Справа №583/1117/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Мовчан Н. В.Номер
провадження 22-ц/788/1200/14 Суддя-доповідач -
Дубровна В. В. Категорія - 46
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Сибільової Л. О. , Маслова В. О.

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 14 травня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_6, Охтирського
міськрайонного сектору Управління
державної міграційної служби Україні в
Сумській області

про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням та зняття з реєстраційного
обліку,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 14 травня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
просять скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, по суті
позовних вимог.

При цьому зазначають, що суд при
ухваленні рішення не врахував того, що
відповідач не заперечує проти зняття з
паспортної реєстрації, а оскільки
перебуває у місцях позбавлення волі, не
має можливості звернутися до
відповідних органів для скасування
паспортної реєстрації у добровільному
порядку. Крім того, здійснюючи
відчуження своєї частки спірної
квартири на користь сестри ОСОБА_4, він
добровільно припинив право спільної
часткової власності. Обов'язків
покупця квартири щодо забезпечення
житлом продавця квартири умовами
договору не передбачалося. Вважають, що
з припиненням права власності
відповідачем на спірне житло у зв'язку
з його відчуженнями сестрі, членом
сім'ї якої він не є, і договір найму
відповідач нею не укладав, останній
втратив право користування даним
житлом без наявності інших правових
підстав. Закон не передбачає перехід
прав і обов'язків попереднього
власника до нового в частині
збереження права користування житлом
членів сім'ї колишнього власника у
випадку його зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_3, ОСОБА_4, які апеляційну скаргу
підтримують з мотивів у ній викладених,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
рішення в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду- залишенню
без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
задоволенні позову, з посиланням на ст.
ст. 9,71,156 ЖК України, ст.405 ЦК України,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач ОСОБА_6 відсутній у спірній
квартирі з поважної причини, його право
на користування вказаною квартирою, в
якій залишилися проживати члени сім'ї
відповідача, за ним зберігається
протягом всього часу відбування
покарання.

Цей висновок суду узгоджується з
матеріалами справи та відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 25 липня1994 року
квартира АДРЕСА_1 була приватизована та
належала на праві спільної сумісної
власності батькам:ОСОБА_5, ОСОБА_3, та їх
дітям: ОСОБА_4, ОСОБА_6 ( а.с. 7).

01 серпня 1994 року вищевказана квартира
зареєстрована Охтирським міжрайонним
бюро технічної інвентаризації на праві
приватної власності за ОСОБА_5, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 із зазначенням часток
- по 1/4 кожному співвласнику ( а.с.7 на
звороті).

У 2008 році ОСОБА_6 засуджений за скоєння
злочину і до теперішнього часу
відбуває покарання у вигляді
позбавлення волі у Сумській виправній
колонії № 116 Держдепартаменту України
з питань виконання покарань.

На підставі договору купівлі-продажу
частини квартири від 03 березня 2014року,
посвідченого приватним нотаріусом
Охтирського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, за реєстровим № 161,
ОСОБА_6 продав сестрі ОСОБА_4 належну
йому 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується копією договору. (а.с.
10-11)

На даний час в квартирі зареєстровані
ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, що
підтверджується матеріалами справи.
(а.с. 14, 16, 33, 35).

Відповідно до ст. 65 ЖК України особи, що
вселилися в жиле приміщення як члени
сім'ї наймача, набувають рівного з
іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Згідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів
сім'ї власника будинку належать особи,
зазначені в частині другій статті 64
цього Кодексу (дружина наймача, їх діти
і батьки). Припинення сімейних відносин
з власником будинку не позбавляє їх
права користування займаним
приміщенням.

Відповідно до положень ст. 405 ЦК України
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може
бути виселений із займаного приміщення
або обмежений у праві користування
жилим приміщенням інакше як із підстав
і в порядку, передбачених законом.

Конституція України у ст.47 проголошує,
що кожен має право на житло. Держава
гарантує не тільки свободу його
придбання, але й можливість
стабільного користування житлом, його
недоторканість, а також недопущення
примусового позбавлення житла, не
інакше, як на підставі закону і за
рішенням суду.

Реалізація встановлених
конституційних гарантій, поряд з
іншими, відображається в збереженні
житла за його власниками без обмежень,
та в гарантії збереження житла членів
сім'ї власника жилого приміщення
протягом року. Не проживання у жилому
приміщенні понад встановлений строк
без поважних причин, дають підстави для
визнання цих осіб в судовому порядку
такими, що втратили права користування
ним (ст. 405 ЦК України).

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_5,
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9 пояснили,
що позивачі не бажають і не мають
наміру позбавити відповідач права
користування житловим приміщенням, але
склалася ситуація, коли позивачі
виїжджають на постійне проживання до
м.Харкова і не можуть продати квартиру,
оскільки в ній зареєстрований
відповідач. Саме у такий спосіб вони
вважають можливим вирішити питання
зняття з реєстрації відповідача.
Зазначали про те, що оскільки
відповідач визнає заявлені позовні
вимоги, є підстави для їх задоволення.
Але з такою позицією погодитися
неможливо.

Згідно ст.31 ЦПК України сторони мають
рівні процесуальні права і обов'язки.
Крім прав та обов'язків, визн6ачених у
статті 27 цього Кодексу, позивач має
право протягом усього часу розгляду
справи збільшити або зменшити розмір
позовних вимог, відмовитися від позову,
а відповідач має право визнати позов
повністю або частково.

Але зазначена норма не надає права суду
автоматично, за умови визнання
відповідачем позову, постановити у
справі рішення про задоволення
позовних вимог. У будь-якому випадку,
задоволенню підлягають позовні вимоги,
які ґрунтуються на законі.

У даному ж випадку позивачем не
доведена обґрунтуваність заявлених
вимог про визнання втратившим право
користування житловим приміщенням.
Матеріали справи свідчать про те, що
відповідач відсутній тривалий час,
понад один рік, у спірній квартирі з
поважних причин, оскільки знаходиться
у місцях позбавлення волі, а тому
відсутні підстави для визнання його
таким, що втратив право користування
спірною квартирою.

Статтею 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» від 11
грудня 2003 року зазначено, що зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється, в тому числі, на підставі
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення, про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою;

Виходячи з того, що Закон України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні» від 11
грудня 2003 року є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
вбачається, що положення ст.7 даного
Закону підлягають застосуванню до усіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

Таким чином, вирішення питання
про зняття особи з реєстраційного
обліку за судовим рішенням залежить,
зокрема, від вирішення питання про
право користування такої особи жилим
приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства
(ст. 71,72, 116, 156 ЖК Української РСР; ст. 405
ЦК України).

Така правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
16.01.2012 року у справі № 6-57 цс11, яка
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов`язковою для застосування всіма
судами України.

В апеляційній скарзі не наведені
обставини та докази, які б ставили під
сумнів законність рішення місцевого
суду.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
невірність застосування судом норм
матеріального чи порушення
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до невірного вирішення
справи.

Таким чином, на думку колегії суддів,
рішення місцевого суду є законним та
обґрунтованим, таким, що узгоджується з
доказами, наявними у справі, відповідає
нормам матеріального права, і тому
підстав для його скасування не
вбачається.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін;

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х
В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 14 травня 2014
року

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту.
Проголошення.

Головуючий:

Судді: