АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Справа № 22-ц7967159
Головуючий у 1 інстанції - Шумейко О.І.
Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач
Л.Д .

при секретарі Меєчко Д.П .

розглянула в відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ОСОБА_3, треті
особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, служба в
справах дітей Оболонської районної у
місті Києві державної адміністрації
про визнання договору
недійсним,визнання права власності та
витребування майна з чужого
незаконного володіння

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 28 березня 2014 року ,

В С Т А Н О В И Л А
:

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся
за зазначеним позовом до суду, в якому
вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його
рідний брат ОСОБА_7, про смерть якого
він дізнався лише через місяць.
Звернувшись з заявою про прийняття
спадщини після брата йому стало відомо,
що в квартиру АДРЕСА_1, яка належала
брату проникли невідомі та викрали
документи,за якими 21 червня 2011 року
ОСОБА_2, видаючи себе за особу померлого
продав квартиру ОСОБА_4,який 7 вересня
2011 року, в свою чергу, продав квартиру
ОСОБА_3

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 28 березня 2014 року позов
задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1
право власності на квартиру АДРЕСА_1 та
витребувано квартиру з володіння
ОСОБА_3

Не погодившись з рішенням суду
відповідачка ОСОБА_3 подала апеляційну
скаргу та посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про відмову ОСОБА_1 в
задоволені позову.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги вказує, зокрема, що зазначивши в
рішенні про те, що договір
купівлі-продажу спірної квартири
укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_2
містить ознаки нікчемності суд не
визначив правову норму за якою договір
є нікчемним та позбавив її, таким
чином, права на захист,як
добросовісного набувача. В той час як
відповідачі наполягали на дійсності
договору та на тому, що цей договір є
оспорюваним. Окрім цього,зазначає
апелянт, в матеріалах справи відсутні
належні докази підтвердження родинних
стосунків між позивачем та померлим.

В судове засідання суду апеляційної
інстанції ОСОБА_8 повторно не
з'явилася.

Двічі подавала клопотання про
відкладення справи у зв‛?язку з її
хворобою. Проте колегія суддів
розцінює неявку ОСОБА_8 як
недобросовісне здійснення нею наданих
її за законом процесуальних прав, з
огляду на те, що її перше клопотання про
відкладення справи 4 червня 2014 року з
причин хвороби, взагалі не було
підтверджено, а до другого клопотання
про відкладення справи 2 липня 2014 року
нею долучено ксерокопію листка
непрацездатності,з якого вбачається,
що за медичною допомогою вона
звернулася лише 1 липня 2014 року.

Представник позивача ОСОБА_9 в
судовому засіданні проти апеляційної
скарги заперечував,підтримав подані
письмові заперечення та просив
залишити рішення суду першої інстанції
без змін.

Інші відповідачі та треті особи в
справі про розгляд справи повідомлені
належно, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка
сторін,або інших осіб,які беруть участь
у справі,належним чином повідомлених
про час та місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи в
апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді Шахової
О.В., пояснення осіб, які брали участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши апеляційну скаргу, в
межах її доводів, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього повну
грошову суму.

Згідно ст. 658 ЦК України право продажу
товару , крім випадків примусового
продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_7(а.с.121 т.1).

Після його смерті відкрилася
спадщина,яка складається з квартири
АДРЕСА_1 (ас.45 т.1).

Спадкоємцем за законом після смерті
ОСОБА_7 є позивач ОСОБА_1 Факт родинних
стосунків підтверджується свідоцтвом
про народження позивача та витягом з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян про народження ОСОБА_7
(а.с. 169,170 т.1) та поясненнями свідка
ОСОБА_10

У встановлений законом шестимісячний
строк позивач звернулася до 21-ї
Київської державної нотаріальної
контори про прийняття спадщини, що
залишилася після смерті її рідного
брата ОСОБА_1 (а.с. 201 т.1)

З довідки КП «Житлосервіс» «Куренівка»
вбачається , що ОСОБА_7 до дня смерті був
зареєстрованим в спірній квартирі з
23.01.1985 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, виписаний в
зв'язку зі смертю 28.04.2011 року (а.с.203 т.1 ),
за вищевказаною адресою більше ніхто
зареєстрований не був (а:с. 202 звор. т.1)

Згідно договору купівлі-продажу від
21.06.2011 року, укладеним начебто ОСОБА_7 та
ОСОБА_2 була продана квартира АДРЕСА_1,
вказаний договір купівлі-продажу
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_11 (а.с.43 т.1)

Як вбачається з листа Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
від ОСОБА_1 право власності на квартиру
АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
21.06.2011 року.

Від ОСОБА_2 право власності на
вищевказану квартиру перейшло до
ОСОБА_4 на підставі договору
купівлі-продажу , посвідченого 02.08.2011
року.

Від ОСОБА_4 право власності на квартиру
перейшло та зареєстровано за ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу ,
посвідченого 01.10.2011 року. (а.с.61 т.1)

Як вбачається з постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії 27.09.2011 року
представнику ОСОБА_1 відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на ім'я ОСОБА_1 на майно, що
залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_7 в зв'язку з відсутністю
документів на право власності на майно,
що належало померлому ОСОБА_7 (а.с.214 т.1).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1
частково та визнаючи за ним право
власності на спірну квартиру та
витребувавши її з володіння ОСОБА_3, суд
першої інстанції виходив з того, що на
момент підписання договору
купівлі-продажу 21.06.2011 року власника
спірної квартири ОСОБА_7 в живих не
було, він помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а оскільки
відповідно до п. 4 ст. 25 ЦК України
цивільна правоздатність фізичної
особи припиняється в момент її смерті,
вважав вчинений правочин нікчемним.

З урахуванням того, що позивач
відноситься до кола спадкоємців другої
черги померлого ОСОБА_7, заяву про
прийняття спадщини подав в строки
визначені законом, проте позбавлений
можливості оформити, спадщину через
відсутність правовстановлюючих
документів, суд дійшов висновку, що
його права як спадкоємця підлягають
захисту шляхом задоволення
віндикаційного позову та витребування
квартири з володіння ОСОБА_3

На підтвердження таких висновків судом
досліджено інформацію слідчого
управління Оболонського РУ ГУ МВС
України в м. Києві про те, що в
провадженні даного відділу перебуває
кримінальна справа № 05-24911, порушена
03.11.2011 року за ознаками вчинення
злочину передбаченого ч.3 ст.190 КК
України.

Допитано свідка ОСОБА_10,який пояснив,
що ОСОБА_7 був одинокою людиною. Про
його смерть позивач дізнався через
певний час. Коли він приїхав, то йому
повідомили, що ключі від квартири
знаходяться в міліції і їх йому не
надали та повідомили, що квартира
опечатана. До квартири приходили разом
з працівниками міліції, документів в
квартирі ніяких окрім пенсійного
посвідчення не було, речі в квартирі
були розкидані, і квартира була
опечатана працівниками міліції. В
липні 2011 року від паспортистки
дізналися, що квартира декілька раз
перепродана.

Встановивши зазначені обставини,суд
надав належну оцінку доказам та
запереченням сторін,застосував норми
які регулюють спірні правовідносини,а
саме.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять всі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1,2 ст. 1220 ЦК України
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті
особи або день, з якого вона
оголошується померлою (частина третя
статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст.1262 ЦК України у другу
чергу право на спадкування за законом
мають рідні брати та сестри
спадкодавця, його баба та дід як з боку
батька , так і з боку матері. Тобто,
судом встановлено, що позивач, як
рідний брат, відноситься до кола
спадкоємців померлого ОСОБА_7 і
враховуючи те, що спадкоємці першої
черги відсутні та з урахуванням того,
що все майно не охоплене заповітом, суд
вважає, що він має право на
успадкування спірної квартири.

Статтями 387, 392 ЦК України передбачено,
що власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним. Власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно
не може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України визначено,
що в разі придбання майна за відплатним
договором у особи, яка не мала права
його відчужувати, про що набувач не
знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у випадку,
якщо майно вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Таким чином, висновки суду першої
інстанції зроблено щодо всіх заявлених
позивачем вимог та на підставі поданих
сторонами доказів, яким дана правильна
оцінка. У рішенні наведені мотиви, з
яких суд надає перевагу одним доказам
над іншими і його висновки в цій
частині є обґрунтованими.

Не ґрунтуються на матеріалах справи та
вимогах закону доводи апеляційної
скарги ОСОБА_3 стосовно дійсності
укладеного договору купівлі-продажу
спірної квартири за її участі і що цей
договір є оспорюваним, виходячи з
наступного.

Згідно ч.4 ст.338 ЦПК України, висновки і
мотиви,з яких скасовані рішення є
обов'язковими для суду першої та
апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

Згідно правових позицій, викладених у
висновках Верховного Суду України, в
порядку перегляду рішень,прийнятих за
результатами розгляду заяв про
перегляд судових рішень з підстав п.1 ч.1
ст.355 ЦПК України за 2010-2011 роки, права
особи, яка вважає себе власником майна,
не підлягають захисту шляхом
пред'явлення позову до добросовісного
набувача з використання правового
механізму встановленого статтями 215, 216
ЦК. Такий захист можливий лише шляхом
задоволення віндикаційного позову у
разі, якщо існують підстави,
передбачені ст. 388 ЦК, що дають право
витребувати майно у добросовісного
набувача.

Згідно п. 22. постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову
практику в справах про захист справа
власності та інших речових прав», якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, власник має право
витребувати це майно з незаконного
володіння набувача (статті 387, 388 ЦК).
Якщо в такій ситуації (саме так
обґрунтовано підставу позову)
пред'явлений позов про визнання
недійсними договорів про відчуження
майна, суду під час розгляду справи
слід мати на увазі правила, встановлені
статтями 387, 388 ЦК.

У зв'язку із цим суди повинні
розмежовувати, що коли майно придбано
за договором в особи, яка не мала права
його відчужувати, то власник має право
на підставі статті 388 ЦК звернутися до
суду з позовом про витребування майна у
добросовісного набувача, а не з позовом
про визнання договору про відчуження
майна недійсним. Це стосується не лише
випадків, коли укладено один договір із
порушенням закону, а й випадків, коли
спірне майно відчужено на підставі
наступних договорів.

Таким чином,суд першої інстанції
підставно та у відповідності до вимог
закону виходив з того,що права позивача
як спадкоємця підлягають захисту
шляхом задоволення саме
віндикаційного позову та витребування
квартири з володіння ОСОБА_3

Окрім цього,є такими що не
заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про відсутність в
матеріалах справи доказів на
підтвердження родинних стосунків між
позивачем та померлим, оскільки
підтвердження такого родинного
зв‛?язку містяться в матеріалах
спадкової справи №177-2011 та в постанові
нотаріуса про відмову у вчинені
нотаріальної дії,що було
безпосередньо,предметом розгляду суду
першої інстанції.

У зв'язку з наведеним неможливо
погодитись як з зазначеними та і з
іншими доводами апеляційної скарги про
неналежну оцінку доказів та
невідповідність викладених у рішенні
суду висновків обставинам справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи,
не відносяться до тих, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість ухвалення рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду
м. Києва від 28 березня 2014 року залишити
без змін .

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді