Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/2966/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк
С.М.,

секретаря Олексіва О.А.,

з участю представника ЛКП
«Львівський ліхтар» - Дзундзи О.В.,
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Львівського
комунального підприємства «Львівський
ліхтар» на рішення Франківського
районного суду м. Львова від 03 лютого 2014
року у справі за позовом Львівського
комунального підприємства «Львівський
ліхтар» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за надані
житлово-комунальні послуги у вигляді
постачання теплової енергії до
квартири АДРЕСА_1,-

в с т
а н о в и л а:

01 листопада 2013 року ЛКП «Львівський
ліхтар» звернулося в суд із зазначеним
позовом.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що на обслуговуванні
ЛКП «Львівський ліхтар» знаходиться
будинок АДРЕСА_1. ЛКП «Львівський
ліхтар» є покупцем теплової енергії,
яка постачається ЛМКП
«Львівтеплоенерго». Дану теплову
енергію ЛКП «Львівський ліхтар» надає
мешканцям квартири АДРЕСА_1, а також
здійснює нагляд та ремонт системи
опалення. Відповідачі зобов'язані
оплачувати одержану теплову енергію за
встановленими тарифами. Проте, за
період з жовтня 2012 року по вересень 2013
року у відповідачів утворилась
заборгованість в сумі 5269,79 грн. за
використання послуг із центрального
опалення. Несплата відповідачами за
надані послуги призводить до значних
збитків, оскільки ЛКП «Львівський
ліхтар» до 25 числа місяця наступного за
звітним, сплачує ЛМКП
«Львівтеплоенерго» вартість спожитої
теплової енергії. Крім того, ЛКП
«Львівський ліхтар» несе
відповідальність за несвоєчасне
виконання розрахунків за теплову
енергію. Просить позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням відмовлено
позивачу - Львівському комунальному
підприємству «Львівський ліхтар» у
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5
та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості
станом на 01 листопада 2013 року в розмірі
5269 (п'ять тисяч двісті шістдесят
дев?ять) грн. 79 коп. за надані
житлово-комунальні послуги у вигляді
постачання теплової енергії до
квартири АДРЕСА_1, за недоведеністю
таких.

Рішення суду оскаржив позивач, вважає
його таким, що ухвалене з порушенням
вимог чинного законодавства. Зазначає,
що відповідно до рішення виконавчого
комітету Львівської міської ради № 664
від 28.09.2012 року будинок за адресою
АДРЕСА_1, де проживають відповідачі,
перейшов з ЛКП «Листопадове» на
обслуговування ЛКП «Львівський
ліхтар». Оскільки ЛКП «Львівський
ліхтар» є правонаступником ЛКП
«Листопадове» то вся дебіторська та
кредиторська заборгованість перейшла
до ЛКП «Львівський ліхтар». При цьому
від 01.10.2012 року перейшла заборгованість
відповідачів у розмірі 4407,95 грн., що
відображено у роздруківках
заборгованості, що були долучені у
справу в суді першої інстанції. Звертає
увагу на те, що рахунки за послуги
центрального опалення та гарячого
водопостачання для населення міста
Львова виставляються відповідно до
рішення виконавчого комітету ЛМР № 1189
«Про двоставковий тариф на теплову
енергію, тариф на підігрів води та
послуги з центрального опалення і
підігріву води», яке є чинним. Відтак
те, що відповідачі вважають
вищезазначене рішення незаконним, не
звільняє їх від сплати за послуги
центрального опалення. Просить
скасувати рішення Франківського
районного суду м. Львова від 03 лютого 2014
року та ухвалити нове, яким стягнути
заборгованість за надані
житлово-комунальні послуги із ОСОБА_5,
ОСОБА_6 у розмірі 5269,79 грн., судові
витрати у розмірі 121,8 грн. покласти на
відповідачів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ЛКП «Львівський ліхтар» -
Дзундзи О.В., ОСОБА_3, перевіривши
матеріали справи, межі та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Однак зазначеним вимогам закону дане
рішення не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що в обґрунтування
заборгованості в сумі 5269,79 грн. за
оплату послуг з центрального опалення,
позивачем не подано належно
проведеного розрахунку сум такого
боргу, в судовому засіданні
представник позивача не змогла
підтвердити їх документально, надати
розрахунок за фактично надані послуги
і конкретизувати дану суму боргу, та
зазначив, що постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 16.10.2013 року було визнано
протиправним рішення Виконавчого
комітету Львівської міської ради № 1189
від 20.10.2006 року «Про двоставковий тариф
на теплову енергію, тариф на підігрів
води та послуги із централізованого
опалення і підігріву води», на яке
покликається позивач в обґрунтування
позовних вимог.

Проте погодитись з такими висновками
суду першої не можна з огляду на
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачі зареєстровані та
проживають у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 5)

Згідно поданого позивачем розрахунку,
внаслідок несплати відповідачами
вартості отриманих послуг з
центрального опалення за період з
жовтня 2012 року по вересень 2013 року
утворилася заборгованість в сумі 5269
грн. 79 коп. (а.с. 6).

Як встановлено з пояснень позивача,
заборгованість в сумі 4407,95 грн.
утворилась перед ЛКП «Листопадове» ще
до передачі даного будинку на баланс
ЛКП «Львівських ліхтар», а саме до
жовтня 2012 року.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
сума заборгованості - 4407,95 грн. належним
чином не підтверджена, будь-які докази
виникнення такої, а саме помісячний її
розрахунок із зазначенням періоду за
який вона виникла - відсутні, не надано
позивачем такого і в суді апеляційної
інстанції.

Судовою колегією встановлено
заборгованість в сумі 861,84 грн. за
надані послуги з центрального опалення
за період з жовтня 2012 року по вересень
2013 року, яка утворилась у зв'язку з
проведенням відповідачами часткової
оплати наданих послуг, оскільки ними не
здійснювалася оплата двоставкового
тарифу, так як вважають, що позивач
здійснює його нарахування
безпідставно.

Однак така підлягає стягненню зважаючи
на таке.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за
користування жилим приміщенням в
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, встановлюється угодою
сторін. Плата за комунальні послуги
береться крім квартирної плати за
затвердженими в установленому порядку
тарифами. Строки внесення квартирної
плати і плати за комунальні послуги
визначаються угодою сторін. Наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату і плату за комунальні
послуги.

Згідно п. 12 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, у
разі встановлення будинкових засобів
обліку теплової енергії споживач
оплачує послуги згідно з їх
показаннями пропорційно опалюваній
площі (об'єму) квартири (будинку
садибного типу).

Що стосується необґрунтованих доводів
відповідачів щодо незаконності
двоставкового тарифу на постачання
теплової енергії, то слід зазначити, що
такий був встановлений Львівською
міською радою в межах своєї
компетенції на підставі постанови
Кабінету Міністрів України № 955 від
10.07.2006 року «Про затвердження Порядку
формування тарифів на виробництво,
транспортування, постачання теплової
енергії та послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води»,
яка була чинна до 01.06.2011 року та
передбачала встановлення
двоставкового тарифу.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 869 від 1 червня 2011 року «Про
забезпечення єдиного підходу до
формування тарифів на
житлово-комунальні послуги» скасована
постанова КМУ від 10.07.2006 року та
затверджено новий Порядок формування
тарифів на теплову енергію, її
виробництво, транспортування та
постачання, послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води,
який також передбачає встановлення
двоставкового тарифу на теплову
енергію і зазначені рішення виконкому
Львівської міської ради, Львівської
міської ради по питанню встановлення
двоставкового тарифу на теплову
енергію прийняті на реалізацію
вказаної постанови КМУ.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
як в ухвалі Львівської міської ради №
2437 від 27.06.2013 року «Про скасування
рішень виконавчого комітету від 20.10.2006
року № 1189, від 08.06.2007 року № 365, від 02.09.2008
року № 930», так і в постанові
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16.10.2013 року
по справі № 876/4135/13, якою визнано
протиправним рішення виконавчого
комітету Львівської міської ради № 1189
від 20.10.2006 року «Про двоставковий тариф
на теплову енергію, тариф на підігрів
води та послуги з централізованого
опалення і підігріву води», - не
зазначається про надання таким
документам зворотної дії.

Таким чином, розрахунок позивача за
період з жовтня 2012 року по вересень 2013
року ґрунтується на затверджених в
установленому законом порядку тарифах
виконавчим комітетом Львівської
міської ради, які складаються з плати
за фактично спожиту теплову енергію та
річної плати за приєднане теплове
навантаження, які були чинні на час, за
який виникла заборгованість.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції, як таке,
що ухвалене при невідповідності
висновків суду обставинам справи,
підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову в сумі 861 грн. 84
копійки.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Крім того, з позивача слід достягнути в
дохід держави 114 грн. 70 коп. судового
збору, які він недоплатив при поданні
позовної заяви (а.с. 2).

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.
3; 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу Львівського
комунального підприємства «Львівський
ліхтар» задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 03 лютого 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким:

Позов Львівського комунального
підприємства «Львівський ліхтар»
задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в
користь Львівського комунального
підприємства «Львівський ліхтар» 861
грн. 84 копійки заборгованості за надані
послуги з центрального опалення за
період з жовтня 2012 року по вересень 2013
року та 37 грн. 51 коп. оплаченого
судового збору, а всього 899 грн. 35 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Львівського комунального
підприємства «Львівський ліхтар» в
дохід держави 114 грн. 70 коп. судового
збору за подання позовної заяви.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Кабаль І.І.

Копняк С.М.