повністю підтверджуються
дослідженими доказами: витягом з
наказу ПАТ «Укрсиббанк» про надання
ОСОБА_4 відпустки по догляду за дитиною
(а.с.10), довідкою ЖЕК № 1 про склад сім»ї
ОСОБА_4 (а.с.13), висновком органу опіки та
піклування, яким встановлено факт
ухилення ОСОБА_2 від виконання
батьківських обов»язків, але не
рекомендовано позбавити його
батьківських прав (а.с.38), актом
обстеження житлово-побутових умов
проживання ОСОБА_4 та її
неповнолітнього сина (а.с.43), листом
Хмельницького МВ УМВСУ в Хмельницькій
області (а.с.46), оригіналами квитанцій
про перерахування коштів позивачу на
утримання сина 12.02.2013 року та 25.12.2013
року в сумі 900 гривень та 2 000 гривень
(а.с.119-120, 121).

Ці ж обставини підтверджуються і
показами свідка ОСОБА_7, яка пояснила,
що її син ОСОБА_2 періодично
спілкується із сином ОСОБА_5
по-телефону, цікавиться його життям.

Суд не бере до уваги надані
відповідачем ОСОБА_2 незасвідчені у
встановленому законом порядку
ксерокопії договору поруки,
роздруківки руху коштів по його
банківському картковому рахунку,
рахунків про оплату гуртожитку гр.
ОСОБА_10, ОСОБА_4, квитанцій ПАТ КБ
«Приватбанк» про рух коштів на
підтвердження виконання ним своїх
батьківських обов»язків (а.с.60-90).

Позивач ОСОБА_4 заперечує
отримання нею цих коштів на утримання
сина, а незасвідчені ксерокопії
документів в розумінні ст.ст. 57, 59, 64, 138
ЦПК України не є допустимими доказами.
Крім того, із цих ксерокопій
документів не вбачається, що кошти
перераховувались як аліменти на
утримання неповнолітнього сина.

Виконання відповідачем ОСОБА_2
будь-яких інших зобов»язань перед
іншими особами, окрім матері дитини та
неповнолітнього сина, не можуть
ураховуватись судом, як виконання
ОСОБА_2 своїх батьківських обов»язків
щодо неповнолітнього сина.

Ураховуючи наведене, що в лютому та
в грудні 2013 року ОСОБА_2 таки
перерахував кошти ОСОБА_4 на утримання
сина, періодично спілкувався з
неповнолітнім сином по-телефону, що
орган опіки та піклування не
погоджується на позбавлення
відповідача батьківських прав, що
підтверджується дослідженими
доказами, судова колегія приходить до
висновку про відмову позивачу у
задоволенні позову про позбавлення
батька батьківських прав і про
необхідність попередження ОСОБА_2
судом про необхідність виконання
батьківських обов»язків по відношення
до неповнолітнього сина і що при
неналежному виконанні чи невиконанні
цих обов»язків він може бути
позбавлений батьківських прав.

На підставі наведеного, керуючись
ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія,

В И Р І Ш И
Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка подана
його представником ОСОБА_3,
задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного
суду від 26 грудня 2013 року в частині
позбавлення відповідача батьківських
прав скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 про
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовити, попередивши
ОСОБА_2 про необхідність належного
виконання батьківського обов»язку по
утриманню на вихованню сина, і що у
випадку невиконання цього обов»язку
він може бути позбавлений
батьківських прав.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:/підпис/
судді: /підписи/

Копія вірна

Суддя апеляційного суду
В.М. Харчук