У Х В А Л А

іменем україни

02 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Мостової Г. І.,

Кадєтової О. В.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення кредитної заборгованості, за
касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_3, на рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 23 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк»), посилаючись на
неналежне виконання ОСОБА_3 умов
кредитного договору
від 13 серпня 2008 року № MKXRRX07960054,
звернулося до суду з позовом, у якому
просило стягнути з відповідача 30 766 грн
22 коп. заборгованості за вказаним
договором та 307 грн 66 коп. судового
збору.

Рішенням Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 21 січня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 23 квітня
2014 року рішення Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 21 січня 2014 року скасовано
та ухвалено нове рішення про часткове
задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 15 967 грн 98 коп. кредитної
заборгованості, із яких: 2 665 грн 33 коп. -
заборгованість за кредитом, 115 грн 81
коп. - заборгованість за відсотками за
користування кредитом, 352 грн 13 коп. -
заборгованість з комісії за
користування кредитом, 10 893 грн 46 коп. -
пеня, 1 941 грн 25 коп. - штраф.

Вирішено питання про розподіл
судових витрат. В іншій частині позову
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4,
який діє в інтересах
ОСОБА_3, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, ухвалене у справі рішення
апеляційного суду просить скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Ухвалюючи рішення про відмову в
позові, суд першої інстанції виходив із
того, що позивач пропустив строк
позовної давності, встановлений
ст. 257 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи рішення про
часткове задоволення позову,
апеляційний суд виходив із того, що
сторони, укладаючи зазначений договір,
досягли згоди про те, що позовна
давність, встановлена законом,
збільшена за домовленістю сторін до
п'яти років. Оскільки відповідач
належним чином не виконував умови
кредитного договору, тому позивач має
право на повернення заборгованості за
кредитом та процентами за користування
ним з урахуванням комісії, пені та
штрафу.

Проте з такими висновками
апеляційного суду повністю погодитись
не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 13 серпня 2008
року ОСОБА_3 звернувся до Закритого
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», із заявою,
на підставі якої відповідачу було
надано кредит у розмірі 3 762 грн 36 коп. на
строк 10 місяців з 13 серпня 2008
року по 13 червня 2009 року зі сплатою
процентів за користування кредитними
коштами у розмірі 12 % річних на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Кредит надано відповідно до Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт) та
Тарифів банку, з якими ОСОБА_3 був
ознайомлений, про що свідчить його
підпис у заяві про надання кредиту.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ
КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що
ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконував,
внаслідок чого станом на 08 квітня 2013
року утворилась загальна
заборгованість за кредитом у розмірі 30
766 грн 22 коп., із яких: 2 665 грн 33
коп. - заборгованість за кредитом, 115 грн
81 коп. - заборгованість за процентами за
користування кредитом, 352 грн 13 коп. -
заборгованість з комісії за
користування кредитом, 25 691 грн 70 коп. -
пеня, 500 грн - штраф (фіксована частина)
та 1 441 грн 25 коп. - штраф (процентна
складова), яку позивач і просив
стягнути на свою користь.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов᾽?язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Підставою для збільшення
позовної давності є договір.

Із матеріалів справи вбачається, що
до позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк»
додано Умови і Правила надання
банківських послуг, згідно з якими
строк позовної давності щодо вимог про
повернення кредиту, сплати відсотків
за користування кредитом, тощо складав
50 років (п. 1.7.31), а в доданих до суду
апеляційної інстанції Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) строк
позовної давності становить 5 років (п.
5.5).

У той же час зазначені Умови не
містять даних про дату їх прийняття та
затвердження керівництвом банку,
терміну їх дії. Заява про надання
кредиту не містить інформації, з якими
саме Умовами був ознайомлений
відповідач.

Вирішуючи спір по суті, на порушення
приписів ст. 303 ЦПК України апеляційний
суд не перевірив, які саме Умови і
Правила надання банківських послуг
діяли на момент укладання кредитного
договору із ОСОБА_3, не з'ясував, чи був,
якщо так, то з якими саме Умовами
ознайомлений останній при підписанні
заяви на видачу кредиту, обставин,
пов'язаних із виконанням відповідачем
умов договору, не дослідив та дійшов
передчасного висновку про часткову
підставність позову.

Порушення апеляційним судом при
розгляді справи норм процесуального
права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для її
правильного вирішення, тому ухвалене
ним рішення не може вважатись законним
і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягає скасуванню із
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 23 квітня
2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
Т. Л. Ізмайлова

О. В. Кадєтова

Г. І. Мостова

Д. О. Остапчук