У х в а л а

21 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,суддів:
Амеліна В.І., Закропивного О.В., Лесько
А.О., Мостової Г.І., розглянувши заяву
ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Сокар
Енерджі Україна» (далі - ТОВ «Сокар
Енерджі Україна»), третя особа -
генеральний директор товариства з
обмеженою відповідальністю «Сокар
Енерджі Україна» Мамєдов Ельчін Айдин
огли, про визнання звільнення
незаконним, скасування наказу про
звільнення та поновлення на роботі,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що 01 грудня 2011 року його було
прийнято на роботу на посаду головного
інженера ТОВ «Сокар Енерджі Україна». 24
грудня 2012 року йому було вручено
попередження про те, що з 28 лютого 2013
року посада головного інженера
підлягає скороченню на підставі наказу
«Про заплановане скорочення штату» від
19 грудня 2012 року № 30-ою. Наказом від 28
лютого 2013 року № 08-к його було
звільнено із займаної посади на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Вважає, що його звільнення проведено з
порушенням чинного трудового
законодавства України, оскільки
скорочення з посади, яку він займав,
ніяким чином не обумовлене об'єктивною
необхідністю; товариством не було
дотримано порядку щодо його
вивільнення та не запропоновано наявну
вакантну посаду.

У зв'язку з цим позивач просив суд
визнати його звільнення незаконним,
скасувати наказ від 28 лютого 2013 року №
08-к про його звільнення та поновити
його на посаді головного інженера ТОВ
«Сокар Енерджі Україна».

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 19 серпня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
15 січня 2014 року, у задоволенні позову
ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 квітня 2014 року
касаційну представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8
відхилено.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 19 серпня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 15 січня 2014 року залишено без
змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 квітня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, зокрема ст. 40
КЗпП України, що потягло ухвалення
різних за змістом рішень у подібних
правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
рішення Верховного Суду України від 19
грудня 2007 року у справі за позовом про
визнання наказів незаконними,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини 1 статті
355 ЦПК України, може бути подана за
сукупністю таких умов: судом
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні і ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Зміст заяви та додана до неї копія
рішення Верховного Суду України, не
можуть свідчити про наявність підстав
для задоволення заяви, оскільки із них
не вбачається різного тлумачення
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; відсутнє
різне застосування правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; відсутнє різне
визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
спірних правовідносин або поширення
дії норми на певні правовідносини в
одних випадках і незастосування цієї
самої норми до аналогічних відносин в
інших випадках, тобто різне
застосування закону, який не підлягав
застосуванню; відсутнє різне
застосування правил аналогії права чи
закону у подібних правовідносинах.

За таких обставин, наведені заявником
доводи не містять сукупність вказаних
умов та ознак неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
тому у допуску справи до провадження
Верховного Суду України слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Сокар Енерджі
Україна», третя особа - генеральний
директор товариства з обмеженою
відповідальністю «Сокар Енерджі
Україна» Мамєдов Ельчін Айдин огли, про
визнання звільнення незаконним,
скасування наказу про звільнення та
поновлення на роботі за заявою ОСОБА_6
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 квітня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.Є. Червинська

Судді:
В.І. Амелін

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Г.І. Мостова