інстанції - Литовченко О. В.Номер
провадження 22-ц/788/1217/14 Суддя-доповідач -
Білецький О. М. Категорія - 47
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Білецького О. М.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В.
Б.

за участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 03 червня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_3

про поділ нерухомого майна та усунення
перешкод у користуванні власністю,

в с т а
н о в и л а :

06 листопада 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулись до суду з позовом.

Уточнені вимоги (а.с.224) мотивували тим,
що вони в рівних частках є
співвласниками по 43/100 частин житлового
будинку з надвірними спорудами по
АДРЕСА_1, а решта 57/100 частин цього
домоволодіння належить на праві
власності ОСОБА_3

Оскільки вони не можуть досягти згоди
щодо спільного користування житловим
будинком, просили суд згідно з
варіантом №1 висновку судової
будівельно-технічної експертизи
провести реальний розподіл житлового
будинку і господарських будівель
відповідно до часток у праві власності
кожної із сторін, припинивши право
спільної часткової власності з ОСОБА_3

Крім того, просили зобов'язати ОСОБА_3
усунути створювані для них перешкоди в
користуванні сараєм «Д» шляхом
перебудови даху належної їй
сараю-кухні «Б».

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 03 червня 2014 року позов
задоволено.

Проведено розподіл нерухомого майна
згідно з варіантом №1 висновку судової
будівельно-технічної експертизи
№10/14(30/13) від 31 березня 2014 року (додаток
№1 - варіант розподілу будинку, додаток
№2 - варіант розподілу надвірних
будівель) та:

1. Виділено в натурі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у
спільну часткову власність 25/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 вартістю 60529 грн.
(що на 41961 грн. менше, ніж необхідно на
ідеальну частку, і що становить на
праві власності, замість 43/100
(арифметична частина), від якої: ОСОБА_4 -
1/2 частину, ОСОБА_5 - 1/2 частину, а саме:

- з житлових будівель: літера за планом
А-І: коридор 1-2 площею 3,5 кв.м, кухня 1-3
площею 12,0 кв.м, житлова кімната 1-4
площею 24,2 кв.м, загальною площею 39,7 кв.м;

- з надвірних будівель: ганок кр, 1/2,
погребу п/г, сарай «Д», сарай «И»;

2. Виділено в натурі ОСОБА_3 75/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 вартістю 177819
грн. (що на 41961 грн. більше, ніж необхідно
на ідеальну частку і що становить на
праві власності 75/100 частин
домоволодіння, замість 57/100
(арифметична частина), а саме:

- з житлових будівель: літера за планом
А-І: житлова кімната 2-3 площею 15,8 кв.м,
житлова кімната 2-4 площею 16,0 кв.м,
житлова кімната 2-5 площею 8,2 кв.м; літера
за планом а1: кухня 2-6 площею 12,2 кв.м;
част. а2: част. санвузла 2-7 площею 1,4 кв.м;
а3: част. санвузла 2-7 площею 2,0 кв.м,
загальною площею 55,6 кв.м;

- з надвірних будівель: част. а2 тамбур
площею 1,1 кв.м, 1/2 погребу п/г,
сарай-кухня «Б», вбиральня «Г», сарай
«В», сарай «Е», сарай «З», сіни «б»,
погріб п/г1, навіс «Л», навіс «Н», ворота
з хвірткою №3, огорожа №4.

3. Припинено право спільної часткової
власності ОСОБА_4, ОСОБА_5 на це
домоволодіння із ОСОБА_3

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод
ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користуванні належним
сараєм «Д», зобов'язавши її
перебудувати конструкцію даху будівлі
сараю-кухні літ «Б» у відповідності до
вимог норм, передбачених у ДБН В.2.6-14-97
«Конструкции зданий и сооружений.
Покрытия зданий и сооружений», а саме:
п.1.3 таблиці 1 «… допустимий похил
покрівлі повинен бути 10-33%» та
відповідно до вимог ч.3 ст.79 Земельного
Кодексу України.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4,
ОСОБА_5 536 грн. 80 коп. судового збору, а на
користь держави - 68 грн. 49 коп. судового
збору.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на неповноту з'ясування
обставин, невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи і
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначене рішення суду першої
інстанції частково змінити по суті
позовних вимог: виключити виділ в
натурі сараю «Д» та сараю «И» і
зобов'язання її усунути перешкоди
відповідачам шляхом перебудови даху
сараю-кухні літ. «Б». Також просить
змінити це рішення суду в частині
стягнення судового збору.

Доводить, що будівлі сараїв «Д» та «И»
зруйновані, тобто відсутні в натурі, та
не використовуються за призначенням.
Вказує, що суд не врахував здійснення
нею перебудови даху сараю-кухні літ.«Б»
у період з 01 по 10 червня 2010 року зі згоди
колишнього співвласника ОСОБА_6 ще до
його купівлі позивачами, які знали про
стан цих будівель. Зазначає, що
висновком експертизи підтверджено
встановлення на даху сараю-кухні
літ.«Б» металевих відливів, які
перешкоджають потраплянню природних
опадів на належний позивачам сарай
літ.«Д».

Заслухавши пояснення відповідача та її
представника заперечення позивачів,
дослідивши матеріали справи і
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом і
вбачається з матеріалів справи,
житловий будинок з господарськими
будівлями і спорудами по АДРЕСА_1,
загальною площею 114,2 кв.м, належав на
праві спільної часткової власності
ОСОБА_6 - 43/100 частин (згідно з договором
дарування від 24 січня 1980 року) та ОСОБА_3
- 53/100 частин (відповідно до свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
27 грудня 1985 року) (а.с.20, 40, 62).

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 15 травня 2001 року
встановлювався порядок користування
земельною ділянкою за вказаною
адресою, яким згідно з додатком №3 до
висновку судово-технічної експертизи
виділено в користування: ОСОБА_3 під
будівлями - 141 кв.м, під двором
загального користування - 6 кв.м, під
двором конкретного користування - 211
кв.м, під городом - 189 кв.м, а всього - 547
кв.м; ОСОБА_6 виділено: під будівлями - 72
кв.м, під двором загального
користування - 6 кв.м, під двором
конкретного користування - 84 кв.м, під
городом - 250 кв.м, а всього - 412 кв.м (а.с.40).

Згідно з державним актом від 29 липня 2008
року серії ЯВ №422245, 57/100 частин
земельної ділянки (ідеальна частка),
загальна площа якої складає 0,0977 га,
було передано у приватну власність
ОСОБА_3 на підставі рішення Сумської
міської ради від 23 квітня 2008 року
№0408-МР для будівництва і
обслуговування вказаного житлового
будинку, господарських будівель і
споруд. Решта цієї земельної ділянки
продовжувала залишатись у власності
міськради (а.с.8).

На підставі договору купівлі-продажу
від 06 листопада 2010 року, посвідченого
за реєстровим №3512 приватним
нотаріусом Сумського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, позивачі
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 купили у ОСОБА_6 43/100
частин житлового будинку, площа якої
становила 64,2 кв.м, з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1, яка знаходиться
на не приватизованій земельній
ділянці, кадастровий №:09:019:0033
(а.с.20-21).

10 листопада 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
зареєстрували право спільної
часткової власності, по 43/200 за кожним,
на вказану частину цього домоволодіння
(а.с.23, 24, 44-48).

На підставі рішення Сумської міської
ради від 27 липня 2011 року №683-МР решта
присадибної земельної ділянки
(ідеальна частка), загальна площа якої
становить 0,0977 га, для будівництва і
обслуговування вказаного житлового
будинку, господарських будівель і
споруд, була передана у приватну
власність позивачам, по 43/200 кожному.
ОСОБА_5 отримала державний акт від 25
вересня 2011 року серії ЯМ №324096, а ОСОБА_4
одержав державний акт від 25 січня 2012
року серії ЯМ №347617 (а.с.8, 17).

Із Додатків до державних актів про
право власності на земельну ділянку
також убачається, що співвласниками
земельної ділянки по АДРЕСА_1 є ОСОБА_4
(43/200 частин), ОСОБА_5 (43/200 частин) та
ОСОБА_3 (57/100 частин) (а.с.10).

За вказаною адресою зареєстровані:
ОСОБА_3 з 28 вересня 1998 року, ОСОБА_4 з 30
листопада 2010 року, ОСОБА_5 з 18 грудня 2010
року (а.с.31, 36, 55).

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 17 січня 2013 року зобов'язано
ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у
здійсненні нею поточного ремонту
займаної нею частини будинку (а.с.210-211).

Висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 31
березня 2014 року №10/14 (30/13), виконаної
судовим експертом Симоненко В.П.,
визначено тільки один варіант
розподілу спірних надвірних будівель і
споруд відповідно до часток сторін у
праві власності на них і з урахуванням
фактичного користування будинком та
надвірними будівлями і спорудами
(а.с.176-207).

За таких правильно і з достатньою
повнотою встановлених обставин суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що в
силу ст.364, 367 ЦК України, за відсутності
згоди учасників спільної часткової
власності на майно стосовно порядку
користування ним та за наявності
вимоги одного із співвласників
потрібно провести його реальний
розподіл відповідно до розміру часток
кожної сторони у праві власності на це
майно, при цьому припиняється право
спільної часткової власності на нього.

Визначений судом на підставі
вищеназваного висновку судової
будівельно-технічної експертизи
варіант розподілу житлового будинку та
більшої частини нежитлових будівель і
споруд сторонами не оспорюється, тому
діючи у межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд
відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України не
перевіряє законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду в цій частині.

Виділення сараїв «Д» та «И» у власність
позивачів є необхідним засобом
здійснити реальний розподіл
домоволодіння, такий розподіл повністю
враховує порядок користування, що
склався, та відповідає розмірам
належних сторонам часток.

Дослідження матеріалів інвентарної
справи свідчить, що дерев'яний дощатий
сарай «Д» та цегляна сарай-кухня «Б»
були збудованими вже станом на 1975 рік,
однак остання будівля узаконена лише у
грудні 1979 року, а сіни до неї добудовані
у 2001 році (а.с.282, 283, 284).

У свою чергу. сарай «И» не являється
окремим об'єктом, а є фактично
добудованим до сараю «Д» (при вході до
нього) дощатим навісом площею 3 кв.м,
який зареєстровано станом на січень 2001
року (а.с.281).

Вказані будівлі сараїв «Д» та «И»
значаться у технічній документації як
зведені на законних підставах, а
оскільки відповідач неодноразово
перешкоджала проведенню судової
будівельно-технічної експертизи, не
надаючи доступ судовому експерту на
об'єкт дослідження (а.с.93, 103-105, 126, 136, 195,
199), експерт правильно оцінила ці
будівлі за матеріалами інвентарної
справи, застосувавши відповідні
коефіцієнти щодо ступеню зношеності та
розділила їх відповідно до порядку
користування.

З фототаблиці до вказаного висновку
судової експертизи (а.с.207) вбачається,
що на час виходів експерта у 2013 році
стіни сараїв «Д» та «И» існують, отже
незалежно від їх технічного стану, у
місцевого суду не було підстав вважати
їх знищеними відповідно до ст.349 ЦК
України.

Надані відповідачем до суду
апеляційної інстанції фотографії цих
об'єктів (а.с.249, 250, 260) та внесені органом
БТІ без відома позивачів поточні зміни
до технічної документації від 17 червня
2014 року (а.с.267-268) також не спростовують
вказаних висновків, оскільки і на даний
час ці будівлі знаходяться на тому ж
місці, хоч і у напівзруйнованому стані.

Ґрунтується на положеннях ст.13
Конституції України, ст.ст.15, 16, 391 ЦК
України і висновок суду першої
інстанції про необхідність захисту
прав позивачів щодо користування
належним їм сараєм літ.«Д» шляхом
зобов'язання відповідача здійснити
перебудову даху сараю-кухні літ.«Б»,
який не відповідає нормам ДБН та
порушує права позивачів, як власників
сараю «Д».

Так, обидві будівлі «Д» і «Б» були
споруджені задніми стінами впритул
одна до іншої за погодженням з
попередніми співвласниками.

За укладеним з відповідачем ОСОБА_3
договором підряду від 28 травня 2010 року
(а.с.245-246) ТОВ «Сукмирембуд» виконало
реконструкцію даху належної їй
сараю-кухні літ.«Б».

В жовтні 2010 року відповідні зміни
зафіксував технік КП «Сумське МБТІ
(а.с.247). Внесення цих змін до технічної
документації є лише простою
констатацією фактів та не свідчить про
законність такої реконструкції чи її
відповідність вимогам будівельних і
технічних норм та правил.

Щодо вказаної реконструкції судовий
експерт зробила наступні висновки:
«Дослідивши конструкцію даху будівлі
сараю-кухні літ.«Б» зі сторони
земельної ділянки співвласників
ОСОБА_5, ОСОБА_4, виявивши при огляді, що
покрівля будівлі сараю-кухні літ.«Б»
виконана з азбестоцементних хвилястих
листів, дах являє собою ламану
односкатну конструкцію, ухил покрівлі
направлений в бік будівлі сараю літ.
«Д» співвласників ОСОБА_5, ОСОБА_4, та
система водовідведення з покрівлі
кухні-сараю літ.«Б» виконана над
будівлею сараю літ.«Д» і звис
азбестоцементних листів над будівлею
сараю літ.«Д» складає 0,4 м (з
урахуванням системи водовідведення).
Співставивши з наведеними вище
нормативними документами, можна
зробити висновок, що стосується
конструкції даху будівлі сараю-кухні
літ.«Б», то частково порушує вимоги
норм, передбачених у ДБН В.2.6-14-97
«Конструкции зданий и сооружений.
Покрытия зданий и сооружений», а саме:
п.1.3 табл.1 ... допустимий похил покрівлі
повинен бути 33%..., а також порушує ч.3
ст.79 Земельного Кодексу України: «Право
власності на земельну ділянку
розповсюджується на простір що
знаходиться над та під поверхнею
ділянки на висоту і на глибину
необхідні для зведення житлових,
виробничих та інших будівель і споруд».
Провести всі необхідні заміри та
встановити точний ухил покрівлі було
неможливо, так як не був наданий доступ
співвласником ОСОБА_3 на її територію
земельної ділянки. Виходячи з
наведеного вище, співвласники ОСОБА_5 і
ОСОБА_4 не мають можливості
використовувати свою земельну ділянку
в повній мірі та проводити необхідні
поліпшення по покращенню фізичного
(технічного) стану будівлі сараю
літ.«Д».

За таких порушень вимог державних
технічних норм щодо максимально
допустимого ухилу покрівлі даху
сараю-кухні літ.«Б», та виносу
внаслідок реконструкції даху вказаної
покрівлі на 0,4 м над дахом належного
позивачам сараю літ.«Д», природні опади
попадають на дах та дощаті стіни
останнього, що прискорює його
руйнування та перешкоджає подружжю
ОСОБА_4 належним чином обслуговувати
його та використовувати за
призначенням.

Отже, для правильності вирішення спору
в цій частині не мав значення той факт,
що перекриття і побудова даху цієї
будівлі проводилась у період до жовтня
2010 року, тобто до купівлі позивачами
своєї частки, тому суд правильно не
убачав потреби у допиті щодо цього
питання в якості свідка ОСОБА_10

Внаслідок приватизації земельної
ділянки у спільну часткову власність
сторін, без виділення їх часток у
натурі, відбулось уточнення розмірів,
зовнішніх меж та конфігурації даної
земельної ділянки, а відповідно для
них, як для власників, втратив
обов'язковість визначений судовим
рішенням від 15 травня 2001 року порядок
землекористування, тому висновок
місцевого суду щодо порушення
відповідачкою охоронюваних земельних
прав позивача (ст.79 ЗК України) є
передчасним.

Однак за наявності вищенаведених
порушень права власності, такий
недолік в силу ч.2 ст.308 ЦПК України не
може бути підставою для скасування
правильного по суті і справедливого
рішення суду.

Таким чином, в оскаржуваній
частині по суті позовних вимог рішення
суду першої інстанції є законним і
обґрунтованим, ухвалене з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, а тому підстав для його зміни чи
скасування в цій частині не вбачається.

Стягуючи з відповідача на користь
позивачів та держави судові витрати по
судовому збору, місцевий суд не
врахував, що вона, як убачається з
довідки МСЕК серії АС №041892 від 22 травня
2008 року (а.с.67, 244), є інвалідом другої
групи загального захворювання
безстроково, а тому в силу п.9 ч.1 ст.5
Закону України «Про судовий збір»
звільнена від сплати судового збору.

У такому випадку відповідно до ст.88 ЦПК
України сплачений позивачами судовий
збір в розмірі 536 грн. 80 коп. підлягає
компенсації за рахунок держави, а
недоплачену ними при подачі позову
суму судового збору - 68 грн. 49 коп. слід
віднести за рахунок держави.

За таких процесуальних порушень
рішення суду в цій частині відповідно
до ч.3 ст.303, ч.3 ст.309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст.ст.88, 303, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1
ст.309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р
і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково

Рішення Ковпаківського районного суду
м.Суми від 03 червня 2014 року в частині
розподілу судових витрат скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

Компенсувати за рахунок держави ОСОБА_4
та ОСОБА_5 понесені ними у суді першої
інстанції витрати по сплаті судового
збору в розмірі 536 грн. 80 коп.

Рішення Ковпаківського районного суду
м.Суми від 03 червня 2014 року в частині
вирішення позовних вимог про виділ
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в натурі сараю «Д» та
сараю «И» і зобов'язання ОСОБА_3 усунути
перешкоди та перебудувати дах
сараю-кухні літ.«Б» залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -