Номер провадження: 22-ц/785/3470/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Драгомерецького
М.М., Панасенкова В.О.

при секретарі - Горновій А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Красноокнянського районного суду
Одеської області від 16 січня 2014 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, про
стягнення заборгованості,

встановила:

Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом до відповідачки,
посилаючись на те, що відповідно до
укладеного кредитного договору
№ODXRRX06830266 від 21.07.2008р. ОСОБА_2 в цей же
день отримала від банку кредит у
розмірі 4 788,00грн., зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 12,00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Відповідно до умов
договору, погашення кредиту повинно
здійснюватися щомісячно, шляхом
внесення Позичальником грошових
коштів Банку, для погашення
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно Умов. Однак,
відповідачка зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконала, а
тому має заборгованість - 54 339,74 грн., в
томі числі: 4 788,00 грн. - заборгованість
за кредитом; 579,63 грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом;
976,82 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом; 44 931,49 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 500,00 грн. -
штраф (фіксована частина); 2 563,80 грн. -
штраф (процентна складова), що і
спонукало позивача звернутись до суду
з даним позовом.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надавши,
відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України,
заяву про розгляд справи в його
відсутності та згоду на заочний
розгляд справи, а тому справа
розглянута без його присутності, що
відповідає положенням ст.169 ЦПК України
/а.с. 15/.

Відповідачка в судове засідання
також не з'явилась, хоча про час і місце
судового розгляду була повідомлена
належним чином, надавши до суду
письмове заперечення проти позову,
пояснивши причини несплати отриманого
кредиту знаходженням на її утриманні
чотирьох малолітніх дітей і їх
хворобою, та просила відмовити в
задоволенні позову із-за закінчення
строків давності, а тому справа
розглянута відповідно до ст.224 ЦПК
України /а.с. 25/.

Рішенням суду в задоволені позову
було відмовлено в повному обсязі у
зв'язку із спливом строків позовної
давності.

Не погодившись з вказаним
рішенням представник позивача подав
апеляційну скаргу в якій просить його
скасувати, та постановити нове рішення,
яким задовольнити його позов в повному
обсязі, посилаючись при цьому на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
скарг, судова колегія дійшла висновку,
що апеляційна скарга позивача підлягає
частковому задоволенню за таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п.2 постанови від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення
у цивільній справі», рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Судом першої інстанції правильно
були встановлені наступні обставини.

Згідно кредитного договору №ODXRRX06830266
від 21.07.2008р. (заяви, анкети і паспорту
позичальника та умов надання
споживчого кредиту фізичним особам), а
також правоустановчих документів
банку, Банк надав відповідачці
кредитні кошти, на споживчі потреби в
сумі 4 788,00 грн., під зобов'язання їх
повернення, зі сплатою встановлених
відсотків за користування ними, та
інших платежів, відповідно до
встановленого графіку. Відповідно до
заяви позичальника, кредитні кошти
надані відповідачці на строк до 21.07.2010р.
/а.с. 5-10/.

Із розрахунку заборгованості по
вказаному кредитному договору
вбачається, що позичальник на
виконувала своїх зобов'язань по сплаті
кредиту, відсотків та інших платежів, в
зв'язку з чим, станом на 11.10.2013р.,
утворилась заборгованість: за кредитом
- 4 788,00 грн., за відсотками - 579,63 грн.,
комісія 976,82 грн., пеня - 44 931,49 грн., штраф
(фіксована частина) - 500,00 грн., штраф
(відсоток від суми заборгованості) - 2
563,80 грн., а всього - 54 339,74 грн. /а.с. 4/.

Із довідок виконкому
Римарівської сільської ради
Красноокнянського району Одеської
області та Красноокнянської
райлікарні, наданих відповідачкою,
видно що вона не працює з 08.06.2009р., на її
утриманні знаходиться четверо
малолітніх дітей, один із яких є
інвалідом дитинства. /а.с. 26-28/.

В подальшому, суд першої
інстанції пославшись на норми ст.257
Цивільного кодексу України, п.1 ч.2 ст.258
ЦК України, ч.5 ст.261 ЦК України, ч.4 ст.267
ЦК України та п.7 ч.11 ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів», відмовив
в задоволенні позову, оскільки, на
думку суду, строк давності по
зобов'язанню відповідачки минув
21.07.2013р., а позивач з клопотанням про
його поновлення, з поважної причини
його пропуску, не звертався.

Колегія суддів не може погодитися
з таким висновком суду першої
інстанції, вважає його неправильним та
необґрунтованим виходячи з наступного.

Дійсно, стаття 256 ЦК України
визначає, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. Відповідно до п.1
ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
застосовується позовна давність в один
рік. У відповідності з положеннями ст.
259 ЦК України позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін;
договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Як зазначено в п.п.5.5 Умов надання
споживчого кредиту, сторони домовились
про збільшення строків позовної
давності відповідно до Цивільного
Кодексу України до 5-и років для всіх
грошових зобов'язань Позичальника (в
тому числі щодо повернення суми
кредиту, сплати процентів за його
користування, комісійних винагород,
неустойки -штрафів, пені тощо). /а.с. 8/.

Відповідно до заяви позичальника,
кредитні кошти надані відповідачці на
строк до 21.07.2010р.

Тобто перебіг 5-тирічного строку
позовної давності починається саме з
21.07.2010р.

Позивач звернувся з позовом
19.11.2013р., а тому, на думку колегії суддів,
висновок суду першої інстанції про
пропуск позивачем строку позовної
давності є необґрунтованим, так як
звернення позивача відбулося в межах
строку.

Колегія суддів також не приймає
до уваги посилання суду першої
інстанції на п.7 ч.11 ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів», так як
пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Відповідна правова позиція
висловлена у постанові Верховного Суду
України від 20 листопада 2013 року справа
№ 6-126цс13.

Таким чином висновок суду першої
інстанції про відмову в позові у
зв'язку з пропуском строку позовної
давності є необґрунтованим та таким, що
не оснований на діючих нормах
матеріального права.

Разом з тим, колегія суддів
вважає, що позов слід задовольнити лише
частково, зменшивши розмір пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором.

Так, відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК
України, розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

З матеріалів справи вбачається,
що сума кредиту складала 4 788 грн.,
розмір нарахованої пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором - 44 931,49 грн., що майже в 10
разів перевищує сам розмір прямих
збитків.

Фактично, в своїй заяві до суду
від 17.12.2013р. (а.с.25) відповідачка вказала
на черезмірне нарахування неустойки
Банком, погіршення свого матеріального
стану, поганий стан здоров'я дитини,
додала до своєї заяви письмові докази,
які дійсно підтверджують викладені нею
обставини (а.с. 26-28).

Колегія суддів вважає вказані
вище обставини такими, що мають істотне
значення, а тому можливо зменшити суми
пені з 44 931,49 грн. до 700 грн.

Більш того, з листа Верховного
Суду України від 01.02.2013, "Судова
практика з розгляду цивільних справ
про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)"
вбачається, що суд може зменшити розмір
неустойки (штрафу, пені), що підлягає
стягненню, враховуючи при цьому,
зокрема, занадто високий її розмір,
порівняно зі збитками споживача,
ступінь виконання зобов'язання,
майновий стан сторін, їх майнові та
інші інтереси, що заслуговують на
увагу. Зменшення розміру неустойки - це
право суду. Суд може прийняти рішення
про зменшення розміру неустойки як за
власною ініціативою, так і за
клопотанням відповідача, однак в
останньому випадку відповідач, що
звертається з клопотанням, повинен
довести наявність підстав для
зменшення неустойки (ч. 3 ст. 551 ЦК).

Відповідно до Рішення
Конституційного Суду України від
11.07.2013р. по справі № 7-рп/2013 за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення
положень другого речення преамбули
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" Конституційний Суд
України дійшов висновку, що умови
договору споживчого кредиту, його
укладання та виконання повинні
підпорядковуватися таким засадам,
згідно з якими особа споживача
вважається слабкою стороною у договорі
та підлягає особливому правовому
захисту з урахуванням принципів
справедливості, добросовісності і
розумності. Виконання державою
конституційно-правового обов'язку щодо
захисту прав споживачів вимагає від
неї спеціального законодавчого
врегулювання питань, пов'язаних із
забезпеченням дії зазначених
принципів у відносинах споживчого
кредитування, зокрема щодо
встановлення справедливого розміру
неустойки за прострочення виконання
грошових зобов'язань позичальниками -
фізичними особами.

На вказані обставини та діючі
норми матеріального права суд своєї
уваги не звернув, тому постановив
необґрунтоване рішення щодо повної
відмови в позову.

Таким чином, судова колегія
приходить до висновку, що суд першої
інстанції не повно з'ясував обставини
справи, не довів обставини, що мають
значення для справи та які суд вважав
встановленими, висновки районного суду
в цій частині не відповідають
обставинам справи, суд неправильно
застосував норми матеріального права,
у зв'язку з чим, є підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК
України при частковому задоволенні
позову судові витрати підлягають
стягненню з відповідача пропорційно до
розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч.1 п. 1-4;
ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова
колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення Красноокнянського
районного суду Одеської області від 16
січня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
№ODXRRX06830266 від 21.07.2008р. в сумі 10108,25 грн.,
яка складається з 4 788,00 грн.
заборгованості за кредитом; 579,63 грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом; 976,82 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 700 грн. пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором; 500 грн. штрафу (фіксована
частина); 2 563,80 грн. штраф (процентна
складова), а також крім цього - судові
витрати по справі на загальну суму 243,60
грн., які складаються з 121,80 грн.
сплачених при подачі позовної заяви та
121,80 грн. за подачу апеляційної скарги.

Рішення вступає в законну силу з
моменту оголошення. На рішення може
бути подана касаційна скарга протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили рішення апеляційного суду.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді
В.О. Панасенков

М.М. Драгомерецький