Справа № 541/893/14-ц
Провадження №2/541/461/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 липня 2014 року
м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд
Полтавської області

в складі головуючої судді
Альошиної Н.М.,

при секретарі
Непокупній Л.М.,

представника позивачки
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що
втратив право користування
приміщеннями квартири, третя особа
Головне управління Державної
міграційної служби України у
Полтавській області,

В с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася із
зазначеним позовом до Миргородського
міськрайонного суду до ОСОБА_3 та
просила суд визнати його таким, що
втратив право користування житловими
приміщеннями квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2
зазначила, що відповідно до
нотаріально посвідченого договору
обміну квартир від 15 лютого 2002 року їй
на праві власності належить квартира
АДРЕСА_1. У вересні 2005 року в квартиру
вселився її син - ОСОБА_3 та
зареєстрував своє місце проживання у
вказаній квартирі в якості члена її
сім'ї, а вже в кінці 2005 року відповідач з
квартири виїхав і до цього часу в ній не
проживає. Таким чином, оскільки,
відповідач без поважних причин більше
року не проживає в квартирі, то існують
всі підстави для визнання його таким,
що втратив право на користування
житлом.

Реєстрація місця проживання
відповідача у цій квартирі практично
унеможливлює отримання нею субсидій
для відшкодування витрат на оплату
житлово-комунальних послуг.

Представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_1,
діючий відповідно довіреності від
26.05.2014р. (а.с.34) в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав та просив їх
задовольнити в повному обсязі
пояснивши, що в телефонному режимі
спілкувався з братом і той не
заперечував проти задоволення позову,
він проживає на території Росії там
зареєстрований і не має наміру
переїздити до Миргорода та повідомив
що останній заяву та документи
направив до суду.

Відповідач ОСОБА_3 електронною поштою
(а.с.24-33) надав суду заяву про те, що він
не заперечує проти його зняття з
реєстрації в АДРЕСА_1, надіслав
документи про його постійне проживання
на території Росії.

Представник 3 особи -Головного
управління Державної міграційної
служби України у Полтавській області
ОСОБА_4, діюча відповідно довіреності
(а.с.19) не заперечувала проти
задоволення позову та покладалась на
розсуд суду.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судовому
засіданні пояснили, що проживають з
позивачами по - сусідству. Їм відомо, що
ОСОБА_3 в зазначеній квартирі протягом
останніх семи років не проживає. Його
речей там немає.

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
вивчивши матеріали справи судом
встановлено, що відповідно до
нотаріально посвідченого договору
обміну квартир від 15 лютого 2002 року
ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.4).
02.09.2005року в цій квартирі був
прописаний син позивачки ОСОБА_3 (а.с.7).
Відповідно до довідки підписаної
заступником голови ради мікрорайону
«Промисловий» ОСОБА_3 зареєстрований
за місцем проживання своєї матері, але
фактично з 2005 року в цій квартирі не
проживає (а.с.5). Він з 15.09.2012 року по
02.04.2013 року на підставі дозволу на
тимчасове проживання був
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, а з
02.04.2013 року по 25.02.2018 року
зареєстрований за цією ж адресою на
підставі посвідки на проживання в РФ
(а.с.6).

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку має право
використовувати помешкання для
власного проживання та проживання
членів своєї сім'ї.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном .

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується і
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України -
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання, кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного судочинства.

Згідно п. 3.ч. 2.ст. 16 ЦК України способом
захисту цивільних прав та інтересів
може бути, зокрема припинення дії, яка
порушує право.

Стаття 41. Конституції України. Кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Таким чином суд вважає, що
позов підлягає до задоволення, а
відповідач ОСОБА_3 таким, що втратив
право користування житловими
приміщеннями квартири АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст.15,16,319, 383,386,391 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 88, 213-215, 218, 294 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця
м. Миргород Полтавської області,
фактично проживаючого та
зареєстрованого в м. Кушва,
Свердловської області, Росія таким, що
втратив право користування житловими
приміщеннями квартири АДРЕСА_1.

Копію рішення направити
відповідачеві.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
днів з дня отримання його копії до
Апеляційного суду Полтавської області
через Миргородський міськрайонний суд.

Суддя: Н. М. Альошина