АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 760/26047/13 № апеляційного
провадження:22-ц/796/15534/14 Головуючий у
суді першої інстанції: Козленко Г.О.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А.

24 грудня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.,

при секретарі - Круглику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 16 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Відділ
реєстрації актів цивільного стану
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві про визнання шлюбу
недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 16 червня 2014 року позов
задоволено.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
зареєстрований 30 грудня 2005 Відділом
реєстрації актів цивільного стану
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві, актовий запис №2335
визнано недійсним.

Вирішено питання щодо стягнення
судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову, вважаючи, що судом
порушено норми матеріального та
процесуального права, не враховано
обставини, які мають суттєве значення
для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Судом встановлено, що у
листопаді 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
визнання шлюбу недійсним, посилаючись
в обґрунтування своїх вимог на те, що
навесні 2005 року він - ОСОБА_4
познайомився з ОСОБА_3, яка доглядала
бабусю, що проживала в квартирі, яка
розташована поверхом нижче від
квартири позивача, однак через
конфлікт з родичами бабусі, від її
послуг відмовились. Відповідачка
запропонувала свою допомогу позивачу,
враховуючи його похилий вік та те, що
він погано рухається, сказала, що буде
допомагати йому по домашньому
господарству (купувати продукти
харчування, прибирати в квартирі та
прати білизну), на що позивач погодився.

В подальшому відповідач увійшла
до нього в довіру та умовила укласти
шлюб. Однак при укладенні шлюбу у
сторін не було наміру створити сім'ю та
придбавати права та обов'язки подружжя,
оскільки метою укладення шлюбу була
фактична допомога відповідачки
позивачу і, в разі його смерті, як
винагороду за догляд - успадкування
квартири АДРЕСА_1, яка на той час
належала ОСОБА_4, тобто такі відносини
регулюються договором довічного
утримання.

30 грудня 2005 року у ВРАЦС
Солом'янського РУЮ у м. Києві між ОСОБА_4
та ОСОБА_3 був укладений шлюб.

Зазначив, що з дня реєстрації
шлюбу сторони сумісно не проживали,
шлюбні відносини не підтримували,
спільного господарства не вели та не
мали спільного сімейного бюджету.
Відповідач раз або два на тиждень
відвідувала позивача та купувала за
його кошти йому продукти харчування і
прибирала в квартирі. Протягом п'яти
років відповідач умовляла
зареєструвати її у квартирі позивача,
однак отримувала відмову. В листопаді
2010 року ОСОБА_3 обманним шляхом умовила
позивача укласти з нею договір
дарування квартири, обіцяючи не
реєструватися в квартирі. 11 листопада
2010 приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8
було посвідчено укладення між ОСОБА_4
та ОСОБА_3 договору дарування квартири
АДРЕСА_1.

Після укладення вказаного
правочину, відповідачка таємно від
позивача зареєструвалась у вказаній
квартирі, хоча продовжувала проживати
за своїм попереднім місцем реєстрації.
Її ставлення до позивача погіршилось.

Просив визнати шлюб, укладений
між сторонами недійсним.

Як вбачається з матеріалів
справи, 30 грудня 2005 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
було укладено шлюб, зареєстрований
ВРАЦС Солом'янського РУЮ у м. Києві, про
що зроблено актовий запис №2335.

11 листопада 2010 року приватним
нотаріусом ПНКМНО ОСОБА_8 було
посвідчено укладення між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 договору дарування квартири
АДРЕСА_1, згідно якого вказана квартира
була подарована ОСОБА_3

ОСОБА_3 станом на 30 грудня 2013
значиться зареєстрованою за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою
адресно-довідкового підрозділу ГУДМС
України.

В матеріалах справи містяться
копії чеків на придбання ліків та копії
квитанцій про сплату комунальних
послуг квартири за адресою: АДРЕСА_1,
також копії виписок з медичних установ
про стан здоров'я ОСОБА_4, які були
надані відповідачем у підтвердження
своїх доводів щодо здійснення догляду
за позивачем.

Згідно довідки Солом'янського РУ
ГУ МВС України в м. Києві 24.03.2014 до
відділу надійшла заява ОСОБА_4 про те,
що в жовтні 2013 року ОСОБА_3 перебуваючи
за адресою: АДРЕСА_1, незаконно
заволоділа документами на ім'я ОСОБА_4,
а саме: паспортом громадянина України,
медичною документацією. Відомості про
кримінальне правопорушення внесено до
єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0002431 від 25
березня 2014 за ознаками складу
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст. 357 КК України. На
даний момент досудове розслідування
триває.

Згідно довідки Київської
міської наркологічної клінічної
лікарні "Соціотерапія" №801/735 від 14
квітня 2014 ОСОБА_4, 1942 року народження,
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до
лікарні за медичної допомогою не
звертався.

Судом першої інстанції допитані
свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які
зазначили, що заходили декілька разів у
гості до сторін по справі, показали, що
відповідач піклується про позивача,
сторони ведуть спільне господарство.

Також судом були допитані свідки
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 які зазначили,
що знали про існування ОСОБА_3, як жінки,
яка доглядає за позивачем, про
укладення шлюбу між сторонами
дізналися пізніше, раніше відповідач
доглядала бабусю на іншому поверсі.

За положенням ст. ч.1, 2 ст. 40 СК
України, шлюб визнається недійсним за
рішенням суду, якщо він був
зареєстрований без вільної згоди жінки
або чоловіка. Згода особи не вважається
вільною, зокрема, тоді, коли в момент
реєстрації шлюбу вона страждала тяжким
психічним розладом, перебувала у стані
алкогольного, наркотичного, токсичного
сп'яніння, в результаті чого не
усвідомлювала сповна значення своїх
дій і (або) не могла керувати ними, або
якщо шлюб було зареєстровано в
результаті фізичного чи психічного
насильства. Шлюб визнається недійсним
за рішенням суду у разі його
фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо
його укладено жінкою та чоловіком або
одним із них без наміру створення сім'ї
та набуття прав та обов'язків подружжя.

Частиною 2 ст. 41 СК України
передбачено, що при вирішенні справи
про визнання шлюбу недійсним суд бере
до уваги, наскільки цим шлюбом порушені
права та інтереси особи, тривалість
спільного проживання подружжя,
характер їхніх взаємин, а також інші
обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 44 СК України у
випадках, передбачених статтями 39-41
цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня
його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 СК
України недійсний шлюб (стаття 39 цього
Кодексу), а також шлюб, визнаний
недійсним за рішенням суду, не є
підставою для виникнення у осіб, між
якими він був зареєстрований, прав та
обов'язків подружжя, а також прав та
обов'язків, які встановлені для
подружжя іншими законами України.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що сторони не
мали наміру створити сім'ю та набути
прав та обов'язків подружжя.

Проте, з таким висновком суду
першої інстанції повною мірою
погодитися не можна.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України за № 11 від
21.12.2007 року «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та
поділ спільного майна подружжя у
випадках, передбачених ст. 41 СК
України, шлюб за рішенням суду може
бути визнаний недійсним. У даному
разі вирішення цього питання залежить
від встановлених судом обставин. СК
вказує на підстави, за яких шлюб може
бути визнано недійсним, зокрема і ,
якщо він був зареєстрований з особою,
яка приховала свою тяжку хворобу або
хворобу, небезпечну для другого з
подружжя і (або) їхніх нащадків. Разом з
тим, наявності одного із вказаних
фактів недостатньо для визнання
шлюбу недійсним.

Таким чином, вирішуючи справу,
судам слід брати до уваги те, наскільки
цим шлюбом порушено права та інтереси
особи, тривалість спільного проживання
подружжя, характер їх взаємин, а також
інші обставини, що мають істотне
значення.

Як вбачається з матеріалів
справи, сторони зареєстрували шлюб 30
грудня 2005 року, судом першої інстанції
не встановлено будь-яких порушень
фізичного або психічного здоров'я
позивача на час укладання шлюбу.

Також ОСОБА_4 не надано належних
та допустимих доказів на підтвердження
своїх доводів щодо фіктивності даного
шлюбу.

Як встановлено судом першої
інстанції, допитані свідки ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, показали, що
відповідач піклується про позивача,
сторони ведуть спільне господарство.

Свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15
зазначили, що знали про існування
ОСОБА_3, як жінки, яка доглядає за
позивачем, про укладення шлюбу між
сторонами дізналися пізніше, раніше
відповідач доглядала бабусю на іншому
поверсі. Також зазначили, що речей
відповідачки в квартирі позивача
немає.

Разом з цим, суд першої
інстанції, приймаючи до уваги покази
свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та
відхиляючи покази свідків ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, не взяв до уваги
пояснення та доводи відповідачки що з
1999 року сестра та племінник позивача -
ОСОБА_14, ОСОБА_15 не спілкувалися з
ОСОБА_4

Колегія суддів критично
ставиться до показів даних свідків,
крім того, судом першої інстанції не
враховано, що ОСОБА_14 і ОСОБА_15 є
родичами позивача і зацікавлені у
вирішенні справи на його користь.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції безпідставно не
прийняв до уваги покази свідків
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які
узгоджуються з іншими доказами у
справі.

Як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_3 опікувалася здоров'ям
чоловіка - ОСОБА_4, проводила оплату
комунальних послуг, позивачем надано
довіреність ОСОБА_3 на представлення
його інтересів, отримання пенсії тощо,
крім того, 11 листопада 2010 року
позивачем подаровано, а відповідачкою
прийнято у дар квартиру АДРЕСА_1.

З огляду на викладене,
враховуючи тривалість спільного
проживання подружжя, відсутність
будь-яких претензій один до одного
протягом цього часу, відсутність
доказів порушення фізичного або
психічного здоров'я позивача на час
укладання шлюбу, колегія суддів не
вбачає підстав для визнання шлюбу
недійсним.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що висновки суду першої
інстанції не відповідають
встановленим обставинам справи, у
зв'язку з чи рішення суду підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316. 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 16 червня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення наступного
змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа: Відділ реєстрації актів
цивільного стану Солом'янського
районного управління юстиції у м.
Києві про визнання шлюбу недійсним
відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту
його проголошення, може бути оскаржене
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді