АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/7498/14 Справа: №
431/711/14-ц Категорія: «захист немайнових
прав» Головуючий 1
інстанції: Форощук О.В.
Доповідач: Малінська С.М.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

Головуючого судді - Малінської С.М.,

Суддів - Швецової Л.А.,

Даниленка В.М.,

за участю секретаря - Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення
Старобільського районного суду
Луганської області від 10 вересня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
захист честі, гідності, ділової
репутації та відшкодування моральної
шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 звернулись до суду з названим
позовом, в обґрунтування якого
зазначали, що відповідачі ОСОБА_5,
ОСОБА_7 систематично, протягом
тривалого часу поширюють відносно
позивачів завідомо недостовірну і
негативну інформацію, яка порочить їх
честь, гідність та ділову репутацію, а
також завдає їм моральних страждань і
нервових переживань. Позивачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 між собою є родичами
та членами однієї сім'ї. Більше 15 років
вони займаються підприємницькою
діяльністю на ринку у м. Старобільськ.
Близько восьми років тому на ринку
почала здійснювати торгівлю і ОСОБА_7,
а з 2011 року зі своїм чоловіком ОСОБА_5 З
початку ОСОБА_7 намагалась змінити
асортимент товару, повністю дублюючи
асортимент позивачів, а потім почали
чіплятися до покупців, які вже купили
або намагались купити щось у позивачів,
зі ствердженнями про неналежну якість
товару позивачів та його завищену ціну,
з метою отримання неправомірних
переваг на ринку. В подальшому ОСОБА_5
звинувачувала ОСОБА_4 у ДТП, яку вона не
скоювала, називала її вбивцею прилюдно.
Також ОСОБА_5 став звертатися до
позивачів в розв'язній манері, чим
принижував їх честь і гідність,
спричиняючи глибоку моральну травму,
сильні душевні страждання, принизливо
виставляючи перед очима оточуючих.
Внаслідок цього стан здоров'я ОСОБА_3
погіршувався, вона втратила спокій та
була змушена приймати лікарські
препарати, щоб заспокоїтися після
незаслужених публічних принижень та
дискримінації її як інваліда. На спробу
позивачки ОСОБА_2 примиритися з
відповідачами ОСОБА_5 засипав її
погрозами та образами. Протягом
тривалого часу позивачі відчували
страждання та переживання, пов'язані зі
стресовими ситуаціями, приниженням та
грубістю з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_7
Постійні безпідставні звинувачення та
принизливі недостовірні та негативні
відомості поширені відповідачами
дезорганізують життя всієї сім'ї
ОСОБА_2, що негативно відбивається на їх
нервовій системі та якості життя.
Внаслідок дратування та викликаної
постійним стресом нервовості
знижується їх життєвий тонус.
Позивачам доводиться приймати ліки щоб
стабілізувати свій стан внаслідок
вчинення протиправних дій з боку
відповідачів. У зв'язку з
безпідставними звинуваченнями у
скоєнні злочинів позивачам постійно
доводиться давати пояснення,
виправдовуватися як перед рідними та
близькими людьми, знайомими, так і
перед колегами, що поглиблює їхні
моральні переживання. У зв'язку з цим
позивачі просили визнати
недостовірною, негативною та такою, що
принижує честь, гідність та ділову
репутацію позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 0.0. інформацію, поширену
відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_7;
зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_7 негайно з
дня набрання рішенням суду законної
сили спростувати поширену
недостовірну та негативну інформацію
про позивачів у такий самий спосіб, у
який була поширена інформація, з
урахуванням того, що спростування
повинне бути ефективним, тобто охопити
максимальну кількість реципієнтів, що
сприйняли попереднє поширення
інформації; стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_7
солідарно на користь позивачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 0.0. моральну шкоду в
розмірі по 10 000 грн. кожному; стягнути з
відповідачів солідарно на користь
позивачів усі витрати по справі.

Рішенням Старобільського
районного суду Луганської області від
10 вересня 2014 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просили рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити їх позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи між сторонами
склалися складні неприязні стосунки.

Згідно ч. 4 ст. 34 Конституції України,
ст. 10 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, яка відповідно
до ст. 9 Конституції України є
частиною національного законодавства
України, ( далі -Конвенція), кожному
гарантується право на свободу думки і
слова, на вільне вираження своїх
поглядів і переконань.

За змістом ст. 47 -1 Закону України «Про
інформацію»ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.

Відповідно до ст. 277 ЦК України та
роз'яснень, які містяться у п. 19
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи » фізична особа,
особисті немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї
недостовірної інформації, має право на
відповідь, а також на спростування цієї
інформації.

Негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного.

Вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначити характер такої
інформації та з'ясувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Згідно ч.2 ст. 47 -1 Закону України «Про
інформацію»оціночними судженнями, за
винятком образи чи наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, зокрема критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, з огляду на
характер використання мовних засобів,
зокрема гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Таким чином, не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучі
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх
відповідальності дійсності ( на
відміну від перевірки істинності
фактів) і спростувати, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позову про
захист честі, гідності та ділової
репутації, суд першої інстанції
вірно керувався тим, що суду не надано
доказів на підтвердження того, що
відповідачами порушені особисті
немайнові права внаслідок поширення
ними недостовірної інформації
стосовно позивачів.

Суд першої інстанції повно та всебічно
дослідив дійсні обставини справи, дав
їм належну оцінку та обґрунтовано
дійшов висновку про відсутність
підстав щодо задоволення позову про
захист честі, гідності та ділової
репутації позивачів, оскільки ними не
надано доказів на підтвердження
заявлених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_7 в своїх висловлюваннях ніби-то
звинувачували відповідачів у скоєнні
злочинів (підпал, ДТП), називали ОСОБА_3
"неповноцінною" та ін., але відповідачі
не мали на меті принизити честь і
гідність позивачів, а лише
висловлювали оціночні судження щодо
позивачів.

У зв'язку з наведеним, судова колегія
приходить до висновку про відсутність
фактів, які б доводили, що зазначені
вище відомості мотивовані
цілеспрямованими діями відповідачів з
метою принизити честь і гідність
позивачів.

ОСОБА_7 висловлювали особисті думки
стосовно позивачів й наміру ображати
їх не мали, використали своє
конституційне право на свободу думки і
слова.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
позивачі, посилаючись на приниження їх
честі, гідності та ділової репутації з
боку відповідачів , просили суд
стягнути на їх користь моральну шкоду у
розмірі 10000 кожному та спростувати
недостовірну інформацію відносно них у
той самий спосіб, як вона була поширена.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: 1)
у фізичному болю та стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у
приниженні честі, гідності, а також
ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

На підставі п. З Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
з змінами , що внесені Постановою
Пленуму Верховного Суду України від
25.05.2001 року №5 " Про судову практику в
справах про відшкодування
моральної(немайнової) шкоди"під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями чи бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв»язку з ушкодженням
здоров»я, у порушенні права власності(в
тому числі інтелектуальної) прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих звязків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних явищ.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності,
згідно з яким кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, а суд розглядає справу
в межах заявлених вимог і вирішує
справу на підставі наданих доказів.

Суд першої інстанції обгрунтовано
відмовив позивачам у відшкодуванні
моральної шкоди, оскільки вони не
довели, що така шкода спричинена
неправомірними діями з боку
відповідачів та вимоги щодо
відшкодування моральної шкоди є
похідними від вимог про захист честі і
гідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

У зв'язку з відмовою позивачам у
задоволенні їх позовних вимог судом
першої інстанції відмовлено і у
стягненні на їх користь судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Старобільського районного
суду Луганської області від 10 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді