АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/1784/2014
інстанції Францішко Ю.В.
Доповідач: Пузанова Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року липня місяця 15 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Пузанової
Л.В.Суддів:Фурман Т.Г. Чиркової К.Г.при
секретарі:Бараш Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5, діючої від імені ОСОБА_6, на
рішення Голопристанського районного
суду Херсонської області від 17 квітня
2014 року в справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_6 про визнання майна особистою
приватною власністю,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_7 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання
майна особистою приватною власністю,
зазначаючи, що з 06.06.2009 року перебувала
з відповідачем у зареєстрованому
шлюбі, який рішенням Голопристанського
районного суду від 04.12.2013 року
розірвано. За час шлюбу, за особисті
кошти, вона придбала та реконструювала
житловий будинок АДРЕСА_1

Посилаючись на те, що спірний будинок,
хоча і набутий за час шлюбу, проте за
особисті кошти, оскільки його
придбання та будівництво відбулося без
грошової та трудової участі
відповідача, за кошти, отримані від
продажу належної їй квартири,
позивачка, просила суд визнати
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, розташований
по АДРЕСА_1, її особистою приватною
власністю.

Рішенням суду від 17 квітня 2014 року
позовні вимоги задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, діючи від
імені ОСОБА_6, просить рішення суду
скасувати і, застосувавши позовну
давність, ухвалити нове про відмову в
задоволенні позовних вимог,
зазначаючи, що висновки суду щодо
належності спірного будинку ОСОБА_7 на
праві особистої власності та розміру
її вкладу у придбання та будівництво
будинку, не відповідають обставинам
справи в межах наданих сторонами
доказів, які судом оцінені
односторонньо, рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, без застосування
до вимог позовної давності.

У письмових запереченнях на
апеляційну скаргу ОСОБА_7 її доводи не
визнала, рішення суду просила залишити
без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що ОСОБА_7 придбала та
реконструювала спірний будинок за
рахунок коштів, позичених у ОСОБА_8, її
матері, та за рахунок коштів, виручених
від продажу квартири, що була придбана
нею до реєстрації шлюбу з ОСОБА_6, а
останній за своїми доходами фактично
не мав фінансової змоги проводити
будівництво та повертати позичені
кошти.

Проте повністю погодитися з таким
висновком не можна, оскільки суд зробив
його, допустивши порушення норм
матеріального та процесуального права.

Так, судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 06
червня 2009 року, який розірвано рішенням
Голопристанського районного суду від 04
грудня 2013 року (а.с. 47-48).

22 червня 2010 року на ім'я ОСОБА_7 був
придбаний житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований по АДРЕСА_1, про що був
укладений та нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу.

За умовами договору будинок був
придбаний ОСОБА_7 за 73 672 грн. із
слідуючою характеристикою предмета
відчуження: житловий будинок літ. «А»,
стіни очерет, обкл.цеглою, розмір
житлової площі 45,5 кв.м.(сорок п'ять
цілих п'ять десятих кв.м.), загальної
площі 84,1 кв.м. (вісімдесят чотири цілих
одна десята кв.м.), літня кухня літ. «Б»;
сарай літ. «В»; туалет літ. «Г»; душ літ.
«Д»; сарай літ. «Е»; помпа № 1; огорожа №
2-4, розташований на землі місцевої
ради, кадастровий номер: :01:001:1813,
площа земельної ділянки 0,1000 га, згідно
довідки № 950/01-14/д від 06.04.10 року, виданої
відділом Держкомзему у
Голопристанському районі (ч. 2 п. 1
договору).

На укладення цього договору подружжя
покупця - чоловік ОСОБА_6 надав письмову
згоду, про що зазначено в пункті 8 угоди
(а.с. 30-31).

У період з серпня 2012 року до січня 2013
року була проведена реконструкція
спірного будинку, в результаті якої
загальна площа житлового будинку
збільшилася до 108,3 кв.м., а житлова - до
53,8 кв.м. (а.с. 23-27).

Відповідно до вимог ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Позивачка вважає спірний будинок
особистою приватною власністю,
посилаючись на те, що він придбаний за
позичені у її матері - ОСОБА_8, грошові
кошти, які повернуті нею без участі в
цьому відповідача, за рахунок грошових
коштів, отриманих від продажу
придбаної до шлюбу у відповідача
квартири. За ці ж грошові кошти
відбулася і реконструкція будинку.

Відповідач не визнає за позивачкою
право особистої приватної власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, розташований
по АДРЕСА_1 стверджуючи, що його
придбання та реконструкція
здійснювалися за спільні кошти, в тому
числі борг за договором позики,
укладеним із ОСОБА_9 повертався за
участю кожного із подружжя.

Згідно зі ст. 57 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є, зокрема, майно набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

Однак, спірний житловий будинок був
придбаний на ім'я позивачки в період
шлюбу з відповідачем, за його згодою і
до отримання ОСОБА_7 грошових коштів
від покупця належної їй на праві
особистої приватної власності
квартири.

Той факт, що при розрахунках за
придбаний будинок подружжя
використовувало грошові кошти,
позичені у ОСОБА_9, свідчить лише про те,
що у відповідача відповідно до ч. 4 ст. 65
СК України виникли обов'язки щодо
повернення позики, але не спростовує
правовий режим будинку як об'єкта права
спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до декларації про
готовність об'єкта до експлуатації,
зареєстрованої Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Херсонській області 15.01.2013 року,
кошторисна вартість будівництва при
реконструкції придбаного подружжям
будинку за затвердженою проектною
документацією складає 143 048 грн. (а.с. 26).

Отже, для проведення реконструкції
будинку та його придбання за договором
купівлі-продажу від 22.06.2010 року у
позивачки повинно було бути 216 720
гривень особистих коштів, в той час, як
в результаті продажу квартири, що
належала їй на праві особистої
приватної власності, вона, за її
поясненнями, з якими погоджується
відповідач, 05.11.2010 року отримала 20 000
доларів США, а в послідуючому отримала
дохід у вигляді процентів, нарахованих
банком за користування коштами, що
знаходились на її рахунку, в розмірі 2200
доларів США, що в гривневому
еквіваленті за діючим на той час
офіційно встановленим Національним
банком України курсом долара США до
гривні становило 177 600 грн. (22 200 х 8).

Різниця між необхідними та наявними
особистими коштами становить 39120
гривень, або 4890 доларів США.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновок суду про те, що спірний
будинок є особистою приватною
власністю позивачки не відповідає
обставинам справи в межах наданих
сторонами і досліджених в судовому
засіданні доказів та суперечить
положенням діючого в Україні сімейного
законодавства щодо правового режиму
майна, набутого подружжям за час шлюбу.

Враховуючи наведене, та зважаючи, що
вимоги щодо визначення частки у
спірному майні з підстав його
придбання за вкладені крім спільних
коштів і кошти, що належали лише їй,
ОСОБА_7 не заявляла і такі обставини не
доводила, колегія суддів прийшла до
висновку про те, що ухвалене судом
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову з підстав його
недоведеності.

При цьому, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що позивачка не
позбавлена можливості здійснити
захист своїх прав щодо спірного майна у
іншій, в тому числі судовий спосіб, як
про це зазначалося вище, оскільки
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що вона
використовувала особисті кошти для
реконструкції спірного будинку.

На підставі викладеного, ст.ст. 57, 60, 61 СК
України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, діючої від
імені ОСОБА_6, задовольнити.

Рішення Голопристанського районного
суду Херсонської області від 17 квітня
2014 року скасувати і ухвалити нове
рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про визнання майна особистою приватною
власністю відмовити за
необґрунтованістю.

Рішення набирає законної сили з дня
його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: