У х в а л а

іменем україни

17 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,
Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Державної установи «Національного
інституту серцево-судинної хірургії
імені М.М. Амосова Національної
академії медичних наук України», третя
особа - ОСОБА_3, про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє від
імені ОСОБА_3, на рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 24 квітня 2014
року та увалу апеляційного суду м.
Києва від 19 червня 2014 року,

в с т а н о в
и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з указаним позовом. Зазначала,
що 15 березня 2005 року вона була прийнята
до Інституту серцево-судинної хірургії
імені М.М. Амосова АМН України на посаду
інженера по ремонту І категорії
господарського підрозділу. Наказом від
3 грудня 2012 року № 259-п її було звільнено
з займаної посади відповідно до п. 3 ст.
40 КЗпП України. Вважає, що звільнення є
незаконним та безпідставним, оскільки
відповідачем було порушено порядок
накладення дисциплінарного стягнення,
а саме її не було ознайомлено з наказом
про звільнення з роботи та копія наказу
вручена не була. Відповідач порушив її
право на працю, чим завдав моральні та
фізичні страждання. Посилаючись на
наведене, просила задовольнити позов.

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 24 квітня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 19 червня
2014 року, позов задоволено
частково. Визнано незаконним пункт 6.1.
наказу Державної установи
«Національний інститут
серцево-судинної хірургії імені М.М.
Амосова Академії медичних наук
України» від 3 грудня 2012 року №
259-н про звільнення ОСОБА_1 з посади
інженера з ремонту І категорії
господарської частини з 4 грудня 2012
року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді
інженера з ремонту І категорії
господарської частини Державної
установи «Національний інститут
серцево-судинної хірургії імені
М.М. Амосова Академії медичних
наук України» з 4 грудня 2012 року.
Стягнуто з Державної установи
«Національний інститут
серцево-судинної хірургії імені М.М.
Амосова Академії медичних наук
України» на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 4 грудня 2012 року по
24 квітня 2014 року у розмірі 27 863 грн 50 коп.
та моральну шкоду у розмірі 500 грн.
Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, яка діє
від імені ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вирішуючи спір, суди правильно
виходили з того, що розірвання
трудового договору з працівником з
підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України, можливе у випадку невиконання
ним без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором
або правилами внутрішнього трудового
розпорядку, які мали місце після
застосування до останнього заходів
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 за неналежне виконання
посадових обов'язків згідно наказів
від 8 жовтня та 7 грудня 2012 року
притягувалася до дисциплінарної
відповідальності і їй було оголошено
догани.

Після застосування вказаних заходів
дисциплінарного стягнення,
невиконання позивачем без поважних
причин обов'язків, передбачених
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку, які
б давали підстави для видання 3 грудня
2012 року наказу про її звільнення,
відповідачем не доведено.

Доводи касаційної інстанції не
спростовують наведеного та зроблених в
оскаржуваних рішеннях висновків, у
зв'язку з чим підстави для її
задоволення і скасування ухвалених
судами рішень відсутні.

Помилкове посилання в судових рішеннях
на те, що систематичність невиконання
працівником без поважних причин
трудових обов'язків, покладених на
нього трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку, про
яку зазначено у п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України, має місце тоді, коли до
працівника було застосовано не менше
двох заходів дисциплінарного чи
громадського стягнення, після яких ним
знову вчинено дисциплінарний
проступок, який став підставою для
проведення звільнення, за встановлених
обставин та наведених мотивів визнання
звільнення незаконним, не може тягти за
собою скасування ухвалених у справі
рішень.

Систематичність буде і в тому випадку,
коли працівником допущено два
порушення трудової дисципліни та
застосування до нього заходів
дисциплінарного чи громадського
стягнення за перше порушення.

Враховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення касаційної скарги і
залишення судового рішення без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє від
імені ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 24 квітня 2014 року та увалу
апеляційного суду м. Києва від 19 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук Судді:В.О.
Кузнєцов Г.І. Мостова