Справа № 473/2720/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2014 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області в складі: головуючої - судді
Лузан Л.В., при секретарі судового
засідання - Прутян І.С.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3,

представника відповідачки - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Вознесенськ Миколаївської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
боргу, -

В С Т А Н О В И В :

13.06.2014 року позивач ОСОБА_5
звернувся до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення боргу в розмірі 200 000 грн. 00
коп.

В обґрунтування позовних вимог
позивач вказував, що 03.08.2011 року між ним
та відповідачем ОСОБА_2 був укладений
договір позики, що підтверджується
письмовою розпискою. Відповідно до
даного договору позивач передав у
власність відповідачу ОСОБА_2 кошти в
розмірі 200 000 грн. 00 коп., а останній
зобов'язався повернути борг у строк до
01.04.2014 року.

Проте, відповідач ухилився від
повного та своєчасного виконання умов
договору позики в частині повернення
отриманих коштів.

Разом з тим, посилаючись на те, що
обумовлені кошти були отримані
відповідачем ОСОБА_2 в інтересах сім'ї
та, відповідно були використані на її
нужди, позивач просив стягнути суму
боргу з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
в солідарному порядку.

В судовому засіданні, яке
проводилося без особистої участі
позивача, його представник позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
надав пояснення, аналогічні викладеним
у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_5
визнав у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 та її
представник у судовому засіданні
заперечували проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_5 При цьому,
звертали увагу суду на недотримання
вимог закону щодо форми договору
позики, а також його безгрошовість,
оскільки звернення з даним позовом до
суду є наслідком вирішення в судовому
порядку питання поділу майна за її
ініціативою. Крім того, вказували, що
позивачем не доведено отримання
обумовлених коштів в інтересах сім'ї
та використання їх на її нужди.

Дослідивши матеріали справи
в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів,
судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають з
підстав, передбачених законодавством,
зокрема з договорів та інших
правочинів.

За правилами ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору
позики внаслідок його реального
характеру є доказом не лише факту
укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

Ст. 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч 1,2 ст. 207 ЦК
України правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про
отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей.

Так, як встановлено в судовому
засіданні, 03.08.2011 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2 був укладений
договір позики, що підтверджується
письмовою розпискою. Відповідно до
даного договору позивач передав у
власність відповідачу ОСОБА_2 кошти в
розмірі 200 000 грн. 00 коп., а останній
зобов'язався повернути борг у строк до
01.04.2014 року.

Разом з тим доводи відповідачки
ОСОБА_3 про безгрошовість договору, а
також виникнення боргу з інших
правовідносин не можуть бути прийняті
судом до уваги в зв'язку з наступним.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Якщо договір позики має бути
укладений у письмовій формі, рішення
суду не може ґрунтуватися на усних
поясненнях, свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Вказані обставини повинні бути
доведені особою, яка оспорює договір
позики належними та допустимими
доказами, що узгоджується з
положеннями ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Проте відповідачкою не надано
жодних доказів, що можуть свідчити про
безгрошовість договору позики, зокрема
доказів оспорення нею правочину в
установленому порядку.

За таких обставин, з врахуванням
положень ст.ст. 526, 530 ЦК України, суд
вважає, що відповідач ОСОБА_2
зобов'язаний належним чином виконати
свої зобов'язання, що виникли з
відносин позики.

Проте, підстав для покладення
обумовленого обов'язку на
відповідачку ОСОБА_3 суд не
вбачає, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.ст. 60,69 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
та останні мають право на його поділ.

До складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час вирішення даного
питання, та те, що знаходиться у третіх
осіб. При поділі майна враховуються
також борги подружжя та правовідносини
за зобов'язаннями, що виникли в
інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України).

Зазначене узгоджується з
роз'ясненнями, наведеними в п.24
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №11 від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя».

Виходячи з наведеного, питання
щодо визнання боргових зобов'язань
об'єктом права спільної власності
подружжя та їх поділ може
здійснюватися лише з ініціативи
одного з подружжя, тому ініціювати
дане питання інша особа, в тому числі
позичальник, не може.

В силу ч.1 ст. 88 ЦПК України з
відповідача ОСОБА_5 на користь позивача
підлягають стягненню понесені
останнім судові витрати (судовий збір)
у розмірі 2 000 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212 -
215, 223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2
про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_5 борг у розмірі 200 000 грн. 00 коп.,
судові витрати в розмірі 2 000 грн.
00 коп., а всього 202 000 грн. 00 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5
до ОСОБА_3 про стягнення боргу -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Вознесенський міськрайонний суд
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які приймали участь у
справі, але не були присутні під час
проголошення рішення, мають право
оскаржити рішення суду в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Миколаївської області через
Вознесенський міськрайонний суд
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Суддя

Л.В.Лузан