Ухвала

іменем україни

24 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особи: приватний нотаріус
Вишгородського районного
нотаріального округу ОСОБА_6, приватний
нотаріус Вишгородського районного
нотаріального округу ОСОБА_7, про
визнання правочинів недійсними,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особи: приватний нотаріус
Вишгородського районного
нотаріального округу ОСОБА_6, приватний
нотаріус Вишгородського районного
нотаріального округу ОСОБА_7, про
визнання правочинів недійсними.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 21 травня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 24 вересня 2014 року зазначене
судове рішення скасовано. Ухвалено
нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано довіреність на представництво
інтересів ОСОБА_1 ОСОБА_2 від 29 грудня 2005
року, посвідчену приватним нотаріусом
Вишгородського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 (запис у
реєстрі № 1603), недійсною.

Визнано довіреність від 01 березня 2006
року на представництво інтересів
ОСОБА_1, надану ОСОБА_2 у порядку
передоручення ОСОБА_3, посвідчену
приватним нотаріусом Вишгородського
районного нотаріального округу ОСОБА_7
(запис у реєстрі № 1494), недійсною.

Визнано договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 1,6594 га,
кадастровий номер 2-:20:064:0145,
укладений між продавцем ОСОБА_1,
інтереси якого представляв ОСОБА_3, та
покупцем ОСОБА_4, посвідчений 31 березня
2006 року приватним нотаріусом
Вишгородського районного
нотаріального округу ОСОБА_7 (запис у
реєстрі № 2831), недійсним.

Визнано договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 2,0781 га,
кадастровий номер 1-:19:148:0151,
укладений між продавцем ОСОБА_1,
інтереси якого представляв ОСОБА_3, та
покупцем ОСОБА_5, посвідчений 31 березня
2006 року приватним нотаріусом
Вишгородського районного
нотаріального округу ОСОБА_7 (запис у
реєстрі № 3293), недійсним.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Судом установлено, що наприкінці 2005
року в с. Козаровичі з'явились
представники агрофірми «Колос», які
запропонували 168 власникам земельних
сертифікатів укласти з ними договір
оренди земельних паїв терміном на 49
років. Представники агрофірми «Колос»
зобов'язувались виплатити орендну
плату за весь термін оренди наперед,
але взамін вимагали передати їм
оригінали земельних сертифікатів та
підписати три чисті аркуші паперу, на
яких, нібито, мали друкуватись договори
оренди землі. На ці умови погодився і
ОСОБА_1

Всупереч вимогам чинного
законодавства другий примірник
договору оренди ніхто з жителів села не
отримав, а через деякий час з'ясувалось,
що підписані аркуші були використані
для друкування на них відмови
власників земельних сертифікатів від
землі та другого примірника доручень
на отримання державних актів на землю
за двома видами угідь і розпорядження
земельними ділянками, які зберігаються
в архіві нотаріуса.

29 грудня 2005 року ОСОБА_1 видано
довіреність на представництво його
інтересів при оформленні державних
актів на земельні ділянки, виділення їх
в натурі, виданих взамін сертифікату
про право на земельну ділянку (пай).
Дана довіреність посвідчена приватним
нотаріусом Вишгородського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 (запис у
реєстрі № 1603).

01 березня 2006 року в порядку
передоручення ОСОБА_2 видано
довіреність на представництво
інтересів ОСОБА_1 ОСОБА_3

На підставі вищевказаної довіреності 31
березня 2006 року приватним нотаріусом
Вишгородського районного
нотаріального округу ОСОБА_7
посвідчено договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 1,6594 га,
кадастровий номер 2-:20:064:0145,
укладений між продавцем ОСОБА_1,
інтереси якого представляв ОСОБА_3, та
покупцем ОСОБА_4, та договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 2,0781 га, кадастровий номер
1-:19:148:0151, укладений між продавцем
ОСОБА_1, інтереси якого представляв
ОСОБА_3, та покупцем ОСОБА_5

Доводи позивача про те, що ОСОБА_2,
скориставшись наданими позивачем
підписами на чистих аркушах, хоча він
погодився лише на умови оформлення
оренди на його пай, а не на відчуження,
оформив довіреність від імені ОСОБА_1
на своє ім'я на представництво його
інтересів з подальшим оформленням
передоручення на ім'я ОСОБА_3, який
вчинив правочин від імені особи, яку
він представляв, в своїх інтересах,
підтверджується матеріалами справи.

Судом установлено та з матеріалів
справи вбачається, що спірні земельні
ділянки були реалізовані
представником за довіреністю від імені
позивача в своїх інтересах за
договором купівлі-продажу, а не за
договором оренди.

Пунктом 15 Перехідних положень ЗК
України встановлено, що громадяни та
юридичні особи, які мають у власності
земельні ділянки для ведення
селянського (фермерського)
господарства та іншого товарного
сільськогосподарського виробництва, а
також громадяни України - власники
земельних часток (паїв) не вправі до 1
січня 2007 року продавати або іншим
способом відчужувати належні їм
земельні ділянки та земельні частки
(паї), крім передачі їх у спадщину та при
вилученні земель для суспільних
потреб.

Відчужені земельні ділянки, що
виділені ОСОБА_1 в натурі (на
місцевості) згідно з державним актом
від 26 березня 2006 року є земельними
ділянками з цільовим призначенням для
ведення особистого селянського
господарства.

Оскільки спірні ділянки були
реалізовані представником за
довіреністю від імені позивача в своїх
інтересах, що суперечить ч. 3 ст. 238 ЦК
України, апеляційний суд вважав
висновок суду першої інстанції про
правомірність дій щодо укладення
вказаного правочину з дотриманням
вимог закону помилковим.

З огляду на зазначене апеляційний суд
дійшов висновку, що при вчиненні
оспорюваних правочинів сторонами не
дотримано вимог п. 15 Перехідних
положень ЗК України про заборону
укладати за довіреністю договори в
своїх інтересах чи інтересах своєї
сім'ї.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права; наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 24 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П.
Євграфова

судді:
Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель