№ 201/7432/14 ц
провадження 2/201/2014/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка А.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

за участі прокурора Пахомової К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом органу
опіки та піклування в особі
управління-служби у справах дітей
Жовтневої районної в м.
Дніпропетровську ради в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа ОСОБА_3 про позбавлення
батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Органу опіки та піклування в
особі управління-служби у справах
дітей Жовтневої районної в м.
Дніпропетровську ради в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_1 06 червня 2014 року
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про позбавлення
батьківських прав, позовні вимоги не
змінювалися і не уточнювалися. Позивач
у своєму позові посилається на те, що
відповідачка ОСОБА_2 є матір'ю
неповнолітньої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
відповідач з вересня 2013 року участі в
вихованні та утриманні дитини не
приймає і з неї аліменти на користь
дитини не стягуються, ОСОБА_2 веде
аморальний спосіб життя, вживає
наркотики, дочкою не цікавиться, батько
дитини не відомий, тому третя особа як
бабуся взяла до себе онуку і та зараз
саме мешкає з ОСОБА_3, виховує і утримує
її, відповідач з ними не мешкає, не
приймає участі в утриманні і вихованні
дитини, взагалі мешкає і перебуває в
іншому місті і не має намірів
повертатися до міста, забирати дочку і
виховувати та утримувати її. З третьою
особо у відповідача відношення
прохолодні, навіть після постійного
мешкання дитини з бабусею відношення
відповідача до матері та дитини не
змінилося, фактично він усунувся від
виховання та утримання дочки з 2013 року
і постійно мешкає не з ними.
Відповідачка не цікавиться своєю
дочкою, матеріальної допомоги на її
утримання не надає, обов'язки матері не
виконує. Третя особа сама займається
утриманням та вихованням онуки ОСОБА_1,
тому підтримала позов органу опіки та
піклування. Позивач просив позбавити
відповідача батьківських прав
стосовно вказаної дитини,
задовольнивши позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася, про день та час розгляду
справи повідомлялася належним чином,
про причини неявки суду не повідомила.
Фактично, на думку суду, позовні вимоги
визнала, погодилася з ними та
викладеними в них обставинами повністю
і не заперечувала проти задоволення
позову і розгляду справи за її
відсутності. Суд вважає можливим
розгляд справи за відсутності
вказаного відповідача відповідно до
ст. 169 ЦПК України.

Прокурор в судовому засіданні
позов підтримав повністю, не
заперечував проти обставин і суті
вимог, підтримав висновок органу опіки
та піклування, вважав за доцільне
позбавлення батьківських прав
відповідача та не заперечували проти
задоволення позову в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилася, про день та час розгляду
справи повідомлялася належним чином,
про причини неявки суду не повідомила.
В письмовому зверненні до суду з
позовними вимогами погодилася,
підтримала їх, не заперечував проти
задоволення позову і розгляду справи
за її відсутності. Суд вважає можливим
розгляд справи за відсутності вказаної
третьої особи відповідно до ст. 169 ЦПК
України.

З'ясувавши думку сторін і третіх
осіб, думку прокурора, оцінивши надані
та добуті докази, перевіривши
матеріали справи, суд вважає позовні
вимоги обґрунтованими та підлягаючими
задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом в судовому засіданні
встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 -
ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народила
дочку ОСОБА_1. Мешкали відповідачка
спочатку з дочкою не тривалий час
разом. Але з вересня 2013 року
відповідачка участі в вихованні та
утриманні дитини не приймає і з неї
аліменти на користь дитини не
стягуються, ОСОБА_2 веде аморальний
спосіб життя, вживає наркотики, дочкою
не цікавиться, батько дитини не
відомий, тому третя особа як бабуся
взяла до себе онуку і та зараз саме
мешкає з ОСОБА_3, виховує і утримує її,
відповідач з ними не мешкає, не приймає
участі в утриманні і вихованні дитини,
взагалі мешкає і перебуває в іншому
місті і не має намірів повертатися до
міста, забирати дочку і виховувати та
утримувати її. З третьою особо у
відповідача відношення прохолодні,
навіть після постійного мешкання
дитини з бабусею відношення
відповідача до матері та дитини не
змінилося, фактично він усунувся від
виховання та утримання дочки з 2013 року
і постійно мешкає не з ними.
Відповідачка не цікавиться своєю
дочкою, матеріальної допомоги на її
утримання не надає, обов'язки матері не
виконує. Третя особа сама займається
утриманням та вихованням онуки ОСОБА_1,
тому підтримала позицію органу опіки
та піклування. Відповідач ні разу не
приходила до дочки, належної допомоги
на її утримання так і не надає. Тому
позивач вимушений був звертатися з
позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими і підлягаючими
задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів: « 1.
Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно з висновком № 5-38-50 від 28
лютого 2014 року органу опіки та
піклування виконкому Жовтневої
районної ради м. Дніпропетровська з
урахуванням інтересів неповнолітньої
ОСОБА_1 доцільно позбавлення
батьківських прав стосовно неї
відповідача, неповнолітня ОСОБА_1
виховується і утримується бабусею -
третьою особою, дитина виховується в
спокійній і доброзичливій атмосфері,
для дитини створені всі умови для
всебічного розвитку та навчання.

Згідно ст. 164 Сімейного кодексу
України мати та батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо вони ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.

Суд приймає до уваги також і ті
обставини, що неповнолітня ОСОБА_1
свого постійного доходу не має,
знаходяться на утриманні третьої
особи, яка на теперішній час не працює,
має низькі доходи, аліменти на
утримання дитини від відповідача не
отримує, вихованням та утриманням
дитини займається ОСОБА_3 самостійно.
Обставини та вимоги позову повністю
визнані третьою особою і відповідачем,
його можливі заперечення не
обгрунтовані, оскільки вони
спростовуються вищенаведеним, не
базуються на фактичних даних та
об'єктивно нічим не підтверджені.

Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

Вирішення даного позову та прийняття
відповідного обґрунтованого по ньому
запропонованого відповідачем рішення
неможливе без встановлення фактичних
обставин, вибору норми права та
висновку про права та обов'язки сторін.
Всі ці складові можуть бути з'ясовані
лише в ході доказової діяльності, метою
якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне
і повне з'ясування всіх обставин
справи, встановлення дійсних прав та
обов'язків учасників спірних
правовідносин. Подавши свої докази,
сторони реалізували своє право на
доказування і одночасно виконали
обов'язок із доказування, оскільки ст. 60
ЦПК закріплює правило, за яким кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обов'язок із
доказування покладається також на
осіб, яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, або
державні чи суспільні інтереси (ст.ст.
27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними
нормами встановлено як право на участь
у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу. Слід також зазначити, що
відповідач в разі наявності труднощів
щодо витребування доказів по справі,
відповідно до статті 137 ЦПК, міг би
скористатися своїм процесуальним
правом та звернутися до суду з
відповідним клопотанням про
витребування доказів. Але в даному разі
цього зроблено не було.

Суду не надано доказів того, що
неправомірними, злочинними діями
позивача відповідачу було завдано
ушкодження здоров'я, майнової шкоди та
прямих збитків, які знаходяться в
безпосередньому причинно-слідчому
зв'язку зі вказаними діями позивача і
підлягають відновленню чи повному
відшкодуванню за рахунок винної особи.

При таких обставинах суд вважає
доведеними обставини позову, а тому
можливим їх задоволення, відповідач
ухиляється від виховання та утримання
своєї неповнолітньої дитини.

Згідно з ст. 19 Конституції України
ніхто не може бути примушений робити
те, що не передбачено законом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що позов підлягає задоволенню
повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Позивач заперечує
будь-які домовленості і зобов'язання з
відповідачем стосовно неповнолітньої
онуки (дочки відповідача), а відповідач
не довів незаконність дій третьої
особи і позивача стосовно себе чи своєї
дочки, можливе твердження відповідача
про наявність будь-яких інших
зобов'язань є припущенням.

Позивач при подачі позову не
сплачував судовий збір, оскільки за
законом звільнений від цього, тому з
відповідача слід стягнути на корить
держави цей збір в розмірі 243 гривень 60
коп..

При таких обставинах суд вважає
можливим позовні вимоги задовольнити
та позбавити батьківських прав
відповідачку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
відносно неповнолітньої дитини -
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з
ОСОБА_2 на користь держави судовий збір
в сумі 243 грн. 60 коп..

Таким чином позовні вимоги знайшли
своє об'єктивне підтвердження в ході
судового засідання, вважаються
обґрунтованими і підлягають
задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції
України, ст. 164, 165, 166, 180, 181 Сімейного
кодексу України, ст. ст. 15, 16 ЦК України,
ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно неповнолітньої
дитини - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір в сумі 243 грн. 60
коп..

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -