У х в а л а

іменем україни

2 липня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом приватного
акціонерного товариства «АІСЕ
Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
касаційною скаргою приватного
акціонерного товариства «АІСЕ
Україна» на рішення Рубіжанського
міського суду Луганської області від 12
вересня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Луганської області від 11 грудня 2013
року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року приватне акціонерне
товариство «АІСЕ Україна» далі - ПрАТ
«АІСЕ Україна») звернулось до суду з
указаним позовом, в якому просило
стягнути солідарно з відповідачів
заборгованість за угодою № 83027 у сумі 21
489 грн 78 коп. та судовий збір.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 29
січня 2005 року між ним та ОСОБА_1 було
укладено угоду № 83027 на придбання
останнім автомобіля «Aveo Hulm51A» та
підписано додатки № 1 та № 2 до неї.
Зазначена угода укладена у рамках
створеної ним (позивачем) системи
надання послуг з придбання автомобілів
«Автоплан». При виконанні умов угод,
укладених з учасниками в рамках цієї
системи, учасникам надаються послуги,
спрямовані на придбання ними
автомобіля. Вказані послуги полягають
у формуванні груп учасників,
організації та проведенні у групах
жеребкувань та аукціонів, а також інших
послуг, передбачених угодою, які
гарантують придбання автомобіля
кожним учасником цієї системи. У червні
2005 року ОСОБА_1 отримав у власність
автомобіль марки «Chevrolet Aveo», 2005 року
випуску, шасі № НОМЕР_1 та 23 червня 2005
року зареєстрував його на своє ім`я у
МРЕВ м. Лисичанська. Відповідно до ст. 4
угоди, ОСОБА_1 зобов`язався оплатити
вартість автомобіля, а також наданих
йому послуг, шляхом сплати 84 щомісячних
повних внесків. У рахунок забезпечення
виконання відповідачем своїх
зобов`язань за угодою, 21 травня 2005 року
між товариством і ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за
яким вони зобов`язалися відповідати
солідарно перед кредитором у повному
обсязі за виконання ОСОБА_1 зобов`язань
за вказаною угодою. Вказував, що ОСОБА_1,
починаючи з травня 2010 року сплачував
щомісячні внески, порушуючи п. 4.2
додатку № 2 до угоди щодо розміру оплат.
Зазначав, що ним, у зв'язку з неналежним
виконанням угоди, 5 листопада 2010 року на
адресу відповідача було спрямовано
вимогу щодо одноразової сплати всієї
суми заборгованості у розмірі 22 260 грн 05
коп. за угодою не пізніше 15 листопада 2010
року, що передбачено п. 15.3 ст. 15 до
додатку № 2 угоди, яку він отримав
особисто 10 листопада 2010 року, однак
суму боргу не виплатив.

Рішенням Рубіжанського міського суду
Луганської області від 12
вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 11 грудня 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі приватне
акціонерне товариство «АІСЕ Україна»,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що в діях ПрАТ «АІСЕ Україна»
наявні ознаки нечесної
підприємницької практики, яка ввела
відповідача в оману та містить ознаки
пірамідальної схеми.

Проте погодитися з такими висновками
судів попередніх інстанцій не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Згідно з положеннями, закріпленими у ч.
1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про
захист прав споживачів", забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7
ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як
такі, що вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України "Про
захист прав споживачів" закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі
нормативне визначення поняття
"пірамідальної схеми" не надано, однак
визначені ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
"пірамідальної схеми".

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про
захист прав споживачів" дає підстави
для висновку, що поняття "пірамідальна
схема" у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Таким чином, для кваліфікації
"пірамідальної схеми" необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
"пірамідальної", тобто такої, що порушує
норми чинного законодавства України.
Так, пірамідальній схемі властива
сплата за можливість одержання окремим
учасником компенсації, яка повинна
надаватися за рахунок залучення цим
учасником схеми інших споживачів.

У той самий час предметом угоди сторін,
укладеної в рамках функціонування
системи Автоплан придбання
автомобілів у групах, є надання
учаснику програми адміністративних
послуг, у тому числі фінансового
характеру, з метою придбання ним
автомобіля.

Відповідно до ст. 1 угоди ПрАТ «АІСЕ
Україна» гарантує надання учаснику
системи послуг, спрямованих на
придбання автомобіля, за умови
виконання ним всіх зобов'язань,
передбачених Угодою.

За таких обставин висновок суду про те,
що діяльність ПрАТ «АІСЕ Україна» за
угодою сторін є функціонуванням
"пірамідальної схеми", суперечить
змісту п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про
захист прав споживачів" у зв'язку з
відсутністю головних ознак
"пірамідальної схеми" - безтоварності
та сплати компенсації одним учасником
за рахунок інших, оскільки за схемою
придбання товарів у групах придбавають
товар усі учасники за рахунок
об'єднання внесків кожного з них.
Різниця між споживачами - учасниками
схеми є тільки в часі одержання
автомобіля кожним із них, за умови
виконання своїх зобов'язань.

Крім того, для віднесення схеми до
пірамідальної необхідно врахувати й
інші норми чинного законодавства
України, що регулюють спірні
правовідносини, оскільки діяльність
ПрАТ «АІСЕ Україна» з адміністрування
фінансових коштів підпадає під поняття
"фінансова послуга".

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України
"Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг" під поняттям
"фінансова послуга" розуміється
операція з фінансовими активами, що
здійснюється в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб, а у випадках, передбачених
законодавством, - і за рахунок
залучених від інших осіб фінансових
активів, з метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року №
3462-ІV "Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг" (введено в
дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч.
1 ст. 4 Закону України "Про фінансові
послуги та регулювання ринків
фінансових послуг" та доповнено п. 111,
відповідно до якого до фінансових
послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Як убачається з наведеного,
законодавець розрізняє ознаки, що
застосовуються до поняття
"пірамідальна схема" та "придбання
товарів у групах". Якщо перше є
порушенням законодавства, то друге, за
умови отримання відповідного дозволу
та дотримання всіх встановлених вимог,
є легітимною підприємницькою
діяльністю.

Такий висновок ґрунтується на головній
ознаці відсутності "пірамідальної
схеми" згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону
України "Про захист прав споживачів" -
це товарність схеми, тобто
передбачення надання споживачу товару
в обмін на внесені ним кошти.

Аналогічна правова позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України від
11 вересня 2013 року № 6-40цс13 у справі за
позовом про визнання угоди недійсною,
відшкодування майнової та моральної
шкоди, яка відповідно до положень ст.
360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх
судів України.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України суди на вищезазначені
положення закону та обставини справи
уваги не звернули, належної оцінки їм
не дали та через неправильне
застосування норм матеріального права
дійшли передчасного висновку про
відмову у позові.

Крім того, колегія суддів не
погоджується з висновком судів про те,
що угода від 29 січня 2005 року, укладена
між ПрАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_1 є
нікчемною, оскільки таких вимог
позивач не заявляв, а суд не має права
виходити за межі позовних вимог (ст. 11
ЦПК України).

З урахуванням викладеного, судові
рішення не можна визнати законними та
обґрунтованими й вони підлягають
скасуванню, а справа передачі на новий
розгляд до суду першої інстанції з
підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного
акціонерного товариства «АІСЕ
Україна» задовольнити частково.

Рішення Рубіжанського міського суду
Луганської області від 12 вересня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Луганської області від 11 грудня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко