Справа 206/4391/13-ц
Провадження 2/206/168/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(додаткове)

"16" липня 2014 р. Самарський районний суд
м. Дніпропетровську у складі:

головуючий, суддя
Сухоруков А.О.,

при секретарі
Віткалов А.О.

розглянувши питання про ухвалення
додаткового рішення в цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про
визнання права власності на поліпшення
домоволодіння, стягнення вартості
проведених поліпшень,

в с т а н о в и в:

В провадженні Самарського районного
суду м. Дніпропетровська перебувала на
розгляді зазначена цивільна справа.

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 червня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Також зобов'язано Управління Державної
казначейської служби України в
Індустріальному районі міста
Дніпропетровська Дніпропетровської
області (вул. 20 років Перемоги, 51
м.Дніпропетровськ, 49127) повернути
позивачу ОСОБА_1 частину сплаченого нею
судового збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом, у сумі 114 (сто
чотирнадцять) грн. 85 коп. відповідно до
квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» №29403.802.5
від 26.06.13 р.

На зазначене рішення сторонами було
подано апеляційні скарги.

Зокрема за апеляціною скаргою
відповідача ОСОБА_2, просить
задовольнити вимогу про стягнення з
позивача витрат на правову допомогу.

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26 червня
2014 року справа повернута на
дооформлення із вказівкою на
необхідність вирішення питання щодо
судових витрат.

За змістом ст. 214 ЦПК України, під час
ухвалення рішення суд вирішує питання,
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України
суд, що ухвалив рішення, може з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
якщо судом не вирішено питання про
судові витрати.

В судове засідання з'явилися
відповідач ОСОБА_2 та його представник
адвокат ОСОБА_3, які вважали за
необхідне визначити у додатковому
рішенні питання щодо судових витрат
ОСОБА_2 на правову допомогу, оскільки це
не було відображено у резолютивній
частині рішення, постановленого 12.06.2014
року.

Із матеріалів справи вбачається, що при
ухваленні рішення суду в даній
цивільній справі у резолютивній
частині рішення (як вступній та
резолютивній частині, так і повному
тексті рішення) не було відображено
вирішення питання про розподіл судових
витрат на правову допомогу відповідача
ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 надавав суду
квитанцію про оплату послуг адвоката і
акт прийому-передачі юридичних послуг
на суму 6800,00 грн., які просив стягнути із
позивача у разі відмови у задоволенні
позову. Змістом ч. 1, 2 ст. 88 ЦПК України
визначено, що стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Разом з тим, у мотивувальній частині
повного тексту рішення зазначено:

«Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України,
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомогиадвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України визначено,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. Відповідач доводить розмір
цих витрат актом виконаних робіт і
квитанцією невстановленого зразка, яка
не є належним документальним
підтвердженням сплати таких витрат.

Суд вважає, що у стягненні з позивача на
користь відповідача судових витрат на
правову допомогу слід відмовити.»

Проте цей висновок жодним чином не було
відображено у резолютивній частині
рішення, у зв'язку з чим це питання слід
вирішити, ухваливши відповідне
додаткове рішення.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 79, 81, 82, 88, 208, 209, 218, 220 ЦПК України,
суд

в и р і ш и в:

У стягненні витрат на правову допомогу
в розмірі 6800,00 грн. відповідачу ОСОБА_2
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя А.О.
Сухоруков