Номер провадження: 22-ц/785/5485/14
Головуючий у першій інстанції Матяш
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Парапана В.Ф.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі:
Горновій А.О.,

за участю: представника
заінтересованої особи, другого
Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 14 квітня 2014 року за скаргою ОСОБА_4,
заінтересовані особи: другий Київський
відділ державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції,
Філія 16 Приватного підприємства
«НИВА» - В.Ш.», стягувач ОСОБА_5, про
визнання бездіяльності незаконної й
зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а
н о в и л а:

03 березня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з вказаною скаргою, яку
обґрунтувала тим, що на виконанні
другого Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції перебуває
виконавче провадження №37996483 за
виконавчим листом №2-2732/11, виданим
Білгород-Дністровським міськрайонним
судом Одеської області 31 серпня 2011 року
про стягнення з неї на користь ОСОБА_5
боргу в розмірі 399500 грн. Їй на праві
власності належить земельна ділянка
АДРЕСА_1, площею 0,0360 га, для ведення
садівництва на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку від 25 квітня 2004 року,
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №164,
кадастровий номер земельної ділянки
:02:014:0013, на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
09 грудня 2003 року, посвідченого
державним нотаріусом Шостої одеської
держаної нотаріальної контори,
зареєстрованого в реєстрі за № 4-1892. 05
грудня 2013 року державний виконавець
ознайомив її з висновком про незалежну
оцінку вказаної земельної ділянки,
виконаного оцінювачем ОСОБА_6, згідно
якого вартість земельної ділянки
становила 415796 грн. З зазначеною оцінкою
вона не погодилась у зв'язку з тим, що
частина її земельного ділянка
захоплена суміжним користувачем й
площа земельної ділянки АДРЕСА_1
становить 0,0245 га. Тому вона звернулась
до другого Київського відділу ДВС з
заявою призначити рецензування
висновку про оцінку земельної ділянки,
виконаного оцінювачем ОСОБА_6, але
відділ ДВС передав матеріали на
виконання Філії 16 Приватного
підприємства «НИВА - В.Ш.» для
проведення прилюдних торгів по
реалізації арештованого майна -
земельної ділянки.

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
ст. 383, 387, 388 ЦПК України, заявник ОСОБА_4
просила суд визнати неправомірною
бездіяльність другого Київського
відділу ДВС у зв'язку з непризначенням
рецензування висновку про оцінку
майна, виконаного ОСОБА_6, зобов'язати
другий Київський відділ ДВС відкликати
з Філії 16 ПП «НИВА - В.Ш.» документи щодо
проведення прилюдних торгів по
реалізації арештованого майна -
земельної ділянки, зобов'язати другий
Київський відділ ДВС призначити
рецензування висновку про оцінку майна
(а.с. 1).

Представник заінтересованої особи,
другого Київського відділу ДВС в
судове засідання не з'явився, але надав
письмові пояснення, у яких проти
задоволення скарги заперечував і
зазначав, що на виконанні другого
Київського відділу ДВС з 03 квітня 2013
року перебуває виконавче провадження
№37996483 за виконавчим листом №2-2732/11,
виданим Білгород-Дністровським
міськрайонним судом Одеської області 31
серпня 2011 року про стягнення з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_5 боргу в розмірі 399500
грн. 25 жовтня 2013 року державним
виконавцем винесено постанову про
призначення експерта, суб'єкта
оціночної діяльності - суб'єкта
господарювання, для участі у
виконавчому провадженні, копії
постанов направлені сторонам
провадження. 29 листопада 2013 року
надійшов звіт про незалежну оцінку
описаного та арештованого майна
боржника, виконаний суб'єктом
оціночної діяльності ОСОБА_6 04 грудня
2013 року з результатами оцінки
ознайомилася стягувач ОСОБА_5, 05 грудня
2013 року - боржник ОСОБА_4, яка не
погодилась з оцінкою та мала намір
оскаржити її в суді. 11 грудня 2013 року
надійшла заява боржника ОСОБА_4 з
проханням призначити рецензування
висновку про оцінку земельної ділянки.
13 грудня 2013 року державним виконавцем
було винесено постанову про
призначення рецензування звіту про
оцінку майна, копії якої направлені
сторонам провадження. 17 грудня 2013 року
державним виконавцем на адресу
боржнику ОСОБА_4 спрямовано лист з
пропозицією вирішити питання щодо
надання письмової згоди стосовно
витрат на рецензування висновку
експертного дослідження по визначенню
ринкової вартості описаного та
арештованого майна боржника. У зв'язку
з відсутністю проведення боржником
авансування витрат на проведення
рецензії висновку про оцінки майна, що
унеможливлювало її проведення, 16 січня
2014 року державним виконавцем було
подано заяву на реалізацію
арештованого майна (а.с. 25-27).

Представник заінтересованої особи,
Філії 16 ПП «НИВА - В.Ш.», та стягувач
ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися.

Ухвалою суду першої інстанції у
задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_4
просить ухвалу суду першої інстанції
скасувати й постановити нову ухвалу
про задоволення скарги, мотивуючи тим,
що суд першої інстанції порушив норми
процесуального і матеріального права.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги заявника ОСОБА_4,
пояснення на апеляцію представника
заінтересованої особи, другого
Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції, ОСОБА_3,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість ухвали
суду в межах скарги та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга заявника
підлягає задоволенню частково за таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд
першої інстанції виходив з того, що
державний виконавець другого
Київського відділу ДВС при вирішенні
питання при рецензування висновку про
оцінку майна діяв відповідно до закону.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитися неможливо з
огляду на наступне.

Згідно із ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

У п. 5 постанови Пленуму № 6 від 07 лютого
2014 року «Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах» Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ
зазначив, що, враховуючи положення
статті 383 ЦПК, суб'єктом оскарження може
бути державний виконавець чи інша
посадова особа державної виконавчої
служби, які представляють орган
державної виконавчої служби,
зазначений у статті 3 Закону України
«Про державну виконавчу службу»,
оскільки відповідно до частини другої
статті 4 цього Закону державний
виконавець є представником влади і
здійснює примусове виконання судових
рішень, постановлених іменем України,
та рішень інших органів (посадових
осіб), виконання яких покладено на
державну виконавчу службу, у порядку,
передбаченому законом.

Із скарги ОСОБА_4 вбачається, що заявник
оскаржує бездіяльність другого
Київського відділу ДВС у зв'язку з не
призначенням рецензування висновку
про оцінку земельної ділянки, а не
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень (а.с. 1).

У п. 13 вказаної постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ зазначено, що скарга має
відповідати загальним вимогам щодо
форми та змісту позовної заяви,
передбаченим положеннями ЦПК, та
містити відомості, зазначені в пунктах
3- 5 частини сьомої статті 82 Закону
України "Про виконавче провадження",
зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій
чи бездіяльності державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби та норму закону, яку
порушено, а також обставини, якими
заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не
відповідає таким вимогам, то
застосовуються положення статті 121 ЦПК.

Суд першої інстанції на зазначені
положення закону та роз'яснення
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ не звернув уваги і
передчасно виходив з того, що скарга
подана з додержанням вимог ст. 383 ЦПК
України.

Судом першої інстанції встановлено, що
25 жовтня 2013 року державним виконавцем
винесено постанову про призначення
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання
для участі у виконавчому провадженні,
копії постанов направлені сторонам
провадження (а.с. 30).

29 листопада 2013 року надійшов звіт про
незалежну оцінку описаного та
арештованого майна боржника, виконаний
ОСОБА_6 04 грудня 2013 року з результатами
оцінки ознайомилася стягувач ОСОБА_5

05 грудня 2013 року - боржник ОСОБА_4, яка не
погодилась з оцінкою та мала намір
оскаржити її в суді (а.с. 28).

11 грудня 2013 року до Другого Київського
відділу ДВС надійшла заява боржника
ОСОБА_4 з проханням призначити
рецензування висновку про оцінку
земельної ділянки у зв'язку з тим, що
частина її земельного ділянка
захоплена суміжним користувачем й
площа земельної ділянки АДРЕСА_1
становить 0,0245 га, (а.с. 29).

03 березня 2014 року боржник ОСОБА_4
звернулась зі скаргою про визнання
бездіяльності ДВС у зв'язку з не
призначенням рецензування висновку
про оцінку земельної ділянки (а.с. 1).

Частинами 1, 3, 4 ст. 58 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
визначення вартості майна боржника
проводиться державним виконавцем за
ринковими цінами, що діють на день
визначення вартості майна. Для оцінки
за регульованими цінами, оцінки
нерухомого майна, транспортних
засобів, повітряних, морських та
річкових суден державний виконавець
залучає суб'єкта оціночної діяльності
- суб'єкта господарювання, який
провадить свою діяльність відповідно
до Закону України "Про оцінку майна,
майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні".

У разі якщо визначити вартість майна
(окремих предметів) складно або якщо
боржник чи стягувач заперечує проти
передачі арештованого майна боржника
для реалізації за ціною, визначеною
державним виконавцем, державний
виконавець залучає суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання
для проведення

оцінки майна. Витрати, пов'язані з
призначенням суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання,
несе сторона, яка оспорює вартість
майна, визначену державним виконавцем.

Державний виконавець повідомляє про
результати визначення вартості чи
оцінки майна сторонам. У разі якщо
сторони не згодні з результатами
визначення вартості чи оцінки, вони
мають право подати державному
виконавцю заперечення в десятиденний
строк з дня надходження повідомлення.
Сторона вважається ознайомленою з
результатами визначення вартості чи
оцінки арештованого майна, якщо їй
надіслано повідомлення про результати
визначення вартості чи оцінки майна
рекомендованим листом за адресою,
зазначеною у виконавчому документі,
або за місцем фактичного проживання
чи перебування такої сторони,
достовірно встановленим державним
виконавцем.

У разі заперечення однією із сторін
проти результатів оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності -
суб'єктом господарювання, державний
виконавець призначає рецензування
звіту про оцінку майна. Витрати,
пов'язані з рецензуванням звіту, несе
сторона, яка заперечує проти
результатів оцінки. У разі незгоди з
оцінкою, визначеною за результатами
рецензування, сторони мають право
оскаржити її в судовому порядку в
десятиденний строк з дня отримання
відповідного повідомлення.

Згідно із ст. 385 ЦПК України скаргу може
бути подано до суду: у десятиденний
строк з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення
її прав чи свобод; у триденний строк з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення її прав чи
свобод, у разі оскарження постанови про
відкладення провадження виконавчих
дій.

Пропущений з поважних причин строк для
подання скарги може бути поновлено
судом.

Як визначено у п. 16 вказаної постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, відповідно до
статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби може бути подано до
суду у десятиденний строк, а при
оскарженні постанови про відкладення
провадження виконавчих дій - у
триденний строк, які обчислюються з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення її прав чи
свобод.

Також суди повинні враховувати, що коли
в законі встановлено спеціальний
порядок обчислення строків звернення
заявника зі скаргою до суду (наприклад,
стаття 26 - оскарження постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження, стаття 58 - оскарження
оцінки майна, визначеної за
результатами рецензування звіту про
оцінку майна (Закону про виконавче
провадження), їх перебіг має
визначатися за цими нормами, а не за
нормами статті 385 ЦПК.

Такі строки є процесуальними, можуть
бути поновлені за наявності поважних
для цього причин за заявою заявника,
яка подається одночасно зі скаргою або
викладається в скарзі у вигляді
клопотання. При вирішенні питання про
поновлення строку на подання скарги на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби суд має виходити з того, що у
відповідному законодавстві не
міститься перелік таких поважних
причин, їх з'ясовують у кожному
конкретному випадку залежно від
обставин справи. Наприклад, при
оскарженні бездіяльності зазначених
осіб у вигляді невжиття заходів з
примусового виконання судового
рішення до уваги може бути взято ті
обставини, що стягувач, який подав до
відповідного органу заяву про
відкриття виконавчого провадження і не
отримав у визначений законом строк (з
урахуванням поштового обігу)
задоволення своїх вимог, вважається
обізнаним про ймовірність порушення
його прав у виконавчому провадженні
незалежно від того, чи отримав він від
державного виконавця певні
процесуальні документи та чи
ознайомлений він із матеріалами
виконавчого провадження.

Якщо скаргу подано з пропуском строку,
встановленого законом, та відсутнє
клопотання про його поновлення, така
скарга суддею одноособово залишається
без розгляду при її прийнятті та
повертається заявникові. При цьому
заявникові може бути роз'яснено право
на повторне звернення до суду на
загальних підставах.

Однак суд першої інстанції не звернув
уваги на зазначені положення закону
та роз'яснення Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ і передчасно виходив з того, що
скарга подана з додержанням вимог ст. 385
ЦПК України.

При розгляді скарги судом першої
інстанції не враховані роз'яснення
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, викладені у пункті
24 вказаної постанови, про те, що у
справах за скаргами стягувача чи
боржника на дії державного виконавця,
пов'язані з арештом і вилученням майна
та визначенням вартості й оцінки цього
майна, суд перевіряє відповідність цих
дій положенням статей 57, 58 Закону про
виконавче провадження. При цьому судам
необхідно враховувати, що визначення
вартості майна боржника проводиться
самим державним виконавцем за
ринковими цінами, що діють на день
визначення вартості, крім випадків,
коли застосовуються оцінки за
регульованими цінами, оцінки
нерухомого майна, транспортних
засобів, повітряних, морських та
річкових суден. При складності
визначення вартості майна (окремих
предметів) чи наявності у боржника або
стягувача заперечень проти передачі
арештованого майна боржника для
реалізації за ціною, визначеною
державним виконавцем, до участі у
виконавчому провадженні і проведення
оцінки за регульованими цінами, оцінки
нерухомого майна, транспортних
засобів, повітряних, морських та
річкових суден залучається суб'єкт
оціночної діяльності - суб'єкт
господарювання, який провадить свою
діяльність відповідно до Закону
України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні».

При цьому суди мають враховувати, що
суб'єкт оціночної діяльності є
учасником виконавчого провадження, а
не посадовою особою державної
виконавчої служби і його звіт про
оцінку майна є результатом практичної
діяльності фахівця-оцінювача, а не
актом державного органу. Тому вимоги
заявника в частині оскарження оцінки
майна, визначеної за результатами
рецензування, підлягають розгляду у
порядку цивільного судочинства.

Такі вимоги сторони виконавчого
провадження розглядаються не у
позовному проваджені, а як оскарження
рішення державного виконавця про
оцінку майна в процесуальному порядку,
передбаченому розділом VII ЦПК, оскільки
є процесуальною дією державного
виконавця незалежно від того, яка
конкретно особа (сам державний
виконавець, залучений ним суб'єкт
оціночної діяльності чи особа, яка
рецензувала звіт про оцінку майна)
здійснювала відповідні дії, так як
виконавчо-процесуальні відносини
виникли між сторонами виконавчого
провадження та державним виконавцем і
між державним виконавцем та суб'єктом
оціночної діяльності.

Судом першої інстанції встановлено, що
13 грудня 2013 року державним виконавцем
другого Київського відділу ДВС було
винесено постанову про призначення
рецензування звіту про оцінку майна,
копії якої направлені сторонам
провадження (а.с. 30).

17 грудня 2013 року державним виконавцем
на адресу боржнику ОСОБА_4 спрямовано
лист з пропозицією вирішити питання
щодо надання письмової згоди стосовно
втрат на рецензування висновку
експертного дослідження по визначенню
ринкової вартості описаного та
арештованого майна боржника (а.с. 31). У
зв'язку з відсутністю проведення
боржником авансування витрат на
проведення рецензії висновку про
оцінки майна, що унеможливлювало її
проведення, 16 січня 2014 року державним
виконавцем було подано заяву на
реалізацію арештованого майна.

Оскаржуючи ухвалу суду в апеляційному
порядку, заявник ОСОБА_4 стверджувала,
що державний виконавець не виносив
постанову від 13 грудня 2013 року про
призначення рецензування звіту про
оцінку майна й додала до апеляційної
скарги Витяг з Єдиного державного
реєстру виконавчих проваджень де
відсутня інформація про зазначену
постанову державного виконавця
Підмазко О.Г. (а.с. 30).

Однак суд першої інстанції у порушення
положень ч. 4 ст. 10, ст. ст. 212, 213 ЦПК
України не дослідив судовому засіданні
та не дав належної оцінки документам,
які містяться у виконавчому
провадженні №37996483 за виконавчим
листом №2-2732/11, виданим
Білгород-Дністровським міськрайонним
судом Одеської області 31 серпня 2011 року
про стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_5 боргу в розмірі 399500 грн.

Частиною 2, 3 ст. 387 ЦПК України
визначено, що у разі встановлення
обґрунтованості скарги суд визнає
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

За таких обставин, виконуючи
повноваження апеляційного суду,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що суд першої інстанції порушив
порядок, встановлений для його
вирішення, що у відповідності до п. 3 ч. 1
ст. 312 ЦПК України є підставою для
скасування ухвали суду і передачі
питання на новий розгляд до суду першої
інстанції.

У відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України
ухвала суду апеляційної інстанції
оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 2 п. 4, 312 ч. 1 п. 3,
313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково, ухвалу
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 14 квітня 2014 року скасувати,
передати питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції
подальшому оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

В.Ф. Парапан

М.М. Драгомерецький