Ухвала

іменем україни

25 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів:
Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
виділ частки з майна та припинення
права, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 2 грудня 2010 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 12 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із указаним позовом, у якому
просила припинити її право власності
на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та
визнати право власності на цю квартиру
за ОСОБА_4, стягнувши на її користь
грошову компенсацію з нього в сумі 1 369
577 грн; припинити її право власності на
1/2 частину автомобіля BMW X5, д.н.з. НОМЕР_2,
та визнати право власності на нього за
ОСОБА_4, стягнувши на її користь з нього
грошову компенсацію в розмірі 94 067 грн;
припинити право власності ОСОБА_4 на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_2 та визнати за
нею право власності на цю квартиру,
стягнувши з неї на користь відповідача
грошову компенсацію в розмірі 1 009 771 грн
50 коп.; провести взаємозалік грошових
компенсацій і остаточно стягнути з
ОСОБА_4 на її користь 453 872 грн 50 коп., а
також понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначала, що
вказане майно належить сторонам на
праві спільної часткової власності
відповідно до рішення апеляційного
суду м. Києва від 29 жовтня 2008 року. Однак
спільне користування і володіння цим
майном неможливе, як і неможливо
виділити свою частину майна в натурі.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 2 грудня 2010 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 12 лютого
2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено.
Припинено право власності
ОСОБА_3 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.
Визнано за ОСОБА_4 право власності на
квартиру АДРЕСА_1. Припинено право
власності ОСОБА_4 на Ѕ частину квартири
АДРЕСА_2. Визнано за ОСОБА_3 право
власності на квартиру АДРЕСА_2.
Припинено право власності ОСОБА_3 на Ѕ
частину автомобіля BMW Х5,
державний номерний знак НОМЕР_2.
Визнано право власності на автомобіль
BMW Х5, державний номерний знак НОМЕР_2, за
ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі
453 872 грн 50 коп. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення по суті спору.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив із того, що об'єкти
спільної сумісної власності подружжя є
неподільними, а тому вимоги ОСОБА_3 про
припинення права власності одного
співвласника на підставі ст. 365 ЦК
України, перехід права власності
цілого об'єкта до іншого зі сплатою
відповідної грошової компенсації є
цілком обґрунтованими, оскільки в
іншому випадку буде порушено право
обох співвласників на належне
здійснення своїх прав. При цьому судом
з'ясована згода ОСОБА_3 на отримання
грошової компенсації, що передбачено
ст. 364 ЦК України.

Апеляційний суд погодився із таким
висновком суду першої інстанції, та
залишив судове рішення без змін.

Проте таких висновків суд першої
інстанції прийшов з неправильним
застосуванням норм матеріального
права, а апеляційний суд зазначені
порушення не усунув.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Установлено, що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 1987 року, який
було розірвано за рішенням суду від 20
серпня 2003 року та зареєстровано
припинення шлюбу в органах РАЦС 7
квітня 2005 року.

Рішенням апеляційного м. Києва від 29
жовтня 2008 року було визнано за ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 право власності по Ѕ частині
квартири АДРЕСА_2, по Ѕ частині квартири
АДРЕСА_1 та по Ѕ частині автомобіля БМВ
Х5, д.н.з. НОМЕР_4.

При цьому ОСОБА_3 зареєстрована разом з
сином у квартирі АДРЕСА_2, а ОСОБА_4
зареєстрований у АДРЕСА_1.

Автомобілем БМВ Х5, д.н.з. НОМЕР_4,
користується лише ОСОБА_4

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41
Конституції України, ст. ст. 319,
358 ЦК України всі громадяни є рівними у
своїх правах, усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
цих прав, у тому числі щодо захисту
права спільної часткової власності.

Згідно з положеннями статті 364 ЦК
України співвласник має право на виділ
у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності. Якщо
виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (частина 2
статті 183 цього Кодексу), співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної
часткової власності у співвласника,
який отримав таку компенсацію,
припиняється з дня її отримання.

Згідно з правилами ст. 365 ЦК України
право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Тобто вказані норми ЦК України є
різними за своєю правовою природою і
кожна з них є окремою підставою для
пред'явлення позову, оскільки перша з
них передбачає право власника, який
виділяється, на частку зі спільного
майна, а друга - можливість за позовом
інших співвласників припинити право
особи на частку у спільному майні.

При цьому грошова або інша майнова
компенсація відповідно до ст. 364
ЦК України може бути виплачена
співвласнику, який виділяється, лише за
його згодою. Водночас відповідно до ст.
365 ЦК України згоди особи, право якої на
частку у спільному майні припиняється,
на отримання компенсації за його
частку не потрібно (позивачу лише
необхідно внести вартість частки,
право на яку припиняється, на
депозитний рахунок суду).

Всупереч п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України суд
першої інстанції позовних вимог не
уточнив; а ухвалюючи рішення, керувався
положеннями як ст. 364, так і ст. 365
ЦК України, які є взаємовиключними і
одночасно застосовані бути не можуть.

При застосуванні положень ст. 365 ЦК
України сторонами не дотримано вимоги
щодо попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду, а в разі
припинення права власності на майно на
підставі ст. 364 ЦК України, не дотримано
вимоги ч. 2 ст. 364 ЦК України, відповідно
до якої право на частку у праві
спільної часткової власності у
співвласника, який отримав
компенсацію, припиняється з дня її
отримання, а не з дня винесення судом
рішення.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст.
ст. 212 - 215, 316 ЦПК України та наведених
норм матеріального права, недоліків
суду першої інстанції не усунув,
самостійно визначив, що позивач як на
підставу своїх вимог посилалася на ст.
365 ЦК України, не виключивши з рішення
місцевого суду посилання на положення
ст. 364 ЦК України, та не врахувавши при
цьому положень ч. 2 ст. 365 ЦК України, яка
вимагає обов'язкове попереднє внесення
позивачем вартості частки на
депозитний рахунок суду.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом апеляційної
інстанції не встановлені, ухвалене ним
судове рішення не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12
лютого 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко