АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5089/14
Головуючий 1 інст. - Цендра Н.В.
Справа №628/389/13
Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія; відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого -
Макарова Г.О.,

суддів:
Кружиліної О.А.,

Кіся П.В.,

при секретарі -
Таран В.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Куп'янського
міськрайонного суду Харківської
області від 27 травня 2014 року за позовом
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа: Житлово-комунальне
підприємство № 1 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

28 жовтня 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулися з позовом до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, посилаючись на те, що 28
та 32 жовтня 2006 року належна позивачам
на праві приватної власності квартира
за адресою: АДРЕСА_2 була залита водою,
яка протекла з квартири АДРЕСА_1, що
розташована поверхом вище над
квартирою позивачів, де було
протікання із незакільцованої труби
стояку опалення. В результаті
затоплення вищевказаної квартири №19
позивачам була завдана матеріальна та
моральна шкода. У зв'язку із
затопленням та пошкодженням квартири,
речей, позивачі пережили хвилювання,
намагалися врятувати речі та зменшити
збитки. Під час затоплення в квартирі
позивачів все було мокрим, а зі стелі
текла ржава гаряча вода, це змусило
позивачів організовувати своє життя в
умовах до яких вони не звикли.
Відповідачі в добровільному порядку
відмовилися відшкодувати завдані
збитки, тому, позивачі були змушені
звернутися до суду з позовом про
стягнення з відповідачів матеріальної
та моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та
її представник позов підтримали та
просили його задовольнити в повному
обсязі.

Позивач ОСОБА_5 у судове засіданні не
з'явився надав до суду заяву в якій
просив справу розглядати без його
участі, наполягав на задоволенні
позову.

Відповідачі та їх представник у
судовому засіданні заперечували проти
задоволення позову, посилаючись на те,
що заочним рішенням Купянського
міськрайонного суду Харківської
області від 30 грудня 2011 р. позов ОСОБА_5
до ХОКП «ДРІТ», третя особа ЖКП № 1, про
стягнення матеріальної шкоди, був
задоволений та визнано ХОКП «ДРІТ»
винними у затопленні їхньої квартири, у
зв'язку з чим відповідачі наполягали на
тому, що в їх діях вини у затопленні
квартири ОСОБА_5 не має. Крім того
просили відмовити у задоволенні позову
у зв'язку зі спливом строку позовної
давності, оскільки подія, яка зазначена
в позові відбулася у 2006 р., а позивачі з
даним позовом звернулася до суду 28
жовтня 2013 р.

Представник третьої особи ЖКП №1 у
судове засідання не з'явився, надав до
суду заяву про розгляд справи у його
відсутності, зазначив, що при розгляді
позовної заяви покладається на розсуд
суду.

Рішенням Куп'янського міськрайонного
суду Харківської області від 27 травня
2014 року, позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
задоволено в повному обсязі. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 12 051
грн. та моральну шкоду в сумі 850 грн..
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у
розмірі 12 051 грн. та моральну шкоду в
сумі 850 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий
збір в розмірі 129 грн. 01 коп. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 129 грн. 01
коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
просять скасувати рішення Куп'янського
міськрайонного суду Харківської
області від 27 травня 2014 року, та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди відмовити у повному
обсязі у зв'язку зі спливом строку
позовної давності, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного:

Статтями 10, 11, 58, 60, 61, 179, 212, 213 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Для встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно розтлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Стаття 15 Цивільного кодексу України,
передбачає, що кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України,
зазначає, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
майнового права та інтересу. Частиною 2
даної статті передбачено, що способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути відшкодування збитків та
інші способи відшкодування
матеріальної шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу
України, власність зобов'язує.

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу
України, власник зобов'язаний
утримувати майно, що йому належить,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до п.18 та п.35 Правил
користування приміщеннями житлових
будинків і прибудинковими територіями
№ 572 затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 08.10.1992 року,
власники квартир, наймачі зобов'язані
використовувати приміщення житлових
будинків за призначенням,
забезпечувати збереження житлових і
підсобних приміщень квартир та
технічного обладнання будинків,
дотримувати правил пожежної безпеки.
При появі несправностей у квартирі
вживати заходи до їх усунення власними
силами або силами підприємств по
обслуговуванню житла. Своєчасно
повідомляти власника будинку про
виявлені несправності, які порушують
нормальну експлуатацію цього будинку.

Згідно ст. 22 Цивільного кодексу
України, особа, якій завдано збитків,
має право на їх відшкодування у розмірі
витрат, які вона зробила чи мусить
зробити для відновлення свого
порушеного права.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу
України, шкода завдана майну фізичної
особи відшкодовується в повному обсязі
особою яка її завдала. Ч. 2 цієї ж статті
передбачено, що особа, яка завдала
шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини. Таким чином,
законодавством встановлена презумпція
вини заподіювача шкоди, тобто
відсутність вини у завданні шкоди
повинен доводити сам завдавач шкоди.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року з
подальшими змінами та доповненнями,
шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу
України, моральна шкода полягає в
душевних стражданнях, яких зазнала
фізична особа у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна. Особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода не пов'язана з розміром
відшкодування матеріальної шкоди. При
цьому суд виходить із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу
України, моральна шкода, завдана
фізичній особі, відшкодовується
особою, яка її завдала.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.
9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1190 Цивільного кодексу
України, особи, спільними діями або
бездіяльністю яких було завдано шкоди,
несуть солідарну відповідальність
перед потерпілим.

Згідно із ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу
України, розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

В силу ст. 257 Цивільного кодексу
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 264 Цивільного кодексу
України, позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Рішення суду першої інстанції
обґрунтоване встановленням таких
фактів та відповідних їм
правовідносин:

Квартира, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_2 належить на праві власності
позивачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що
підтверджується Договором міни
квартири від 26 липня 1999 року (а.с. 11-13).

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають та
зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3, що
підтверджується довідкою №8661 від 27
листопада 2006 року наданої
житлово-комунальним підприємством №1
м. Куп'янська та відомостями наданими
суду на запит Головним управлінням
Державної міграційної служби України в
Харківській області (а.с. 14, 26-29).

Квартира АДРЕСА_1 була продана 10
вересня 2003 року відповідачу ОСОБА_2, а
відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у
зазначеній вище квартирі №32, що
підтверджується довідкою №8677 від 27
листопада 2006 року наданої
житлово-комунальним підприємством №1
м. Куп'янська (а.с. 15).

Комісія в складі голови ЖРЕП, власника
квартири №29, користувача квартири №32,
сусідів з квартир №30, 31, 35 склала та
підписала 03 листопада 2006 року акт
оцінки пошкодженого майна жильців
квартири №29 після затоплення
користувачем квартири № 32 здійсненого
28-го та 31-го жовтня 2006 року. Відповідно
до складеного акту, матеріальна шкода
завдана власникам квартири АДРЕСА_2
склала 4022 грн. (а.с. 16).

На підставі проведеного ремонту
квартири після затоплення за адресою:
АДРЕСА_2, було складено зведений
кошторисний розрахунок вартості
будівництва від 10 листопада 2006 року.
Згідно даного розрахунку, вартість
ремонту квартири №19 після затоплення
склала 20 080 грн. (а.с. 17-20).

Актом-приписом на пристрій автономного
опалення квартири АДРЕСА_1 від 17 липня
2006 року було попереджено власника
ОСОБА_2 про необхідність запрошення
представника ХОКП «ДРІТ» після
закінчення монтажних робіт систем
газопостачання та в присутності якого,
потрібно було провірити міцність та
щільність трубопроводів (а.с. 21).

24 липня 2006 року представником установи
теплопостачання було складено акт №3
про відключення квартири від системи
центрального опалення. Згідно даного
акту, квартиру АДРЕСА_2 було відключено
від системи центрального опалення за
винятком рушникосушки (а.с. 23).

24 липня 2006 року власники квартир
АДРЕСА_4 склали договір на виконання
робот по відключенню опалювальних
пристроїв від системи центрального
опалення. Умови договору виконані у
повному обсязі (а.с. 40).

20 квітня 2007 року у ході обстеження
квартири за фактом затоплення,
комісією в складі представників ХОКП
«ДРІТ» та головного інспектора
теплопостачання було встановлено, що
демонтаж системи опалення в квартирі
АДРЕСА_1 було здійснено без
представників ХОКП «ДРІТ» та
представників ЖКП №1 (а.с. 22).

23 січня 2013 року рішенням судової
колегії судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Харківської
області було скасовано заочне рішення
Куп'янського міськрайонного суду
Харківської області від 30 липня 2012 року
та ухвалено нове, яким у задоволенні
позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ХОКП «ДРІТ»,
третя особа ЖКП № 1, про стягнення
матеріальної та моральної шкоди
завданої у зв'язку із затопленням
квартири, було відмовлено (а.с. 7-10).

05 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ постановила ухвалу, якою було
відмовлено у задоволенні касаційної
скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а оскаржуване
рішення апеляційного суду Харківської
області від 32 січня 2013 року було
залишено без змін (а.с. 73).

З наданих сторонами по справі доказів,
які також були визнані Апеляційним
судом Харківської області та
сторонами, під час судового розгляду та
ухвалення рішення у справі, вбачається,
що 28 жовтня 2006 року належна позивачам
квартира була залита водою. Також було
доведено, що причиною залиття квартири
позивачів стала незакільцована труба
стояку опалення у ванній кімнаті
квартири №32, що належить сім'ї ОСОБА_2.
Відповідальність власників квартири
№32 була доведена рішенням
Апеляційного суду Харківської області,
яке було залишено без змін після
касаційного оскарження. В рішенні
Апеляційного суду Харківської області
від 23 січня 2013 року зазначено, що
демонтаж системи опалення в квартирі
№32 було проведено приватним
підприємцем, договір з яким укладався
власниками квартири, без представників
Харківського обласного комунального
підприємства «ДРІТ». Тому шкоду,
заподіяну родині ОСОБА_5 залиттям їх
квартири №29, що сталося внаслідок
неякісного виконання робіт по
демонтажу системи опалення всередині
квартири №32, мають відшкодовувати
винні особи. Здійснивши роботи по
демонтажу системи опалення у своїй
квартирі без залучення представників
ХОКП «ДРІТ» власники квартири №32 взяли
на себе ризик відповідальності за
можливі наслідки.

Стосовно посилання відповідачів, на
заочне рішення Купянського
міськрайонного суду Харківської
області від 30 грудня 2011 року, яким було
задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та
стягнуто на його користь з ХОКП «ДРІТ»
9557 грн. матеріальної шкоди у зв'язку з
порушенням вимог законодавства під час
процедури відключення квартири від
системи теплопостачання, як на
підставу того, що їх вини в затопленні
квартири ОСОБА_5 не має, то суд першої
інстанції звернув увагу на те, що дане
рішення не було розглянуто в
апеляційному порядку, оскільки
апеляційна скарга ХОКП «ДРІТ» була
повернута, як така, що не підлягає
розгляду в апеляційному порядку, у
зв'язку з чим вищевказане рішення
набрало законної сили. Разом з тим
заочне рішення Куп'янського
міськрайонного суду від 30.07.2012 р., яким
позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були
задоволені та стягнуто з ХОКП «ДРІТ» на
їх користь майнову шкоду в розмірі
24102грн. та 1700 моральної шкоди, Рішенням
судової колегії судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 23.01.2013 р.
скасовано, та було встановлено, що вини
ХОКП «ДРІТ» у затопленні квартири
ОСОБА_5 не має. Ухвалою колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05.02.2014 р., було встановлено, що
вказане рішення апеляційного суду
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Тому суд першої інстанції, при
вирішенні даної справи, брав до уваги
саме рішення апеляційного суду
Харківської області від 23.01.2013 р.

Судом встановлено, що відповідачами
був порушений Акт-припис від 17 липня 2006
року, яким було попереджено власника
ОСОБА_2 про необхідність запрошення
представника ХОКП «ДРІТ» після
закінчення монтажних робіт систем
газопостачання, в присутності якого,
потрібно було провірити міцність та
щільність трубопроводів, чого ним не
було зроблено, що підтверджується
Актом обстеження квартири від 20.04.2007 р.,
яким було встановлено, що демонтаж
системи опалення був здійснений без
представників ХОКП «ДРІТ», у звязку з
чим суд дійшов висновку, що відповідачі
винні у заподіянні шкоди позивачам.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», а саме протиправність дій
відповідачів, вина у залитті квартири
позивачів, які тривалий час морально та
нервово переживали, у зв'язку з
пошкодженням належного їм майна, також
був порушений їх звичайний ритм життя,
вони вимушені були доводити свій позов
через суд, витрачаючи час, внаслідок
чого позивачі зазнали значних душевних
страждань, тому суд вважає, що діями
відповідачів була заподіяна моральна
шкода, яку оцінює у розмірі 1 700 грн.,
оскільки розмір відшкодування
моральної шкоди має бути не більш, аніж
достатнім для розумного задоволення
потреб потерпілої особи і не повинен
приводити до її збагачення.

У судовому засіданні, зі слів
відповідача ОСОБА_2, було
встановлено,що позивачі ОСОБА_5
неодноразово зверталися до суду з
позовами до них у зв'язку із
затопленням їхньої квартири, перший
позов був поданий в той же рік коли
відбулося затоплення.

З матеріалів справи вбачається, що
заочним рішенням Куп'янського
міськрайонного суду Харківської
області від 30 липня 2012 р. позовні вимоги
ОСОБА_5 були задоволені. Стягнуто з ХОКП
«ДРІТ» майнову шкоду в сумі 24 102 грн., та
1 700 грн. моральної шкоди. Рішенням
судової колегії судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 23 січня 2013 р.
вказане заочне рішення було скасовано
та встановлено, що винною особою у
заподіянні їм шкоди не являється ХОКП
«ДРІТ», після чого позивачі 28 жовтня 2013
р. звернулись до суду за захистом своїх
прав, вказавши відповідачів ОСОБА_2.
Тому враховуючи, що позивачі протягом
семи років намагалися відновити своє
порушене право, та беручи до уваги, що
після ухвалення рішення від 23 січня 2013
р. перебіг позовної давності почався
заново, строк позовної давності ОСОБА_4
та ОСОБА_5 не пропущено.

Судова колегія вважає, що доводи
викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2
та ОСОБА_3 не знайшли свого
підтвердження при розгляді справи
апеляційним судом.

З урахуванням наведеного суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про задоволення позовних вимог ОСОБА_4
та ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка. Правильно
встановивши юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки та не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи не відносяться до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення відносно скасування
чи зміни оскаржуємого судового рішення
і висновків суду першої інстанції не
спростовують, в її задоволенні
належить відмовити на підставі ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317,
319, 321, 322, 324, 325 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Куп'янського
міськрайонного суду Харківської
області від 27 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: