Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, за
касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» на рішення апеляційного
суду м. Києва від 13 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» звернулося до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що 27 липня 2005 року між закритим
акціонерним товариством «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» (далі - ЗАТ «АКІБ»),
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» (далі - ПАТ «АКІБ»), і ОСОБА_3
укладено кредитний договір, відповідно
до умов якого останньому надано кредит
у розмірі 60 000 доларів США на строк до 30
червня 2010 року зі сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 13%
річних. У рахунок забезпечення
виконання зобов'язання за кредитним
договором між ЗАТ «АКІБ» і ОСОБА_3 28
липня 2005 року укладено договір іпотеки
майнових прав на житлове приміщення,
згідно з яким ОСОБА_3 передав в іпотеку
банку майнові права вимоги отримання у
власність об'єкта нерухомості, а саме
квартиру за адресою: АДРЕСА_1,
за інвестиційною угодою від 01 липня 2005
року, укладеною між ОСОБА_3 і
товариством з обмеженою
відповідальністю «ГІН-Сервіс». 17
грудня 2012 року між ПАТ «АКІБ» і ТОВ
«Кредитні ініціативи» укладено
договір відступлення права вимоги,
згідно з яким відбулося відступлення
права вимоги, в тому числі і за
кредитним договором від 27
липня 2005 року та договором іпотеки від
28 липня 2005 року. В даному випадку усі
права кредитора за вищевказаним
договором належать позивачу. Позивач
зазначає, що ОСОБА_3 свої зобов'язання
за кредитним договором від 27 липня 2005
року належним чином не виконує, у
зв'язку з чим, станом на 30 квітня 2013 року
утворилась заборгованість в розмірі
234 592 грн. 31 коп., з яких 227 697 грн. 71
коп. заборгованість за кредитом, 4 037
грн. 66 коп. заборгованість по сплаті
процентів. Ураховуючи викладене,
позивач просить задовольнити його
позовні вимоги.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 08 жовтня 2013 року
позов задоволено. Звернуто стягнення
на предмет іпотеки за іпотечним
договором від 28 липня 2005 року, а саме
майнові права вимоги отримання у
власність об'єкта нерухомості -
квартири за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_3 на підставі
інвестиційної угоди від 01 липня 2005 року
вартістю 320 000 грн., на користь ТОВ
«Кредитні ініціативи» у рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором від 27 липня 2005 року, яка
станом на 30 квітня 2013 року
складає 234 592 грн. 31 коп., з яких:
заборгованість за кредитом становить
227 697 грн. 71 коп., заборгованість по
сплаті процентів - 4 037 грн. 66
коп., пеня - 2 856 грн. 94 коп. Вирішено
питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
13 березня 2014 року рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 08 жовтня 2013
року скасовано, ухвалено нове рішення
про відмову ТОВ «Кредитні ініціативи»
у задоволенні його позовних вимог.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні
ініціативи» просить скасувати рішення
суду апеляційної інстанції, залишивши
в силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ
«Кредитні ініціативи», суд першої
інстанції дійшов висновку, що позивач
довів обставини, на які посилався як на
підставу своїх вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і ухвалюючи рішення про
відмову ТОВ «Кредитні ініціативи» у
задоволенні його позовних вимог, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що на момент укладення договору
іпотеки ст. 5 Закону України «Про
іпотеку» не визначала майнові права як
предмет іпотеки, тому відсутні
підстави для звернення стягнення на
предмет іпотеки. Позивач не довів, що
предмет іпотеки введено в
експлуатацію, а іпотекодавець набув
право власності на нього у
передбаченому законодавством порядку.
Крім того, ОСОБА_3 передав в іпотеку
майнові права вимоги отримання у
власність об'єкта нерухомості, що по
своїй правовій природі є договором про
відступлення права вимоги до ТОВ
«ГІН-Сервіс», якого не притягнуто до
участі у справі.

Проте з такими висновками судів першої
та апеляційної інстанцій погодитися не
можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що 27 липня 2005 року між ЗАТ
«АКІБ» і ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, за умовами якого
останній отримав кредит у розмірі 60 000
доларів США зі сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 13 %
річних з кінцевим терміном повернення
30 червня 2010 року.

У рахунок забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором від 27 липня 2005 року між ЗАТ
«АКІБ» і ОСОБА_3 28 липня 2005 року
укладено договір іпотеки, предметом
якого є майнові права вимоги отримання
у власність об'єкта нерухомості, а саме
квартири за адресою: АДРЕСА_1, за
інвестиційною угодою від 01 липня 2005
року укладеною між ОСОБА_3 і ТОВ
«ГІН-Сервіс».

Згідно з договором про передачу прав за
договорами про забезпечення від 17
грудня 2012 року, укладеним між ПАТ
«АКІБ» і ТОВ «Кредитні ініціативи», а
також згідно з витягом з Додатку № 1 до
Договору про відступлення прав вимоги
від 17 грудня 2012 року до ТОВ «Кредитні
ініціативи» перейшли усі права за
договорами про забезпечення, в тому
числі і за договором іпотеки від 28
липня 2005 року, укладеним між ЗАТ «АКІБ»
і ОСОБА_3

Таким чином, на підставі зазначених
договорів іпотекодержателем стало ТОВ
«Кредитні ініціативи».

ЗАТ «АКІБ» взяті на себе зобов'язання
за кредитним договором виконало в
повному обсязі.

Однак ОСОБА_3 умови кредитного договору
належним чином не виконує, у зв'язку з
чим виникла заборгованість по сплаті
кредиту, яка станом на 30 квітня 2013 року
становить 234 592 грн. 31 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

У силу статей 514, 516 ЦК України кредитор
у зобов'язанні може бути замінений
іншою особою внаслідок передання ним
своїх прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги). До нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - і відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
основного зобов'язання,
іпотекодержатель має право
задовольнити свої забезпечені
іпотекою вимоги шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи, є іпотекою (ч. 1 ст. 575
ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України
заставодавцем може бути власник речі
або особа, якій належить майнове право,
а також особа, якій власник речі, або
особа, якій належить майнове право,
передали річ або майнове право з правом
їх застави.

У силу ст. 5 Закону України «Про
іпотеку» (у редакції, яка була чинною на
час укладення договору іпотеки)
предметом іпотеки також може бути
об'єкт незавершенного будівництва або
інше нерухоме майно, яке стане
власністю іпотекодавця після
укладення іпотечного договору, за
умови, що іпотекодавець може
документально підтвердити право на
набуття ним у власність відповідного
нерухомого майна у майбутньому.
Обтяження такого нерухомого майна
іпотекою підлягає державній
реєстрації у встановленому законом
порядку незалежно від того, хто є
власником цього майна на час укладення
іпотечного договору.

Згідно із частинами 1, 7 ст. 5 Закону
України «Про іпотечне кредитування,
операції з консолідованим іпотечним
боргом та іпотечні сертифікати» (в
редакції, яка була чинною на час
укладення договору іпотеки) іпотека
виникає відповідно до цього Закону
щодо нерухомого майна, об'єктів
незавершеного будівництва, прав на
нерухомість та користування нею, та
майнових прав на нерухомість,
будівництво якої не завершено.
Іпотечний договір, предметом іпотеки
за яким є майнові права на нерухомість,
будівництво якої не завершено,
посвідчується нотаріусом на підставі
документів, що підтверджують майнові
права на цю нерухомість.

Правовий аналіз положень вищевказаних
норм дозволяє дійти висновку про те, що
майнове право, що є предметом застави
(іпотеки), - це обумовлене право набуття
в майбутньому прав власності на
нерухоме майно (право під
відкладальною умовою), яке виникає
тоді, коли виконані певні, але не всі
правові передумови, що є необхідними й
достатніми для набуття речового права.

Вирішуючи спір і зазначаючи, що предмет
іпотеки не введено в експлуатацію, а
іпотекодавець не є його власником, суд
апеляційної інстанції не звернув
уваги, що на час укладення договору
іпотеки діючим законодавством було
передбачено передання в іпотеку
об'єкта незавершеного будівництва, у
зв'язку з чим суд дійшов помилкового
висновку про відсутність правових
підстав для звернення стягнення на
об'єкт незавершеного будівництва, а
також на майнові права на нього, які є
предметом договору іпотеки.

Крім того, не можна погодитись і з
рішенням суду першої інстанції про
задоволення позову.

Установлено, що пунктом 4.1 договору
іпотеки від 28 липня 2005 року передбачено
право іпотекодержателя одержати
задоволення з предмета іпотеки або
його вартості на свій розсуд переважно
перед іншими кредиторами, в разі, коли в
момент настання терміну виконання
кредитного договору, зобов'язання
іпотекодавцем виконано не буде.

Звертаючись до суду із позовом, ТОВ
«Кредитні ініціативи» просило
звернути стягнення на предмет іпотеки,
а саме майнові права вимоги отримання у
власність об'єкта нерухомості -
квартири за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_3 на підставі
інвестиційної угоди від 01 липня 2005
року, на користь ТОВ «Кредитні
ініціативи» в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 27 липня 2005 року, яка станом на 30
квітня 2013 року складає 234 592 грн. 31 коп.,
шляхом проведення прилюдних торгів
згідно з вимогами Закону України «Про
виконавче провадження», встановивши
початкову ціну предмета іпотеки на
рівні не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Суд першої інстанції всупереч нормам
процесуального права не розглянув всі
вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи»,
оскільки останнє просило звернути
стягнення на предмет іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів згідно з
вимогами Закону України «Про виконавче
провадження», встановивши початкову
ціну предмета іпотеки на рівні не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна.

Крім того, при новому розгляді справи,
суду першої інстанції необхідно
звернути увагу й надати оцінку тому, що
п. 4.3 договору іпотеки передбачено
порядок реалізації предмета іпотеки, а
саме реалізація предмета іпотеки
відбувається шляхом уступки
іпотекодавцем іпотекодержателю
вимоги, що випливає з іпотечного права.
Уступка вимоги щодо предмета іпотеки (у
обсязі, в якому здійснено стягнення на
предмет іпотеки) набирає чинності, а
права і обов'язки сторін по уступці
вимоги виникають одразу після
звернення стягнення на предмет іпотеки
згідно положень цього договору (а.с. 12).

У силу статей 33, 35 ЦПК України суд за
клопотанням позивача може замінити
первісного відповідача належним
відповідачем, якщо позов пред'явлено не
до тієї особи, яка має відповідати за
позовом, або залучає до участі у справі
іншу особу як співвідповідача. Треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору, можуть бути
залучені до участі в справі також за
клопотанням сторін, інших осіб, які
беруть участь у справі. Якщо суд при
прийнятті позовної заяви, здійсненні
провадження у справі до судового
розгляду або під час судового розгляду
справи встановить, що судове рішення
може вплинути на права і обов'язки осіб,
які не є стороною у справі, суд залучає
таких осіб до участі в справі як третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору.

Отже, якщо з матеріалів справи
вбачається, що склад осіб, які беруть
участь у справі, має бути інший, суд з
урахуванням вищенаведеного повинен
вчинити дії, які від нього вимагає
положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

Вирішуючи спір, суди не звернули уваги,
що згідно з п. 1.2 договору іпотеки
майнових прав на житлове приміщення
від 28 липня 2005 року предметом іпотеки є
майнові права вимоги отримання у
власність об'єкта нерухомості, а саме
квартири за адресою: АДРЕСА_1, за
інвестиційною угодою від 01 липня 2005
року, укладеною між ОСОБА_3 і ТОВ
«ГІН-Сервіс», з урахуванням угоди від 06
червня 2005 року до інвестиційного
договору, яка укладена ОСОБА_3 з ТОВ
«ГІН-Сервіс» та ЗАТ «АКІБ». Боржником
по відношенню до ОСОБА_3 є ТОВ
«ГІН-Сервіс», тому суди не вирішили
питання про залучення останнього до
участі у справі, не з'ясували його
процесуального становища, а також не
роз'яснили особам, які беруть участь у
справі, їх права щодо внесення
відповідних клопотань.

Отже, суди не встановили характер
спірних правовідносин та правову
норму, яка підлягає застосуванню до
них, не визначили склад осіб, які беруть
участь у справі, не з'ясували всі
обставини справи, не дослідили всі
докази та не надали їм оцінки, що
призвело до ухвалення рішення, яке не
ґрунтується на вимогах закону.

Оскільки судами допущені порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
оскаржувані судові рішення на підставі
ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 08 жовтня 2013 року та
рішення апеляційного суду м. Києва від
13 березня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

О.С. Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська