АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4008/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Решетнік М. О. Доповідач -
Калиновський А.Б. Категорія 5
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Гайдук В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі - Півненко С.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу

ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
12 червня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та
Дніпропетровської міської ради, третя
особа: Обслуговуючий кооператив
"Автогаражний кооператив "Південний"
про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
12 червня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та
Дніпропетровської міської ради, третя
особа: Обслуговуючий кооператив
"Автогаражний кооператив "Південний"
про визнання права власності
задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності
на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 та на 2/3
частин гаража АДРЕСА_2 в порядку
спадкування за законом.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі
відповідачка просить скасувати
рішення суду, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.22, ч.1 ст.28 Кодексу
про шлюб та сім'ю України, чинний на час
придбання спірного майна, майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. У разі поділу
майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

Згідно із ч.2 ст. 28 КпШС України, суд може
визнати майно, нажите кожним із
подружжя під час їх роздільного
проживання при фактичному припиненні
шлюбу, власністю кожного із них.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, юридично
не перебуваючи у шлюбі, з січня 1991 року
проживала разом із ОСОБА_6, який
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_2, у квартирі своєї доньки ОСОБА_7
за адресою: АДРЕСА_3.

24 грудня 1993 року ОСОБА_6 придбав
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченому 7-ю
Дніпропетровською держнотконторою,
реєстр №1-9498(а.с. 7-8).

Право власності за вказаним договором
було зареєстровано КП
«Дніпропетровське МБТІ» 09.12.1997 року,
запис у реєстровій книзі №208п за №10.

З листа Обслуговуючого кооперативу
"Автогаражний кооператив "Південний"
від 04.11.2011 року(а.с.45) видно, що ОСОБА_6 у
1995 році побудував гараж НОМЕР_1 за
власні кошти, на підставі рішення
виконавчого комітету Бабушкінської
районної у м. Дніпропетровську ради від
20.10.1995 року за №597.

Гараж НОМЕР_1 був збудований та внесено
пайовий внесок до Обслуговуючого
кооперативу "Автогаражний кооператив
"Південний" спільними коштами ОСОБА_3 та
ОСОБА_6

14 лютого 1995 року ОСОБА_6 шлюб із ОСОБА_2
розірвав, що підтверджено свідоцтвом
про розірвання шлюбу НОМЕР_2(а.с.14).

29 грудня 1995 року позивачка уклала шлюб
з ОСОБА_6, про що в книзі реєстрації
актів про одруження зроблено запис за
№1303(а.с.13), та проживала з ним спільно до
його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.111).

Згідно довідки КЖЕП-13 від 18.04.2011 року
ОСОБА_3 до шлюбу та на день смерті
ОСОБА_6 проживала з останнім у
вищевказаній квартирі.

Фактичне проживання подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 було припинено у січні 1991 року,
про що ОСОБА_2 вказувала у позовній
заяві про стягнення аліментів на своє
утримання з ОСОБА_6, і що встановлено
рішенням Жовтневого районного
народного суду м. Дніпропетровська від
16.12.1994 року (а.с. 78-79).

Про фактичне проживання ОСОБА_6 із
ОСОБА_3 починаючи із січня 1991 року,
свідчить довіреність від 6 квітня 1991
року, якою ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище)
уповноважує ОСОБА_6 керувати належним
їй автомобілем та довідка КЖЕП-13 про те,
що у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ніколи не
проживала і не була зареєстрована.

Крім того, апеляційний суд
Дніпропетровської області прийшов до
висновку, який висвітлено у рішенні від
30 вересня 2013 року, що квартира за
адресою: АДРЕСА_1 не являється спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_6(а.с 252-254).

Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_3 та його
сини від першого шлюбу - ОСОБА_4 і
ОСОБА_5, які прийняли спадщину у
встановлений законом строк.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3, суд правильно виходив з того, що
спірна квартира за договором
купівлі-продажу належала лише ОСОБА_6, а
тому, відповідно до ст. 1261 ЦК України,
ОСОБА_3 та сини спадкодавця мають право
кожен на 1/3 частину спірної квартири.

Також суд дійшов висновку, що гараж
НОМЕР_1 збудовано за спільні кошти
позивачки та ОСОБА_6, а тому ОСОБА_3 має
право на ? цього майна на праві спільної
сумісної власності як дружина
померлого, а також 1/6 частину в порядку
спадкування за законом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
те, що суд дійшов хибних висновків щодо
належності усієї квартири до складу
спадщини після смерті ОСОБА_6, а тому
невірно розділив спадщину між
спадкоємцями не можуть бути прийняті
до уваги, оскільки спростовуються
договором купівлі-продажу
вищезазначеної квартири та довідками
КЖЕП-13 про те, що ОСОБА_2 ніколи не
проживала у спірній квартирі, а ОСОБА_3
до шлюбу та на день смерті ОСОБА_6
проживала з ним однією сім'єю в цій
квартирі.

Твердження про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6
за час шлюбу, у 1993 році разом придбали
спірну квартиру, а також те, що
відповідачці на праві власності
належить ? частина цієї квартири є
безпідставними та спростовуються
рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 30
вересня 2013 року, яким в задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 про визнання права власності на
? частини спірної квартири як за
дружиною ОСОБА_6 відмовлено.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, рішення суду відповідає
нормам матеріального та
процесуального права. Підстав для його
зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 12 червня
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: