АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц-7968528
Головуючий у 1 інстанції - Савлук Т.В.
Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В. , Поливач
Л.Д .

при секретарі Меєчко Д.П.

розглянула в відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 28 квітня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк Ренесанс Капітал» про визнання
недійсним договору про надання
споживчого кредиту,-

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2014 року ОСОБА_1 через свого
представника ОСОБА_2 звернувся до суду
із вищезазначеним позовом, в якому
просив визнати недійсним кредитний
договір від 22 жовтня 2007 року, укладений
між ним та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал»
з моменту його підписання, оскільки
вказаний договір укладено з порушенням
ЗУ«Про захист прав споживачів».

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 28.04.2014 року ОСОБА_1 в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу та посилаючись на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги апелянт вказує, зокрема, що
судом першої інстанції не враховано те,
що кредитний договір, укладений між
ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1
за своїм змістом і текстом не
відповідає законодавству України,
інтересам та волі ОСОБА_1, порушує його
права та законні інтереси.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2
підтримав доводи апеляційної скарги та
просив її задовольнити.

Представник ПАТ «Банк Ренесанс
Капітал» в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явився. Про
місце та час розгляду справи,
відповідно до ст.ст.74.76 ЦПК України,
повідомлений належно, причини неявки в
судове засідання не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка
сторін,або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи в апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В.,
пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши апеляційну скаргу, в межах
її доводів, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ст. 627 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Як зазначено у частині першій статті 628
Цивільного кодексу України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до положень ст. 204
Цивільного кодексу України правочин
вважається правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або він не визнаний судом
недійсним.

Згідно положень ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частиною першою-третьою, п'ятою, шостою
статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК
України встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Загальними вимогами чинності
правочину є такі: зміст правочину не
може суперечити ЦК України та іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вичинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
не може суперечити правам та інтересам
осіб. Правочин може визнаватись
недійсним за наявності дефектів у будь-
якому елементі правочину.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 230
Цивільного кодексу України, якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (частина
перша статті 229 цього Кодексу), такий
правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Отже для визнання правочину недійсним
з підстав, встановлених ст. 230
Цивільного кодексу України необхідно
встановити факт введення в оману
однією стороною правочину іншу
сторону.

Як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року за № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину.

При цьому, наявність умислу у діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману.

Як передбачено ч. 1 та ч. 6 ст. 19 Закону
України „Про захист прав споживачів",
вважається нечесною підприємниць кою
практикою і забороняється будь-яка
діяльність, що вводить споживача в
оману. Якщо підприємницька практика
спонукає споживача дати згоду на
здійснення правочину, на який й іншому
ви падку він не погодився б, така
практика вводить в оману стосовно
основних характеристик продукції,
зокрема, методів використання, дати
виготовлення, географічного
походження (п. 1 абз. 1 ч. 2 цієї статті).

На підставі ч. 6 ст. 19 ЗУ „Про захист
прав споживачів" правочини, здійснені з
використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Відповідно до частини першої ст.60
Цивільного кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Разом з тим, позивач заявляє вимоги про
визнання недійсним кредитного
договору з підстав, передбачених ст. 230
Цивільного кодексу України та ч.6 ст.19
Закону України «Про захист прав
споживачів», при цьому у позовній заяві
міститься лише формальне посилання на
наведені правові норми, однак
позивачем не надано належних та
допустимих доказів, які мали свідчити
про наявність умислу в діях
працівників Публічного акціонерного
товариства «Банк Ренесанс Капітал»
умислу на введення позивача в оману
щодо істотних обставин, що мали
значення для укладення такого виду
договору.

Відповідно до положень ст.598 Цивільного
кодексу України, зобов'язання
припиняються частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Припинення зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених договором або
законом.

Згідно положень ст.599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснювати свої права
і виконувати свої обов'язки відповідно
до договору. Сторони можуть встановити,
що умови договору застосовуються до
відносин між ними, які виникли до його
укладання. (ч.І та ч.З ст.631 Цивільного
кодексу України)

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом 05.12. 2012 року між ПАТ
«Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1був
укладений кредитний договір № ОР - 3960573
про надання кредитних коштів, за
умовами якого банк надав позичальнику
грошові кошти на загальну суму 19 999, 40
грн., зі сплатою 17% річних, зі строком
дії договору - 12 місяців.

На виконання зобов'язань за кредитним
договором, ПАТ «Банк Ренесанс Капітал»
видало ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 18 050,
00 грн., іншу суму коштів в розмірі 1 949, 40
грн. перераховано на рахунок страхової
компанії, (п.2.2, п.2.7 та п.3.4 Пропозиції).

13 вересня 2013 року ОСОБА_1 достроково
виконав умови кредитного договору і
повністю погасив залишок своєї
заборгованості перед Банком в розмірі
5 480, 50 грн., ці обставини визнанні
представником позивача в судовому
засіданні, тому не потребують
доказуванню, як це передбачено ч. 1 ст.61
Цивільного процесуального кодексу
України.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк
Ренесанс Капітал» укладений кредитний
договір на умовах та порядку,
визначеному чинним законодавством, з
дотриманням принципу свободи договору,
а також встановлених законом вимог
щодо письмової форми та змісту
договору.

Такі висновки суду зроблено щодо всіх
заявлених позивачем вимог та на
підставі поданих сторонами доказів,
яким дана правильна оцінка. У рішенні
наведені мотиви, з яких суд надає
перевагу одним доказам над іншими і
його висновки в цій частині є
обґрунтованими.

Судом повно та всебічного з'ясовані
обставини справи, перевірені доводи і
заперечення сторін та застосовані
правові норми, які регулюють дані
правовідносини, з огляду на що рішення
суду відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, є законним та
обґрунтованим і підстав для його
скасування не вбачається.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308,313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 28 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді