Справа № 2-6291/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарях - Корнієнко
О.С., Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в приміщенні
Дніпровського районного суду м. Києві,
цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні житлом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Дніпровського районного суду м. Києва з
позовом, в якому просить суд:
зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 усунути перешкоди у здійсненні
ним права власності в користуванні та
розпорядженні квартирою АДРЕСА_1;
виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
з квартири АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 11 квітня 2005 року, на
підставі договору купівлі-продажу
квартири, який укладено між ОСОБА_6 та
ним, до нього перейшло право власності
на квартиру АДРЕСА_1. 22 листопада 2006
року між ним та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 укладено договір оренди
квартири АДРЕСА_1, з визначенням строку
дії з 31 березня 2006 року по 31 березня 2007
року.

Після закінчення строку дії договору
оренди, відповідачі відмовляються в
добровільному порядку звільнити
квартиру. У 2010 році, він вже звертався
до суду про вселення ОСОБА_2, однак
останні повторно заселився в квартиру
разом з іншими відповідачами.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 24 червня 2014 року,
провадження у справі за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні житлом, в частині
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про
усунення перешкод у користуванні
житлом було закрито, оскільки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, з підстав викладених у
позовній заяві, просила позов
задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про день, час та місце
судового розгляду були повідомлені
належним чином.

24 червня 2014 року до суду надійшло
повідомлення Київської територіальної
організації УТОГ про те, що відповідач
ОСОБА_2 захворів, у зв`язку з чим просять
суд відкласти розгляд справи.

В той же час, незважаючи на те, що
відповідач ОСОБА_2 повідомив суд про
причини своєї неявки в судове
засідання, суд вважає за необхідне
продовжувати розгляд справи за
відсутності відповідачів, оскільки
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, суд про
причини не явки не повідомили, а за
клопотанням відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні вже оголошувались
перерви з метою забезпечення явки в
судове засідання уповноваженого
представника відповідача ОСОБА_2 В той
же час, відповідачем ОСОБА_2 не
забезпечено явку в судове засідання
свого представника.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність відповідачів.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані у справі докази в їх
сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11
квітня 2005 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1
було укладено договір купівлі-продажу
квартири, відповідно до якого ОСОБА_6
передала, належну їй на праві
власності, а ОСОБА_1 прийняв у власність
квартиру під номером АДРЕСА_1 (а.с.16).

Відповідно п. 3 вказаного договору,
продаж вчинено за суму 342550 гривень, які
ОСОБА_6 отримала повністю від ОСОБА_1 до
підписання цього договору.

Згідно ч. 1 ст. 810 Цивільного кодексу
України, за договором найму (оренди)
житла одна сторона - власник житла
(наймодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(наймачеві) житло для проживання у
ньому на певний строк за плату.

22 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 було укладено договір оренди,
відповідно до умов якого ОСОБА_1 здає, а
ОСОБА_2 приймає в оренду житлове
приміщення, належне ОСОБА_1 -
трьохкімнатну квартиру, на п'ятому
поверсі, загальною площею 65 кв.м. по
АДРЕСА_1 в кооперативі «Локомотив-2»
(а.с.8).

Згідно п. п. ІУ договору оренди, в
квартирі має право проживати: чотири
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до ст. 158 Житлового кодексу
УРСР, наймач користується жилим
приміщенням у будинку (квартирі), що
належить громадянинові на праві
приватної власності, відповідно до
договору найму жилого приміщення.

Статтею 169 Житлового кодексу УРСР
передбачено, що уразі припинення
договору найму жилого приміщення в
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, наймач і особи, які
проживають разом з ним, зобов'язані
звільнити жиле приміщення, а в разі
відмовлення - підлягають виселенню в
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 звертався до Дніпровського
районного суду м. Києва з позовом до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користування житловим приміщенням.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 28 липня 2010 року, вказаний
позов ОСОБА_1 було задоволено,
зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у
здійсненні права власності ОСОБА_1 в
користуванні та розпорядженні
квартирою АДРЕСА_1.

Так, вказаним рішенням суду було
встановлено, що термін дії договору
оренди квартири, укладений між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 закінчився, у визначеному
цивільним законодавством порядку,
ОСОБА_1 попередив ОСОБА_2 про припинення
дії договору, у зв'язку з його
закінченням, направивши ОСОБА_2
письмове попередження датоване 25
лютого 2008 року, відповідач наміру
продовжувати дію договору
(пролонгувати договір) не висловив, по
теперішній час користується житловим
приміщенням без належних правових
підстав, доказів, які мали підтвердити
належне виконання умов договору,
відповідач суду не надав. Судом
встановлено, що право власника ОСОБА_1
порушені, власник має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

В подальшому, ОСОБА_2 звернувся до
Дніпровського районного суду м. Києва з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1 про
визнання права на спадщину. Рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
від 26 квітня 2013 року, в позові ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1, треті особи:
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
про визнання права на спадщину було
відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
12 лютого 2014 року, апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 було відхилено, а
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 26 квітня 2013 року було
залишено без змін.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 26 квітня 2013 року було,
зокрема, встановлено, що позивач,
ОСОБА_2, набувши повноліття
ІНФОРМАЦІЯ_5, фактично вступивши у
володіння спадковим майном, після
набуття чинності Цивільним кодексом
України (01 січня 2004 року), повинен був
звернутися до нотаріальної контори за
отриманням свідоцтва про право на
спадщину за законом та здійснити
державну реєстрацію нерухомого майна.
Позивач, як до набрання чинності
Цивільним кодексом України так і після,
з відповідними заявами про виділ на
ім'я померлого батька його частки в
спільному майні подружжя та про
отримання свідоцтва про право на
спадщину за законом не звертався. Крім
того, твердження представника позивача
та обґрунтування наведені у позовній
заяві щодо часу з якого позивач
дізнався про оспорювані ним договори -
22 листопада 2006 року, спростовуються
поясненнями самого позивача в судовому
засіданні. Як зазначено вище, про
договір дарування квартири та про те,
що квартира не є власністю сім`ї ОСОБА_2
позивач дізнався саме у 2003 році.
Посилання відповідачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 на те, що договір дарування
спірної квартири мав тимчасовий
характер, не може бути прийнято судом
як підстава для визнання договору
дарування та купівлі-продажу спірної
квартири не дійсним. Вимоги позивача
про визнання недійсними договорів
дарування квартири АДРЕСА_1, укладених
між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 07 вересня 2001 року,
та купівлі-продажу вказаної квартири
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 11 квітня
2005 року, обґрунтовуються позивачем
лише наявністю, на його думку,
порушення права власності на ? частину
вказаної квартири, яку на його думку
він автоматично успадкував після
смерті батька, при цьому інших підстав
для визнання вказаних договорів
позивачем не наводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти,
встановлені рішенням чи вироком суду,
що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на
правовій властивості законної сили
судового рішення і визначається його
суб'єктивними і об'єктивними межами, за
якими сторони та інші особи, які брали
участь у розгляді справи, а також їх
правонаступники не можуть знову
оспорювати в іншому процесі
встановлені судовим рішенням у такій
справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов'язковими
для суду, який розглядає справу навіть
у тому випадку, коли він вважає, що вони
встановлені невірно. Таким чином,
законодавець намагається забезпечити
єдність судової практики та запобігти
появі протилежних за змістом судових
рішень.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України
преюдиційність поширюється не тільки
на осіб, що брали участь у справі, а й на
особу, щодо якої відповідними
рішеннями встановлено певні обставини,
незалежно від того, чи брала вона
участь у справі.

Таким чином, рішеннями судів вже були
встановлені факти правомірності права
власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного
кодексу України, правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 Цивільного кодексу України
передбачено, що власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу
України, власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 28 липня 2010
року у цивільній справі № 2-3052/2010 за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням, Дніпровським районним
судом м. Києва 15 квітня 2011 року було
видано виконавчий лист про
зобов'язання ОСОБА_2 усунути перешкоди
в здійсненні права власності ОСОБА_1 в
користуванні та розпорядження
квартирою АДРЕСА_1.

В подальшому, постановою державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у м. Києві
25 липня 2011 року було винесено постанову
про закінчення виконавчого
провадження на виконання виконавчого
листа № 2-3052/2010 на підставі акту
державного виконавця та заяви № 10533 від
21 липня 2011 року боржник ОСОБА_2
самостійно звільнив квартиру АДРЕСА_1,
але не повідомив відділ ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві.

В той же час, відповідно до листа
відповіді від 15 травня 2014 року, наданої
на запит суду Житлово-будівельним
кооперативом «Локомотив-2», в квартирі
АДРЕСА_1 проживають та користуються
квартирою без документів на право
власності або оренди: ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка є дружиною
ОСОБА_2 та зареєстрована в АДРЕСА_8.

12 червня 2014 року позивачем на адресу
проживання відповідачів було
направлено лист щодо негайного
звільнення та виселення з квартири
АДРЕСА_1. В той же час, даний лист був
залишений поза увагою відповідачів.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Статтею 391 Цивільного кодексу України
передбачено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Таким чином, судом було встановлено, що
рішенням суду відповідача ОСОБА_2 було
зобов'язано усунути перешкоди в
користуванні спірної квартирою
позивачу та виселитися з неї.
Натомість, дане рішення суду
відповідачем не виконується, крім того,
в квартирі також проживають й інші
члени сім'ї ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що
є порушенням прав позивача, як
власника, що має право володіти,
користуватися та розпоряджатися своєю
власністю на власний розсуд.

Як вбачається з ст. 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Аналізуючи вищевикладені обставини,
враховуючи наявність порушення права
власності позивача на спірну квартиру
з боку відповідачів, суд вважає за
можливе зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 усунути перешкоди у здійсненні
ОСОБА_1 в користуванні та розпорядженні
квартирою АДРЕСА_1 та виселити
відповідачів із займаної спірної
квартири.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 341 Конституції України, ст.ст. 316, 317,
319, 391, 810 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 158, 169 Житлового кодексу УРСР, ст.
ст.4, 10, 11, 58, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про усунення перешкод у користуванні
житлом - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
усунути перешкоди у здійснені права
власності ОСОБА_1 в користуванні та
розпорядженні квартирою АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з
квартири АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: