Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року

місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд в
особі судді Лемак О.В.

при секретарі Сухан Н.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ужгороді
справу за позовом ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
стягнення трьох процентів річних від
простроченої суми та процентів за
безпідставне користування чужими
грошовими коштами,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 від імені та в інтересах якого
діє представник, адвокат ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом про стягнення
трьох відсотків річних від
простроченої суми та відсотків за
користування чужими грошовими коштами
де з урахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог остаточно
просив стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 21 600 грн., річних процентів за
прострочення виконання грошового
зобов'язання, 196 226.65 грн. річних
процентів за безпідставне
користування чужими грошовими
коштами, 48 493.00 інфляційних нарахувань
2663.20 грн. сплаченого судового збору при
зверненні до суду та 4 000 грн. витрат за
надання правової допомоги. Позивач
свої позовні вимоги мотивує тим, що
згідно нотаріально посвідчених
договорів позики від 07 листопада 2008
року, від 03 грудня 2008 року, від 09 січня
2009 року від 09 лютого 2009 року, від 03
березня 2009 року, від 06 жовтня 2009 року
які посвідчені приватним нотаріусом
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_4
позичив у ОСОБА_3 грошові кошти на
загальну суму 600 000 грн. і зобов'язався
повернути кошти у строк визначений
договорами, протягом одного року з
моменту отримання коштів проте свої
зобов'язання не виконав і заочним
рішеннями Ужгородського
міськрайонного суду від 22 грудня 2011
року з відповідача стягнуто 600 000,00 грн.
заборгованості за договорами,
інфляційні нарахування в сумі 48 308 грн.,
3 % річних за порушення грошового
зобов'язання в сумі 19 177,77 грн., які
розраховані станом на 01.03.2011 року та
14.03.2011року. Не зважаючи на відкриття
виконавчого провадження відповідач
взяті на себе зобов'язання не виконує.
Заочним рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 26 квітня 2013
року стягнуто - 17 335,00 грн. інфляційних
нарахувань; - 35 506,84 грн. - 3 % річних
процентів за прострочення виконання
грошового зобов'язання; - 211 445,85 грн.
процентів від суми позики. Рішенням
апеляційного суду Закарпатської
області від 07 серпня 2013 року заочне
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 26 квітня 2013 року в частині
стягнення процентів за договорами
позики та судових витрат - змінено та
стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 63 774
(шістдесят три тисячі сімсот сімдесят
чотири) гривні 62 коп. процентів за
договорами позики та 1489 грн. витрат на
оплату правової допомоги адвоката. В
решті рішення суду від 26 квітня 2013 -
залишено без змін. Враховуючи несплату
заборгованості визначену судовими
рішеннями які набрали законної сили а
також посилаючись на вимоги ст. ст. 625 ЦК
України відповідачу нараховано 3 %
річних згідно з розрахунком,
інфляційні згідно розрахунку, відсотки
за безпідставне користування чужими
грошовими коштами на підставі ст. 1212 ЦК
України згідно розрахунку.

В судовому засіданні представник
позивача збільшені позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечував з підстав їх
необґрунтованості, а також подав
письмову заяву про застосування
строків позовної давності. У
письмовому запереченні зазначив, що
між позивачем та відповідачем існують
позадоговірні відносини, а саме згідно
представлених договорів обов'язок
повернення грошових коштів за
договором позики від 06 жовтня 2009 року №
2136 припинив свою дію 06 жовтня 2010 року,
договір позики від 07 листопада 2008 року
№ 2738 припинив свою дію 07 листопада 2009
року, договір позики від 03 грудня 2008
року № 2903 припинив свою дію 03 грудня 2009
року, договір позики від 09 січня 2009 року
№ 03 припинив свою дію 09 січня 2010 року,
договір позики від 09 лютого 2009 року № 99
припинив свою дію 09 лютого 2010 року,
договір, позики від 03 березня 2009 року №
182 припинив свою дію 03 березня 2010 року.
Вважає, що не має підстав для стягнення
з відповідача відсотків як за
безпідставне користування грошовими
коштами у період з 08 листопада 2009 року
по 16 травня 2014 року з підстав
передбачених ст. 1212 ЦК України оскільки
кошти були отримані на відповідній
правовій підставі, а саме договорів
позики, грошове зобов'язання
виконується у примусовому порядку.
Крім того, на користь позивача
рішеннями судів від 26 квітня та 07
серпня 2013 року присуджено відсотки за
період дії договорів на загальну суму
63 774.62 грн.

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
вивчивши письмові докази, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно з нотаріально посвідченими
договорами від 07.11.08, від 03.12.08, від 09.01.09,
від 09.02.09, від 03.03.09 та від 06.10.09
посвідчених приватним нотаріусом
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 відповідач позичив у
позивача грошові кошти в загальній
сумі 600 000,00 грн., (по 100 000,00 грн. за кожним
договором), і за умовами п.2 таких
договорів зобов'язався повернути ці
кошти протягом року з дня їх укладення,
тобто, до відповідного дня укладення
кожного з таких договорів. Проте на
порушення договірних зобов'язань
відповідач не повернув позивачеві
зазначених коштів.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 22.12.2011р.
у цивільній справі №2-931/11, яке набуло
законної сили, з відповідача на користь
позивача стягнуто 600 000,00 (шістсот тисяч)
грн. заборгованості за договорами
позики, інфляційні нарахування в сумі 48
308 грн., 3 % річних за порушення грошового
зобов'язання в сумі 19 177,77 грн., які
розраховані станом на 01.03.2011 року та
14.03.2011року.

Заочним рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 26 квітня 2013
року стягнуто - 17 335,00 грн. інфляційних
нарахувань; - 35 506,84 грн. - 3 % річних
процентів за прострочення виконання
грошового зобов'язання; - 211 445,85 грн.
процентів від суми позики.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 07 серпня 2013
року заочне рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 26 квітня 2013
року в частині стягнення процентів за
договорами позики та судових витрат -
змінено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 63 774 (шістдесят три тисячі сімсот
сімдесят чотири) гривні 62 коп.
процентів за договорами позики та 1489
грн. витрат на оплату правової допомоги
адвоката. В решті рішення суду від 26
квітня 2013 - залишено без змін.

Зазначені рішення суду на час
звернення позивача з даним позовом - не
виконані.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням, зокрема,
у цивільній, справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 11 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші
правочини; створення літературних,
художніх творів, винаходів та інших
результатів інтелектуальної, творчої
діяльності; завдання майнової
(матеріальної) та моральної шкоди іншій
особі; інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 610, 625 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У розрахунку заборгованості позивач
нарахував 3% річних на суму 21 600 грн. у
період з 05 березня 2013 року по 16 травня
2014 року. Суд з таким розрахунком
погоджується і вважає що позов
підлягає до задоволення в цій частині.

У розрахунку інфляційних нарахувань
позивач нарахував інфляційні в сумм 48
493.00 грн. нарахованих у період з лютого
2013 року по квітень 2014 року, суд важає, що
до стягнення з відповідача на користь
позивача підлягає розмір інфляційних в
сумі 40 393.88 грн. виходячи з суми основної
заборгованості 600 000,00 грн., а не 720 336,00
грн. як вказано позивачем. В решті
вимога до задоволення не підлягає.

Що стосується вимоги про стягнення з
відповідача грошових коштів у сумі 196
226,65 грн. як відсотки за безпідставне
користування чужими грошовими коштами
на підставі ст. 1212 ЦК України то така не
підлягає до задоволення оскільки
стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав. Предметом
регулювання інституту безпідставного
отримання чи збереження майна є
відносини, які виникають у зв'язку з
безпідставним отриманням чи
збереженням майна i які не врегульовані
спеціальними інститутами цивільного
права. Зобов'язання з безпідставного
набуття, збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок iншої особи, в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України). Під вiдсутнiстю правової
підстави розуміється такий перехід
майна від однієї особи до іншої, який
або не ґрунтується на прямій вказiвцi
закону, або суперечить меті
правовiдношення i його юридичному
змісту. Тобто вiдсутнiсть правової
підстави означає, що набувач
збагатився за рахунок потерпілого поза
підставою, передбаченою законом,
іншими правовими актами чи правочином.
Частиною першою статті 202 ЦК України
встановлено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Згідно із частинами першою
та другою статті 205 ЦК України правочин
може вичинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Майно не може
вважатися набутим чи збереженим без
достатніх правових підстав, якщо це
відбулося в не заборонений цивільним
законодавством спосіб з метою
забезпечення породження учасниками
вiдповiдних правовідносин у
майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені частиною
другою статті 11 ЦК України. Набуття
однією зі сторін зобов'язання майна за
рахунок іншої сторони в порядку
виконання договірного зобов'язання не
є безпідставним. Тобто у разі, коли
поведінка набувача, потерпілого, інших
осіб або подія утворюють правову
підставу для набуття (збереження)
майна,стаття 1212 ЦК України може бути
застосована тільки після того, як така
правова підстава в установленому
порядку скасована, визнана недійсною,
змінена, припинена або була відсутня
взагалі (Постанова Верховного Суду
України від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13.
Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України,
Рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України. Зазначену норму, а також
постанову застосував Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних та кримінальних справ в
ухвалі від 16 квітня 2014 року у справі №
6-53112ск13.

Що стосується порушення строків
позовної давності то суд вважає щодо
частини вимог, а саме про стягнення
трьох відсотків річних та інфляційних
то строк позивачем не порушено.
Стосовно вимоги про стягнення
відсотків за користування грошовими
коштами без достатньої правової
підстави суд вважає що позивачем строк
позовної давності пропущено проте у
позові відмовляє не за пропуском
строків позовної давності, а за
безпідставністю вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено. Враховуючи
що до задоволення підлягають позовні
вимоги на суму 61 993,88 грн. то позивачу
підлягають присудженню судові витрати
в сумі 619,93 грн., а також пропорційно
понесені витрати за надання правової
допомоги в сумі 1 000,00 грн.

Відповідач є інвалідом 1 групи, тому,
відповідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України
"Про судовий збір", звільнений від
сплати судового збору, а отже, немає
підстав для стягнення з нього на
користь позивача сплаченого судового
збору. За таких обставин судові витрати
в сумі 1619,93 грн. слід віднести за
рахунок держави, а інші покласти на
позивача.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 509,
526, 530, 553, 554, 625 1047, 1048, 1212 ЦК України, суд,-

Р І Ш И В:

Збільшений позов ОСОБА_3 - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 21 600
(двадцять одну тисячу, шістсот) грн. 00
коп. річних процентів за прострочення
виконання грошового зобов'язання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 40 393
(сорок тисяч триста дев'яносто три
тисячі) грн. 88 коп. інфляційних
нарахувань.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Судові витрати в сумі 1619,93 грн. віднести
за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя:

Лемак О.В.