АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
в 1 інстанції - Піхур О.В.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченко М.М.,
Кабанченко О.А.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 20 серпня 2014
року в справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення представників сторін ,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ПАТ «Публічне акціонерне
товариство «Універсал Банк» звернувся
до Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості.

Свої позовні вимоги, які були збільшені
в ході розгляду справи, позивач
обґрунтовував тим, що відповідно до
умов кредитного договору № CL 58659 від
24.06.2008 року, укладеного між позивачем та
відповідачем , остання отримала кредит
в сумі 37800,00 грн., зі сплатою відсотків
за користування грошовими коштами.

У зв`язку з невиконанням відповідачем
взятих на себе зобов`язань, позивач
просив суд стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 68715,88 грн., яка складається із:
заборгованості за тілом кредиту - 31622,81
грн., заборгованості по відсоткам за
користування кредитом - 32 806,61 грн.,
заборгованості по підвищених
відсотках - 4286,46 грн., та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 20.08.2014 року позов
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» заборгованість за
кредитним договором в розмірі 68715
(шістдесят вісім тисяч сімсот
п'ятнадцять) грн. 88 коп., судовий збір в
розмірі 687 (шістсот вісімдесят сім) грн.
16 коп., а всього 69403 (шістдесят дев'ять
тисяч чотириста три) грн. 04 коп.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1
в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просив його скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволені позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

В скарзі вказував на те, що рішення є
незаконним, необґрунтованим, ухвалене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зазначив, що
судом не взято до уваги безпідставне
списання комісії за РКО, що спричинило
збільшення основної заборгованості та
заборгованості за несплаченими
відсотками. Позивач не надав належних
доказів на підтвердження розміру
заборгованості, який просили стягнути,
а поданий розрахунок не враховував
безпідставне відрахування комісії.
Суд також помилково стягнув достроково
всю заборгованість за кредитом не
врахувавши, що відповідачу не
надсилалась вимога про дострокове
виконання умов договору. Судом також
помилково не застосовані строки
позовної давності.

В апеляційному суді представник
відповідача доводи скарги підтримав.

Представник позивача заперечувала
проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки встановлені
договором, або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, відповідно до умов
кредитного договору укладеного між
позивачем та відповідачем, остання
отримала кредит в сумі 37800,00 грн.,
строком до 25.05.2017 р. зі сплатою 30,00 %
річних за користування кредитом, а з
25.03.2009 р. - 25,00 % та з 25.03.2010 р. - 30,00 %. Крім
того, умовами кредитного договору
визначено додатково підвищену
відсоткову ставку у розмірі 90 % яка
сплачується у разі прострочення
платежів.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач отримала від позивача кошти
в сумі 37800,00 грн. (а.с.12-13).

Проте свої зобов`язання за договором
перестала виконувати в квітні 2011 року,
внаслідок чого в неї виникла
заборгованість .

Позивач звертався до відповідача з
вимогою про оплату заборгованості та
попереджав про наслідки невиконання
умов зазначеного договору, однак
відповідачем кошти не були повернуті.

Враховуючи наявні в справі письмові
докази, які були досліджені районним
судом ці обставини справи, які суд
вважав встановленими є доведеними,
висновок суду про наявність підстав
для дострокового стягнення з
відповідача суми боргу відповідає цим
обставинам та вимогам Закону.

Доводи скарги, про незаконність
рішення в частині дострокового
стягнення заборгованості, через не
отримання відповідачем вимоги про таке
стягнення, колегія не приймає, так як
ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо
договором встановлювався обов`язок
позичальника повертати позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилась, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 цього кодексу.

Відповідач та її представник не
заперечували, що за умовами договору
було передбачено повертати кредит
(позику) частинами, а також не
заперечували, що з 2011 року жодні суми на
погашення заборгованості не вносились,
а тому позивач має право вимагати
дострокового повернення кредиту та
відсотків передбачених договором.

Доводи апеляційної скарги про пропуск
позивачем строку звернення до суду,
колегія не приймає, тому, що з позовом
позивач до суду звернувся в лютому 2014
року, а останній платіж на погашення
боргу в сумі 1000 грн. відповідачем
вносився в квітні 2011 року, що
підтверджується випискою по рахунку
боржника.

Враховуючи, що розмір внесеного
платежу, перевищував, суму яку
відповідач повинна була вносити за
графіком, суд приходить до висновку, що
відповідач в квітні 2011 року визнавала
заборгованість, а тому термін позовної
давності переривався відповідно до
вимог ч.1 ст. 264 ЦК України.

Разом з тим обґрунтованими є доводи
скарги з приводу того, що позивач
безпідставно списував з рахунку
відповідача комісію за
розрахунково-касове обслуговування, та
про те, що судом стягнута
заборгованість за невірним
розрахунком.

Представник позивача посилався на те,
що таке списання було передбачено
договором про відкриття і
обслуговування поточного рахунку, про
те належним чином завірена копія цього
договору суду надана не була, а отже
позивач не довів правомірність такого
списання допустимими доказами.

Ці обставини судом першої інстанції
перевірені не були, внаслідок чого з
відповідача була стягнута
заборгованість за розрахунком наданим
позивачем, в якому не була врахована
безпідставно списана комісія.

До апеляційного суду позивачем було
надано новий розрахунок
заборгованості відповідно до якого
заборгованість відповідача перед
позивачем за мінусом списаної комісії
за розрахунково-касове обслуговування
станом на 23 червня 2014 року становила
68671 грн. 88 коп., з яких прострочена
заборгованість по кредиту 9 655 грн. 57
коп., сума дострокового стягнення
кредиту 21 967 грн. 24 коп., відсотки 32 806
грн. 61 коп., підвищені відсотки 4 242 грн. 46
коп.

На спростування вказаного розрахунку
відповідачем докази подані не були.

Наданий представником позивача
розрахунок заборгованості колегія не
може прийняти, так як він зроблений без
врахування періоду за який відповідач
вважала, що пропущено строк позовної
давності, а також без врахування
порядку зарахування платежів на
погашення кредиту, визначеного
договором та законом.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
районного суду необхідно змінити в
частині визначення розміру
заборгованості , яка підлягає
стягненню з відповідача станом на 23
червня 2014 року.

При цьому колегія суддів вважає за
можливе стягнути заборгованість в сумі
68 671 грн. 88 коп. за останнім розрахунком,
зробленим позивачем, та наданим до
апеляційного суду 15.12.2014 року.

Приймаючи такий розрахунок як належний
доказ, колегія також враховує, що
відповідачу неодноразова
роз`яснювалось право звернутись до
суду з клопотанням про призначення
експертизи з метою перевірки
правильності розрахунків, які робив
позивач, проте відповідач та її
представник відмовились від подання
суду такого доказу з огляду на
відсутність коштів у відповідача
оплачувати такі дослідження.

З огляду на положення ст. 88 ЦПК України,
пропорційно до задоволених вимог також
зменшується і сума судового збору
стягнута з відповідача, а саме: судовий
збір зменшується до суми 686 грн. 72 коп.

В іншій частині рішення суду ухвалене
без порушення норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для повного задоволення апеляційної
скарги та ухвалення рішення про
відмову в задоволенні позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 20 серпня 2014 року
змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» заборгованість за
кредитним договором станом на 23 червня
2014 року в розмірі 68671 (шістдесят вісім
тисяч шістсот сімдесят одна) грн. 88 коп.,
судовий збір в розмірі 686 (шістсот
вісімдесят шість) грн. 72 коп., а всього
підлягає стягненню 69358 (шістдесят
дев'ять тисяч триста п`ятдесят вісім)
грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20-ти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Судді: