Провадження № 2/522/5916/14
Справа № 522/8173/14-ц
16 грудня 2014р. м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Домусчі Л.В.,
при секретарі - Герасименко Ю.С.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора Приморського району м.Одеси, який діє в інтересах Держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки з незаконного володіння,-
В судовому засіданні представник прокуратури Приморського районного суду м.Одеси -Жигун І.В., яка діє на підставі довіреності від 04.03.2014р., позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Представник позивача Одеської міської ради - Артемчук П.А., діючий по довіреності від 18.06.2014р., позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, при цьому вказав, що зазначена земля належить територіальній громаді і державний акт ОСОБА_2 виданий незаконно, так як не було відповідного рішення міської ради про надання їй земельної ділянки.
У судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча була повідомлена належним чином у встановленому порядку про час та місце судового засідання.
Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача ОСОБА_5, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вислухавши пояснення з'явившихся учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м.Києва від 07 вересня 2007 року по цивільній справі № 2-1225-1/07 за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_46., ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_2, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_5, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45 до закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця", Одеської міської ради, Державного підприємства „Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської Регоінальної філії Центру державного земельного кадастру про усунення перешкод у користуванні будівлями цілісного майнового комплексу, визнання права власності на земельні ділянки та зобов'язання вчинити певні дії, позовні вимоги позивачів задоволені.
Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 28.05.2009 року рішення Печерського суду м.Києва від 07.09.2007 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до того ж суду в іншому складі. (а.с. 7)
Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 06.11.2009 року цивільну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_46., ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_2, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_5, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45 до закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця", Одеської міської ради, Державного підприємства „Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської Регоінальної філії Центру державного земельного кадастру про усунення перешкод у користуванні будівлями цілісного майнового комплексу, визнання права власності на земельні ділянки та зобов'язання вчинити певні дії, передано на розгляд Приморського районного суду м.Одеси (а.с. 8)
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 25.10.2010 року цивільну справу за вказаними позовами залишено без розгляду, у зв'язку із неявкою позивачів в судові засідання. (а.с. 9)
Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Частинами першою, другою статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої - дев'ятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.
Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).
Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.
Згідно з п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради. У зв'язку з цим, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є територіальна громада в особі Одеської міської ради.
Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальній громаді міст, є комунальною власністю, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.
Судом встановлено, що Одеська міська рада не приймала відповідного рішення про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2
Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.
Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Так, у главі 29 ЦК передбачені цивільно-правові способи захисту права власності.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 неправомірно набула право власності на спірний об'єкт на підставі рішення суду, яке скасоване судом вищестоящої інстанції.
Тобто власником спірної земельної ділянки є Одеська міська рада.
Згідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.
Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
З урахуванням того, що відповідачкою ОСОБА_2 неправомірно отримано державний акт на право власності на земельну ділянку, підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, розташовану по АДРЕСА_1 в м.Одесі, серії ЯЕ №673075 від 16.07.2008 року на ім'я ОСОБА_2
Припинення правовідношення власності відповідача на земельну ділянку можливе шляхом припинення дії правового титулу, як підстави виникнення такого права, тобто визнанням недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки. При цьому припинення правовідношення власності відповідача, як спосіб захисту цивільного права, можливе у разі реалізації позивачем свого права на звернення до суду відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України.
Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 р. за № 3 -рп/99 "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та ін.) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної, безпеки, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи.
Відповідно до пункту 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у випадках, зазначених законом. В тому числі такі випадки передбачені, ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру", ст. 45 ЦПК України, згідно яких прокурор має право звертатися до суду з заявами про захист прав і свобод інтересів держави.
На підставі чого, суд погоджується з позицією представника прокуратури, що вказаний позов направлений на захист інтересів держави в особі Одеської міської ради, а саме права на земельну ділянку, що перебуває у комунальній власності.
Таким чином, позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню та спірна земельна ділянка має бути вилучена від відповідача ОСОБА_2 та повернута у власність територіальної громади, у власності якої воно перебувало до рішення суду, яке у подальшому було скасовано.
За таких обставин після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.
При цьому, рішення суду про задоволення позову про скасування реєстрації права власності на земельну ділянку є підставою для здійснення скасування запису про право власності в Державному реєстрі прав (ст..9 ч.2) відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.121 Конституції України, ст.ст. 10, 11,15, 31, 40,45, 56, 60, 61,169, 209-210, 212- 215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 12,15, 16, 15, 203, 216, 319, 321,328, 329, п.3 ч.1 ст. 388, 391, ЦК України, ст.36-1 закону України "Про прокуратуру", ст.ст.81,83,116,118,126,152 ЗК України, суд-
Позовні вимоги заступника Приморського району м.Одеси, який діє в інтересах Держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки з незаконного володіння - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

16.12.2014