Номер провадження: 22-ц/785/5419/14
Головуючий у першій інстанції Поліщук
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючого
судді - Сидоренко І.П., суддів -
Погорєлової Є.С., Цюри Т.В., при
секретарі - Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 07 квітня 2014року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю
третьої особи - ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

встановила:

07жовтня 2013року ОСОБА_2 звернувся з
позовом про стягнення з ОСОБА_3
матеріальної шкоди в сумі 26340грн.16коп.,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_2
вказав, що 08 жовтня 2010року о 00:15 годині
відповідач ОСОБА_3, керуючи автомобілем
марки «Ніссан», державний номерний
знак НОМЕР_1, в районі перехрестя
Південної дороги та проспекту
Добровольського в місті Одесі, не
врахував дорожню обстановку, не вибрав
безпечну швидкість руху, не витримав
безпечну дистанцію, внаслідок чого
скоїв зіткнення з автомобілем марки
«DAEWOO LANOS», державний номер НОМЕР_2,
належним на праві власності ОСОБА_4,
яким керував він, ОСОБА_2

Внаслідок зіткнення автомобілі
отримали механічні пошкодження.
Причиною даної дорожньо-транспортної
пригоди стало порушення водієм ОСОБА_3
вимог п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху,
що призвело до зіткнення. У результаті
ДТП автомобіль «DAEWOO LANOS», держномер
НОМЕР_2, одержав механічні пошкодження,
у зв'язку з якими сума заподіяного
позивачеві матеріального збитку,
відповідно до висновку № 4447
експертного авто-товарознавчого
дослідження від 06 листопада 2010р.
складає 49406грн.64коп., вартість
експертного дослідження - 650грн.,
вартість авто-технічної експертизи -
515грн.52коп., вартість експертизи
технічного стану автомобіля - 258грн.,
вартість за евакуацію автомобіля з
місця ДТП - 500грн., тому сума заподіяного
відповідачем збитку склала 51330грн.16коп.

Позивач вказав, що оскільки
цивільно-правова відповідальність
відповідача ОСОБА_5 була застрахована у
страховій компанії ПАТ
«ХDІ-страхування», вказана страхова
компанія відшкодувала позивачу збитки,
пов'язані з пошкодженням автомобіля в
межах ліміту відповідальності, який
складає 25500грн. за винятком франшизи у
сумі 510грн., тобто всього у сумі 24990грн.
Невідшкодованою залишилася сума у
розмірі 26340грн.16коп., яку позивач просив
стягнути з відповідача, так як він не
погоджується виплатити вказану суму в
добровільному порядку.

В судовому засіданні першої інстанції
позивач підтримав позовні вимоги, та
пояснив, що він придбав у ОСОБА_4
автомобіль марки «DAEWOO LANOS», держномер
НОМЕР_2, яким керував 08 жовтня 2010р., коли
сталася дорожньо-транспортна пригода з
вини ОСОБА_3 Позивач стверджував, що
він є повноправним власником
автомобілю, в даний час автомобіль
перебуває за межами Одеської області
на СТО, у місті Врадіївка і частково
відремонтований за рахунок страхового
відшкодування, виплаченого страховою
компанією в межах страхового ліміту,
але вимушений був звернутися з
вказаним позовом, оскільки виплачена
сума страхового відшкодування не
покриває в повному обсязі суму
завданої його автомобілю шкоди. Також
позивач пояснив, що оригінал свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу на
ім'я ОСОБА_4 знаходиться на станції
технічного обслуговування у її
працівників, які ремонтують
автомобіль. Позивач вказав, що
постановою Малиновського райсуду
м.Одеси від 24 березня 2011року винним у
скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
КпАП України, був визнаний ОСОБА_3, але з
підстав, визначених ст.38, 247 КпАП
України у зв'язку з пропуском строку
для притягнення ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності,
провадження по адміністративній
справі відносно ОСОБА_3 було закрито.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 не
визнав та пояснив, що справжній власник
автомобілю є ОСОБА_4, який не має ніяких
претензій до ОСОБА_3, про що заявив
письмово в межах розгляду іншої справи,
що оскільки позивач отримав від
страхової компанії гроші у розмірі
24990грн., то вказана сума повністю
покриває суму спричиненої йому
матеріальної шкоди, тому що
пошкодження в авто-товарознавчому
дослідженні вказані невірно та значно
перевищено кількість механічних
пошкоджень, на даний час невідомо де
знаходиться автомобіль та в якому він
стані.

Рішенням суду від 07 квітня 2014року у
задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення матеріальної шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди - відмовлено (а.с.86-89).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про задоволення його позову,
посилаючись на те, що судом
необґрунтовано було відмовлено у
задоволені позову, без урахування усіх
обставин по справі (а.с.91-93).

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, представників
сторін, вивчивши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги,
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Судом першої інстанції було
встановлено та знайшло своє
підтвердження в суді апеляційної
інстанції, наступне.

08 жовтня 2010року ОСОБА_3, керуючи
автомобілем «Ніссан», державний номер
НОМЕР_1, в районі перехрестя Південної
дороги та проспекту Добровольського у
м. Одесі, не обрав безпечну швидкість
руху, в залежності від швидкості руху
та дорожньої обстановки не дотримався
безпечної дистанції, внаслідок чого
допустив зіткнення з автомобілем марки
«DAEWOO LANOS», державний номер НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_2 Транспортні засоби
отримали механічні пошкодження.

Постановою Малиновського районного
суду м. Одеси від 24 березня 2011р. ОСОБА_3
було визнано виним у скоені
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що на
час ДТП власником автомобілю марки
«DAEWOO LANOS» державний номер НОМЕР_2 був
ОСОБА_4

У відповідності до п.13 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01 березня 2013р. №
4 «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки», положення щодо захисту
права власності поширюється також на
осіб, які хоч і не є власниками, але
володіють майном на праві
господарського відання, оперативного
управління або на іншій підставі,
передбаченій законом чи договором
(речове право), такі особи також мають
право вимагати вшкодування шкоди,
завданої цьому майну. До таких осіб
належить і особа, яка керувала
транспортним засобом без доручення,
але на підставі документів, визначених
п.2.1 Правил дорожнього руху України
(посвідчення водія на право керування
транспортним засобом відповідної
категорії та реєстраційного документа
на транспортний засіб. При розгляді
позову до таких спорів, суд має
вирішити питання про залучення до
участі у справі власника майна як
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
на стороні позивача.

Судова колегія, вважає, що суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що позивач не надав
відповідні доказі на підтвердження
своєї позиції про відшкодування шкоди,
завданої автомобілю, належному ОСОБА_4,
саме на його користь на підставі вимог
п.13 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013р. № 4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки».

Судова колегія вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_2 не підлягають
задоволенню в повному обсязі, оскільки
власник автомобіля ОСОБА_4 взагалі не
має претензій до відповідача ОСОБА_3, що
підтверджується його письмовою заявою
на а.с.56, ОСОБА_4 не уповноважував ОСОБА_2
на стягнення з ОСОБА_3 шкоди, а надана
ОСОБА_4, як власником автомобіля,
довіреність на ім'я ОСОБА_2 на
розпорядження автомобілем ні є
підставою для стягнення з ОСОБА_3 на
користь саме ОСОБА_2 шкоди, завданої
внаслідок ДТП.

Суд першої інстанції залучив до участі
у справі власника майна ОСОБА_4, взагалі
не з'ясував у нього обставини, пов'язані
зі стягненням шкоди саме на користь
ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_2 вказав, що він отримав
від страхової компанії збитки,
пов'язані з пошкодженням автомобіля
внаслідок ДТП в сумі 24990грн., що також на
думку судової колегії, ні є підставою
для задоволення його позову до ОСОБА_3

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник ОСОБА_2
підтвердив, що ОСОБА_2 продав в
листопаді 2010року автомобіль належний
ОСОБА_4 за 750доларів США, без проведення
будь-якого ремонту вказаного
автомобіля, що підтвердив і в суді
першої інстанції. Представник ОСОБА_2
вказав, що немає доказів на
підтвердження витрат на проведення
ремонту пошкодженого автомобіля,
належного ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається, що
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3, як винуватця ДТП була
застрахована у ПАТ «ХDI-страхування»,
яка сплатила позивачу збитки, пов'язані
з пошкодженням автомобіля, належного
ОСОБА_4 в сумі 25500грн.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатньої
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України
збитками є витрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено (упущена вигода). У разі коли
пошкоджений транспортний засіб не може
бути відновлений або вартість його
відновлювального ремонту з
урахуванням зношеності та втрати
товарної вартості перевищує його
ринкову вартість на момент
пошкодження, розмір шкоди визначається
за ринковою вартістю транспортного
засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди,
пов'язаної з фізичним знищенням
транспортного засобу, регламентується
ст. 30 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників
транспортних засобів».

Згідно з вимогами цієї статті
транспортний засіб вважається фізично
знищеним, якщо його ремонт є технічно
неможливим чи економічно
необґрунтованим та власник
транспортного засобу згоден з
визнанням транспортного засобу
фізично знищеним. Ремонт вважається
економічно необґрунтованим, якщо
передбачені згідно з експертизою,
проведеною відповідно до вимог
законодавства, витрати на ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди. У разі
якщо власник транспортного засобу не
згоден із визначенням транспортного
засобу фізично знищеним, йому
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а також
витрати з евакуації транспортного
засобу з місця дорожньо-транспортної
пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано
фізично знищеним, відшкодування шкоди
виплачується у розмірі, який
відповідає вартості транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди та витратам по евакуації
транспортного засобу з місяця
дорожньо-транспортної пригоди. Право
на залишки транспортного засобу
отримує страховик чи Моторно
транспортне страхове бюро України.
Положення цієї норми на підставі ст. 8
ЦК України можуть застосовуватися про
відшкодування шкоди не лише
страховиком, а й іншими особами, які
несуть відповідальність за заподіяння
шкоди.

Відповідно до висновку № 4447
експертного авто-товарознавчого
дослідження від 06 листопада 2010р. дійсна
(ринкова) вартість автомобіля «DAEWOO LANOS»
на момент ДТП становила 51400грн.,
вартість відновленого ремонту склала
45529грн.46коп. Відповідно розмір
заподіяної шкоди вказаний в сумі
49406грн., в тому числі втрата товарної
вартості в сумі 3877грн. (а.с.8-15). Тобто
різниця між ринкової вартістю
автомобіля і заподіяною шкодою
складала 1994грн. (51400-49406= 1994грн.). На думку
судової колегії, в даному випадку
виникає питання, пов'язане з
доцільністю проведення ремонту
пошкодженого автомобіля, що і не було
зроблено ОСОБА_2, як підтвердив його
представник в судовому засіданні
апеляційної інстанції.

З урахуванням того, що страхова
компанія, в якій був застрахований
ОСОБА_3 сплатила у відшкодування шкоди
25500грн., що в подальшому автомобіль,
належний ОСОБА_4 був проданий за
750доларів США без проведення ремонту,
тому необхідно було врахувати вказані
обставини при вирішенні питання про
відшкодування шкоди, якщо на таке
відшкодування мав право саме ОСОБА_2

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх позовних вимог.
Позивач не довів суду першої та
апеляційної інстанції обґрунтованість
своїх позовних вимог.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює, а доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 07 квітня 2014року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
І.П. Сидоренко

Судді:
Т.В. Цюра

С.О. Погорєлова