АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4841/14
Справа № 2/643/303/13
Категорія: договірні
Доповідач - Швецова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Тичкової О.Ю.,
Даниленка В.М.,

при секретарі - Андрійко О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Московського
районного суду м. Харкова від 29 квітня
2013 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Харківської
міської ради, треті особи : 10- та
Харківська державна нотаріальна
контора, приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
договору недійсним, витребування майна
з чужого незаконного володіння,
визнання права власності у порядку
спадкування, встановлення факту
родинних відносин та виселення , -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2012 року ОСОБА_3
звернулась до суду з вказаним позовом в
обґрунтування якого зазначала, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8, якій за
життя на праві власності належала
квартира АДРЕСА_1. Позивачка є
двоюрідною тіткою ОСОБА_8, у зв'язку з
чим, після смерті родички вона
звернулась до нотаріальної контори з
відповідною заявою про прийняття
спадщини і з'ясувала, що 11.06.2011 між
ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_8 на
підставі довіреності, та ОСОБА_4
укладено договір-купівлі продажу
вищевказаної квартири. В свою чергу
ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу
від 12.10.2011 продав спірну квартиру
ОСОБА_5

ОСОБА_3 зазначили, що ОСОБА_8 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому не могла укладати
будь-які цивільно-правові угоди у
червні 2011 року.

На підставі викладеного, позивач
просила суд визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від
11.06.2011 року, витребувати квартиру з
чужого незаконного володіння та
визнати за нею у порядку спадкування
право власності на вказану квартиру.

Рішенням Московського районного
суду м. Харкова від 29 квітня 2013 року
позовні вимоги задоволено частково,
встановлено факт родинних відносин між
ОСОБА_3 та ОСОБА_8, а саме, що ОСОБА_3, є
двоюрідною тіткою ОСОБА_8, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнано за ОСОБА_3 право
на спадкування за законом після смерті
ОСОБА_8; визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від
11.06.2011 року, укладений між ОСОБА_7, що
діяв від імені ОСОБА_8 на підставі
довіреності та ОСОБА_4; витребувано з
володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
квартиру АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_3
право власності на квартиру АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, виселено
ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, апелянт ОСОБА_2, який
не брав участі у справі і який вважає,
що оскаржуваним рішенням суд вирішив
його права і обов'язки подав апеляційну
скаргу, в якій зазначив, що не
погоджується з вказаним рішенням суду,
вважає його постановленим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. В своїй апеляційній скарзі
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та постановити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 21 січня 2014 року
апеляційне провадження за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського
районного суду м. Харкова від 29 квітня
2013 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Харківської
міської ради, треті особи: 10-та
Харківська державна нотаріальна
контора, ПН ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
договору недійсним, витребування майна
з чужого незаконного володіння,
визнання права власності у порядку
спадкування, встановлення факту
родинних відносин та виселення -
закрито, оскільки він не є особою, яка
відповідно до ч. 1 ст.292 ЦПК України має
право на апеляційне оскарження цього
рішення, у зв'язку з тим, ОСОБА_2 не надав
суду апеляційної інстанції доказів
того, що оскаржуваним рішенням суд
вирішив питання про його права і
обов'язки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України від 23 квітня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 21 січня 2014 року скасовано
справу передано на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції. Разом з
цим, у свої ухвалі суд касаційної
інстанції посилався на те, що спірна
квартира набута ОСОБА_5 під час
перебування у шлюбі з ОСОБА_2, право
власності на квартиру набуто у
встановленому законом порядку, а
відтак, в силу ч. 22 ст. 60 СК України
спірна квартира є спільною сумісною
власністю подружжя. Проте, суд
апеляційної інстанції не надав оцінку
вказаним обставинам та не перевірив їх.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

Згідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Так по справі достовірно
встановлено та не заперечується
сторонами, те що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
ОСОБА_8, якій за життя на праві
власності належала квартира АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції також
встановлено, що ОСОБА_3 є двоюрідною
тіткою померлої ОСОБА_8, у зв'язку з чим,
після смерті родички вона звернулась
до нотаріальної контори з відповідною
заявою про прийняття спадщини і
з'ясувала,.

11.06.2011 ОСОБА_7, діючи від імені ОСОБА_8
на підставі довіреності, посвідченої
приватним нотаріусом ОСОБА_6, уклав з
ОСОБА_4 договір-купівлі продажу
належної на праві власності померлій
ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_1.

В подальшому ОСОБА_4 за договором
купівлі-продажу від 12.10.2011 продав
зазначену квартиру ОСОБА_5

За змістом ст. 25 ЦК України здатність
фізичної особи мати цивільні права та
обов'язки є правоздатністю. Цивільна
правоздатність фізичної особи виникає
у момент її народження і припиняється з
її смертю.

Частини 1 і 2 ст. 203 ЦК України
встановлюють, що зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 237, ст. 239 ЦК
України представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє.
Правочин, вчинений представником,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки особи, яку він
представляє.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України
визначено, що представництво за
довіреністю припиняється у разі смерті
особи, яка видала довіреність.

Оскільки правовими наслідками
вчинення правочину представником є
створення, зміна, припинення цивільних
прав та обов'язків особи, яку він
представляє, як зазначено у ст. 239 ЦК
України, то у разі її смерті
припиняється і її цивільна
дієздатність. Тому правочини, укладені
після смерті особи, але від її імені, не
відповідають вимогам ст. 203 ЦК України.

Частина 1 ст. 215 ЦК закріплює, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

За таких обставин та враховуючи
ту обставину, що ОСОБА_8 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, укладений від її імені
договір від 11.06.2011 квартири АДРЕСА_1 є
недійсним.

12 жовтня 2011 року ОСОБА_4 уклав
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 за умовами п. 1 якого ОСОБА_5
прийняла у власність зазначену
квартиру, після чого у встановленому
законом порядку зареєструвала своє
право власності на неї (а.с. 14-15).

Відповідно до ст. 330 ЦК України
якщо майно відчужене особою, яка не
мала на це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно
не може бути витребуване у нього.

Добросовісне придбання, згідно ст.
388 ЦК України, можливе тоді, коли майно
придбане небезпосередньо у власника, а
у особи, яка не мала права відчужувати
це майно.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України
передбачено, що в разі придбання майна
за відплатним договором у особи, яка не
мала права його відчужувати, про що
набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у випадку, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Згідно положень ч. 1 ст. 658 ЦК України
право продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару. Якщо продавець
товару не є його власником, покупець
набуває право власності лише у випадку,
якщо власник не має права вимагати його
повернення.

Виходячи з того, що договір
купівлі-продажу спірної квартири від
11.06.2011 є недійсним з зазначених вище
підстав, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 236 ЦК
України щодо недійсності правочину з
моменту його вчинення, ОСОБА_4 є особою
який не мав права на її відчуження, отже
у відповідності до вимог ст. 388 ЦК
України ОСОБА_5 є добросовісним
набувачем.

У зв'язку з цим, суд на підставі п. 3 ч. 1
ст. 388 ЦК України визнав за позивачкою
право витребувати з володіння ОСОБА_5
квартиру АДРЕСА_1.

У відповідності до ч. 1 ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30.05.2008 № 7 за відсутності умов
оформити свідоцтво про права на
спадщину у нотаріуса особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження з позовом про
визнання права власності на спадкове
майно.

Згідно з наданою Десятою Харківською
державною нотаріальною конторою
інформацією єдиною особою, що подала
заяву про прийняття спадщини після
померлої ОСОБА_8 Є ОСОБА_3 (а.с. 66).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1258 ЦК
України спадкоємці за законом
одержують право на спадкування
почергово. Частина 2 зазначеної статті
закріплює, що кожна наступна черга
спадкоємців за законом одержує право
на спадкування у разі відсутності
спадкоємців попередньої черги.

За ст. 1265 ЦК України в п'яту чергу право
на спадкування за законом мають інші
родичі спадкодавця до шостого ступеня
споріднення включно, причому родичі
ближнього ступеня споріднення
усувають від права спадкування родичів
подальшого ступеня споріднення.

Враховуючи встановлені вище факти
вимоги про визнання за позивачем права
на спадкування за законом після
померлого спадкодавця та визнання
права власності на спірне майно суд
вважав обґрунтованими.

Щодо вимоги про виселення відповідача
із займаної квартири і вселення до неї
позивача суд зазначив наступне: ч. 1 ст.
319 ЦК України передбачає, що власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування своїм майном.

За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України
зрозуміло, що одним зі способів захисту
цивільних прав та інтересів є
припинення дії, яка порушує право.

Суд вважав, аналіз із наведених вище
норм цивільного законодавства України
дає підстави для висновку про те, що у
разі будь-яких обмежень у здійсненні
права користування та розпорядження
своїм майном власник має право
вимагати усунення відповідних
перешкод, у тому числі шляхом звернення
до суду за захистом свого майнового
права, зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Частина 4 ст. 9 ЖК Української PCPPCP
передбачає, що ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Предметом доказування при розгляді
цивільних справ за позовом про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення є втрата
права на житло, або взагалі його
відсутність, або інші передбачені ЖК
підстави для позбавлення права на
житло.

Враховуючи, що відповідач не має
будь-яких законних підстав знаходитися
у спірній квартирі суд вважав позовні
вимоги з приводу виселення відповідача
з квартири підлягають задоволенню.

Разом з тим за висновком суду вимога
про вселення до спірної квартири
позивачки не підлягає задоволенню
через те, що на теперішній час права
позивачки щодо обрання місця для
проживання і реєстрації за конкретною
адресою не порушені. Постановлене у
справі рішення, в разі набрання ним
законної сили, є підставою для
реалізації ОСОБА_4 наступних прав, що
випливають з права власності на
житлове приміщення, в тому числі права
на вселення до нього.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи, та наявних в ній
доказів, яким дана відповідна оцінка,
правильно встановив юридичну природу
виниклих правовідносин, суд застосував
закон, який їх регулює, прийшов до
правильного висновку щодо наявності
підстав для часткового задоволення
позовних вимог.

Статтями 10, 11, 57, 58, 60, 179 ЦПК України
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги не є суттєвими, і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи. ОСОБА_2 будь яких
доказів, які б спростовували висновки
суду - не надав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1
ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення відхилити.

Рішення Московського районного
суду м. Харкова від 29 квітня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення.

Касаційна скарга може бути
подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
ухвалою апеляційної інстанції
законної сили.

Головуючий суддя -

Судді -