АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц /790/4601/14
Головуючий 1 інстанції
Справа № 636/4526/13-ц
Категорія: договірні
Доповідач-Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді :
Гальянової І.Г.

суддів:
Бородіна М.М.

Костенко Т.М.

при секретарі:
Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Чугуївського міського суду
Харківської області від 24 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, Чугуївської державної
нотаріальної контори про поновлення
строку позовної давності звернення до
суду щодо захисту прав, розірвання
договору дарування будинку та визнання
права власності на житловий будинок,-

ВСТАНОВИЛА :

11 жовтня 2013 року позивач
звернулась у суд з зазначеним позовом.

Свої вимоги, з посиланням на ст.ст.
229, 230, 727 ЦК України, обґрунтовувала тим,
що відповідач по справі ОСОБА_4 є її
рідною дочкою, з якою склались вкрай
неприязненні стосунки та за умови, що
ОСОБА_4 буде за нею доглядати, вони
уклали договір дарування житлового
будинку АДРЕСА_1 та даний договір було
посвідчено Чугуївською державною
нотаріальною конторою Харківської
області 08.06.2004 року, за реєстровим №
1-1454.

Позивач зазначає, що спочатку
відповідач виконувала свою обіцянку,
доглядала за нею, але останні два роки
ОСОБА_4 створила для неї нестерпні
умови для проживання, а саме: забороняє
користуватися сараєм, погрібом,
підсобними приміщеннями, в зимовий
період припинила теплопостачання в
житловий будинок, де вона проживає та
іншого житла, крім спірного житлового
будинку вона немає. Позивач вважає, що
договір дарування був укладений на
край невигідних для неї умовах, шляхом
обману зі сторони відповідача.

Позивач також зазначає, що нотаріус
Чугуївської державної нотаріальної
контори Дідік Є.Г., яка посвідчила
вищезазначений договір дарування не
роз'яснила їй наслідки, а саме, що
спірний житловий будинок їй вже не буде
належати, і що в цьому договорі не
йдеться про догляд за нею, однак добре
пам'ятає, що державний нотаріус їй
пояснила, якщо ОСОБА_4 не виконуватиме
договір, то вона зможе його розірвати.
Вона двічі зверталась до нотаріуса,
який посвідчував договір дарування від
08.06.2004 року Дідік Є.Г., але остання
запропонувала їй звернутись до суду, що
вона й зробила, оскільки добровільно
відповідач розірвати договір
дарування не бажає та обманним шляхом
заволоділа її будинком, а вона мала
намір укласти з відповідачкою договір
довічного утримання.

Також позивач просить поновити строк
позовної давності звернення до суду з
позовом щодо захисту своїх прав,
посилаючись на те , що такий строк
пропущений нею з поважних причин.

Позивач та її представник у судовому
засіданні суду першої інстанції
підтримали вказані позовні вимоги та
просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник в
судовому засіданні суду першої
інстанції проти задоволення позову
заперечували .Свої заперечення
обґрунтовували тим, що позивач
пропустила строк давності звернення до
суду з позовом про захист її прав та
розірвання договору дарування
спірного житлового будинку та вважають
її позовні вимоги надуманими та
направленими на позбавлення
відповідачки права власності на
спірний житловий будинок.

Третя особа - державний нотаріус Дідік
Є.Г. в судовому засіданні суду першої
інстанції пояснила, що вона при
посвідченні вищезазначеного договору
дарування роз'яснювала сторонам про
наслідки його укладання та не
заперечувала проти того, що до неї
неодноразово в нотаріальну контору
приходила ОСОБА_5 з проханням розірвати
договір дарування житлового будинку
АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_4 не доглядає за
нею, на що їй було запропоновано
звернутися до суду.

Рішенням Чугуївського міського суду
Харківської області від 24 квітня 2014
року позовні вимоги позивача
задоволені. Суд поновив позивачу строк
давності звернення за захистом своїх
прав та розірвав укладений між
сторонами договір дарування житлового
будинку АДРЕСА_1, посвідчений 08.06.2004
року Чугуївською державною
нотаріальною конторою за реєстровим
№1-1454 та визнав за ОСОБА_5 право
власності на вказаний житловий
будинок.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати вказане рішення
суду та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги позивача.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що спірне
домоволодіння належить їй на праві
власності на підставі зазначеного
договору дарування, а позивач в період
з 1989 року по 2006 ріку не проживала в
спірному будинку, а була зареєстрована
у свого нині покійного чоловіка в
АДРЕСА_2 та після його смерті 13 частину
вказаного домоволодіння подарувала
онуку покійного чоловіка. Відповідач
зазначає, що вона мешкає окремо в
будинку за цією ж адресою , який вона
побудувала , а позивач проживає в
старому будинку.

Апелянт також зазначає, що до моменту
її звернення у суд з позовом до її брата
ОСОБА_7 про визнання його таким, що
втратив право користування спірним
будинком , ніяких проблем з позивачем
не виникало та виниклий між нею та
матір»ю конфлікт провокує її брат .
Апелянт вказує на те, що з дня укладання
договору дарування пройшло майже 9
років та вона наполягала в суді першої
інстанції на застосуванні строку
позовної давності та вважає , що
поважні причини для поновлення такого
строку відсутні. Апелянт також
зазначає на те, що посилаючись на ст.ст.
229, 230 ЦК України позивач ні в позові, ні
в суді першої інстанції не пояснила в
чому полягала її помилка при укладанні
спірного договору та в чому полягав
обман з її сторони.

В запереченнях на апеляційну скаргу
позивач, посилаючись на законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та безпідставність доводів
апеляційної скарги, просить рішення
суду першої інстанції залишити без
змін. а апеляційну скаргу-без
задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін та їх представників,
перевіривши матеріали справи , доводи
апеляційної скарги та заперечень на
апеляційну скаргу, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України , під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції , з посиланням на
вимоги ст.ст. 229, 230, 267 ЦК України виходив
з того, що позивачем пропущений строк
позовної давності з поважних причин , а
також виходив з доведеності позивачем
вказаних позовних вимог та наявності
підстав для розірвання вказаного
договору дарування.

Однак погодитись з таким висновком
суду не можна.

Так, судом першої інстанції
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що 08 червня 2004 року між
сторонами було укладено нотаріально
посвідчений договір дарування ,
відповідно до умов якого позивач
передала спірний будинок позивачу
безоплатно (п 1.1. умов договору).

Відповідно до пункту 2.1.умов договору ,
при його укладанні сторони домовились
про символічну передачу речі.
Прийняття «Обдарованою» від
«Дарувальника» ключів від житлового
будинку свідчить про те, що передача
речі відбулась.

Умови вказаного договору також
свідчать про те, що при його
посвідченні нотаріусом роз»яснино
сторонам договору вимоги
законодавства щодо змісту і правових
наслідків правочину та сторони
підтверджують, що цей договір не носить
характеру уявного та удаваного
правочину ( пункт 3.1. умов договору) (
а.с.7).

Згідно до вимог ст. 717 ЦК України, за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов»язується передати в майбутньому
безоплатно майно (дарунок) у власність.
Договір, що встановлює обов»язок
обдарованого вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

В частинах 1, 2 та 3 ст. 727 ЦК України
міститься вичерпний перелік підстав,
які дають дарувальнику право вимагати
розірвання договору дарування, та
такими підставами є : 1) умисне вчинення
обдарованим злочину проти життя,
здоров»я, власності дарувальника,його
батьків, дружини ( чоловіка) або дітей ;
2) створення обдарованим загрози
безповоротної втрати дарунка, що має
для дарувальника велику немайнову
цінність; 3) якщо внаслідок недбалого
ставлення обдарованого до речі, що
становить культурну цінність, ця річ
може бути знищена або істотно
пошкоджена.

Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу , в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Вимагаючи розірвання зазначеного
договору дарування позивач , як на
підставу його розірвання зазначає на
укладання цього договору внаслідок
помилки та введення її відповідачем в
оману при його укладанні , а також
посилається на те, що вказаний договір
був укладений на вкрай невигідних для
неї умовах, між нею та відповідачем
склались неприязненні стосунки та на
відмову відповідача від обіцянки щодо
догляду за нею .

В ст. 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

В порушення вимог вказаної норми ЦПК
України позивач не надала доказів, які
б у відповідності до вимог частин 1, 2 та
3 ст. 727 ЦК України давали підстави для
розірвання зазначеного договору
дарування.

Посилання ж позивача на вчинення
зазначеного правочину внаслідок
помилки , внаслідок введення її
відповідачем в оману, у відповідності
до вимог ч.1 ст. 229 та ч.1 ст. 230 ЦК України
є підставою для визнання договору
дарування недійсним, а не для його
розірвання .

У відповідності до вимог частин 1, 2 та 3
ст. 727 ЦК України, також не є підставою
для розірвання вказаного договору
неприязненні стосунки, які склались
між сторонами.

Матеріали справи також свідчать про
те, що з позовом про розірвання
договору дарування позивач звернулась
у суд більше ніж через 9 років після
його укладання , тоді як в ст. 728 ЦК
України встановлено, що до вимог про
розірвання договору дарування
застосовується позовна давність в один
рік .

Доказів, які б свідчили про поважність
причин пропуску такого строку ,
матеріали справи не містять при цьому
матеріали справи свідчать про те, що на
час укладання зазначеного договору та
до 15 серпня 2006 року позивач в спірному
будинку не проживала та як пояснила
позивач в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції, вона проживала
та була зареєстрована в будинку свого
покійного чоловіка в АДРЕСА_2 ( а.с.6, 7).

Суд першої інстанції на вказані
обставини та вимоги норм матеріального
та процесуального права уваги не
звернув, застосував до виниклих між
сторонами правовідносин норми
матеріального права, які не підлягали
застосуванню та не застосував норми
матеріального права, які підлягали
застосуванню.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню як таке,
що ухвалено судом з порушенням
вказаних норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи та
наявним у справі доказам ( пункти 3 та 4
ст. 309 ЦПК України) та ухваленню нового
рішення про відмову позивачу в
задоволенні вказаних позовних вимог у
зв»язку з їх недоведеністю, з
зазначених вище підстав.

При цьому судова колегія не вбачає
підстав для відмови позивачу в
задоволенні позову у зв»язку з
пропуском нею встановленого ст. 728 ЦК
України строку для звернення у суд з
зазначеним позовом, оскільки відмовляє
позивачу в задоволенні позову у
зв»язку з його недоведеністю, що є
самостійною підставою для такої
відмови.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316, 319, 218 ЦПК
України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Скасувати рішення Чугуївського
міського суду Харківської області від
24 квітня 2014 року .

Відмовити ОСОБА_5 в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_4, Чугуївської
державної нотаріальної контори про
поновлення строку позовної давності
звернення до суду щодо захисту прав ,
розірвання договору дарування будинку
та визнання права власності на
житловий будинок.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий , суддя :

Судді :