Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3142/14
Головуючий у 1 інстанції: Ретинська Ю.І.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„10" липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Стрелець Л.Г., Каракуші К.В.

при секретарі: Хомяк К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «Завод
напівпровідників» на рішення
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 05 червня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного
акціонерного товариства «Завод
напівпровідників» про визнання
формулювання причин звільнення
неправильним та таким, що не відповідає
законодавству, стягнення вихідної
допомоги та середнього заробітку за
час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із вищевказаним позовом, в якому
зазначав, що відповідно до наказу № 162-к
від 05.08.2009 року він був прийнятий до ВАТ
«Завод напівпровідників», згодом завод
було перейменовано в ПрАТ «Завод
напівпровідників».

03.02.2014 року він подав заяву про
звільнення з підприємства за ч. З ст. 38
КЗпП України через систематичні
порушення умов колективного договору,
положень Закону України «Про охорону
праці», а саме: незабезпечення
безкоштовно молоком працівника, що
зайнятий на роботах із шкідливими
умовами праці (ст. 166 КЗпП); ненадання
щорічної основної повної відпустки (28
днів); незабезпечення рукавицями,
курткою, спеціальною одежею для роботи
на вулиці у холодну пору року (ст. 8
Закону України «Про охорону праці»);
ненадання миючих засобів у повному
обсязі (ст. 8 Закону України «Про
охорону праці»).

Згідно наказу № 48-к від 03.02.2014 року його
було звільнено за власним бажанням з
посиланням на ч.3 ст. 38 КЗпП України, без
виплати вихідної допомоги у зв'язку із
ненаданням документів, що
підтверджують причини звільнення,
зокрема, систематичне порушення
працедавцем норм законодавства про
працю.

В порушення ст. 44 КЗпП України вихідна
допомога йому виплачена не була.

Посилаючись на зазначені обставини,
просив суд змінити формулювання
причини звільнення, стягнути вихідну
допомогу, а також середній заробіток за
час затримки розрахунку (вихідної
допомоги та заробітної плати за січень
2014 року).

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 05 червня 2014 року позов
задоволено частково.

Визнано формулювання причин
звільнення ОСОБА_2 «за власним бажанням
ч. З ст. 38 КЗпП України, без виплати
вихідної допомоги (ст.. 44 КЗпП України) у
зв'язку із ненаданням документів, що
підтверджують причини звільнення:
систематичні порушення умов
колективного договору та Законів
України «Про охорону праці», «Про
відпустки» з боку працедавця» невірним
та такими, що не відповідає трудовому
законодавству України.

Зобов'язано Приватне акціонерне
товариство «Завод напівпровідників»
змінити формулювання причини
звільнення у наказі № 48-к від 03.02.2014
року та у трудовій книжці ОСОБА_2,
вказавши причини звільнення в
наступній редакції: «звільнений за
власним бажанням у зв'язку з
невиконанням власником законодавства
про працю, умов колективного договору,
ч. З ст. 38 КЗпП України».

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Завод напівпровідників»
на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу
(тримісячний середній заробіток у
відповідності до ст. 44 КЗпП), що складає
16209,90 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства -«Завод напівпровідників»
на користь ОСОБА_2 середній заробіток
за весь період затримки розрахунку при
звільненні на підставі ст. 117 КЗпП
України в сумі 6623,40 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Завод напівпровідників»
на користь держави судовий збір в сумі
487,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ПрАТ «Завод
напівпровідників» подало апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_2 з серпня 2009
року перебував у трудових відносинах з
ВАТ «Завод напівпровідників»( в
подальшому ПрАТ«Завод
напівпровідників»), 07.03.2012 року був
переведений на посаду електромонтера
з ремонту та обслуговування
електрообладнання енергетичної служби
цеху з виробництва трихлосилана №
26(а.с.7-8).

03.02.2014 року він подав заяву про
звільнення за власним бажанням на
підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України з причин
порушення працедавцем умов
колективного договору, положень Закону
України „Про охорону праці."

Згідно наказу № 48-к від 03.02.2014 року та
запису в трудовій книжці ОСОБА_2, його
було звільнено з роботи за власним
бажанням по ч.3 ст. 38 КЗпП України, без
виплати вихідної допомоги (ст. 44 КЗпП), у
зв"язку з ненаданням документів на
підтвердження причин звільнення:
систематичного порушення умов
колективного договору і Закону України
„Про охорону праці" з боку
роботодавця(а.с.6,8).

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд, встановивши на
підставі наданих по справі доказів
факти порушення відповідачем
законодавства про охорону праці,
дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 мав
підстави для реалізації передбаченого
ч.3 ст. 38 КЗпП України права на
розірвання трудового договору у
визначений ним строк з отриманням
вихідної допомоги в розмірі
тримісячного середнього заробітку в
сумі 16209,90 грн.

Висновки суду слід визнати
обґрунтованими, оскільки суд дійшов їх
на підставі всебічно досліджених
обставин справи, надавши оцінку
наданим по справі доказам з
дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України,
правильно визначивши юридичну природу
спірних правовідносин та закон, який їх
регулює.

Відповідно до вимог ст. 166 КЗпП України,
ст. 7 Закону України „Про охорону
праці", працівники, зайняті на роботах з
важкими та шкідливими умовами праці,
безоплатно забезпечуються лікувально-
профілактичним харчування, молоком або
рівноцінними харчовими продуктами.

Між тим, за обставинами справи, які
підтверджені письмовими доказами і не
заперечувалися відповідачем, у грудні
2013 року та у січні 2014 року талони на
молоко ОСОБА_2 не отримувались.

На порушення вимог ст.ст. 163, 165 КЗпП
України , ст. 8 Закону України „Про
охорону праці" у листопаді 2013 року
позивачу не видавалося мило, у грудні
2013 року - рукавиці(а.с.145-146).

Виплата працівникові вихідної
допомоги у розмірі, передбаченому
колективним договором, але не менше
тримісячного середнього заробітку при
припиненні трудового договору
внаслідок порушення власником або
уповноваженим ним органом
законодавства про працю, передбачена
ст. 44 КЗпП України.

Таким чином, встановивши факт
порушення відповідачем законодавства
про охорону праці, що спонукало ОСОБА_2
до розірвання трудового договору з
власної ініціативи та врахувавши, що
поважність та істотність такого
порушення з боку роботодавця правового
значення для звільнення працівника за
ч.3 ст. 38 КЗпП України не мають, суд
дійшов правомірного висновку щодо
наявності підстав для задоволення
вимог позивача про стягнення вихідної
допомоги, яка при звільненні ОСОБА_2
виплачена не була.

Крім того, судом встановлено, що на день
звільнення ОСОБА_2 не була здійснена
оплата за одну годину, відпрацьовану
ним у січні 2014 року, у розмірі
16 грн.47 коп., виплата належної суми
була здійснена після звільнення
позивача 12 березня 2014 року(а.с.159, 160).

За вказаних обставин, ухвалюючи
рішення про стягнення з відповідача на
користь ОСОБА_2 середнього заробітку за
час затримки розрахунку, суд правильно
виходив з того, що незначна частка
заборгованості підприємства перед
працівником у виплаті заробітної плати
не є підставою для звільнення
роботодавця від відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП України.

При вирішенні питання щодо зміни
формулювання причин звільнення
ОСОБА_2, суд правильно виходив з того, що
порядок здійснення записів у трудовій
книжці регламентований Інструкцією
про порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженою спільним
Наказом Мінпраці, Мінюста та
Мінсоцзахисту населення № 58 від 29.07.1993
року, за вимогами якої записи про
причини звільнення в трудовій книжці
мають здійснюватися у точній
відповідності з формулюванням діючого
законодавства.

У рішенні наведені мотиви поновлення
судом строку звернення позивача до
суду і доводи апеляційної скарги про
безпідставності цього поновлення не є
переконливими, враховуючи, що
зазначені ОСОБА_2 причини пропуску
строку були перевірені та обговорені
судом.

Безпідставним є і посилання в
апеляційній скарзі на постанову
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 10 квітня 2014 року про
закриття провадження у справі про
адміністративне правопорушення
стосовно генерального директора ПрАТ
«Завод напівпровідників» ОСОБА_3 з
підстав відсутності в його діях складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП, оскільки
адміністративна відповідальність за
порушення вимог законодавчих та інших
нормативних актів про охорону праці
передбачена ч.2 ст. 41 КУпАП. З цих
підстав протокол Територіальною
Державною інспекцією з питань праці у
Запорізькій області відносно
генерального директора ПАТ «Завод
напівпровідників» не складався,
адміністративна справа не
порушувалась і судом не розглядалась.

Інші наведені в апеляційній скарзі
докази та обставини були предметом
дослідження суду першої інстанції і
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом
першої інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Фактично доводи зводяться до іншої
оцінки обставин справи, яка
відрізняється від зробленої судом
першої інстанції, і підстав для
скасування судового рішення не
містять.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Завод
напівпровідників» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 05 червня 2014 року по даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: