Справа № 265/4560/14-ц
Провадження № 6/265/331/14
У Х В А Л А

14 липня 2014 року
місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд
міста Маріуполя Донецької області у
складі:

головуючого судді Адамової Т.С.,

при секретарі Хайтуловій
Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Маріуполя
Донецької області подання
Орджонікідзевського відділу державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції Головного
управління юстиції у Донецькій області
(далі по тексту Орджонікідзевського
ВДВС) про тимчасове обмеження боржника
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

Орджонікідзевський ВДВС в особі
старшого державного виконавця
Сидоренко А.Е. звернувся до
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області із
зазначеним поданням, в якому просить
суд встановити ОСОБА_1 тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України до виконання ним своїх
зобов'язань за зазначеним виконавчим
провадженням.

У судове засідання представник
Орджонікідзевського ВДВС не з'явився
за невідомих суду причин, про слухання
справи повідомлявся своєчасно та
належним чином. Відповідно до ч.2 ст.377-1
Цивільного процесуального кодексу
України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі
змінами та доповненнями) (далі за
текстом ЦПК України) суд негайно
розглядає подання без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця. З урахуванням
наведеного, суд вважає за можливим
розглянути подання у судовому
засіданні на підставі доказів, які
маються в матеріалах справи, без участі
представника державної виконавчої
служби.

Дослідивши надані матеріали, суд
вважає, що у задоволенні подання слід
відмовити за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Згідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» від 21
квітня 1999 року №606-XIV (зі змінами та
доповненнями) (далі за текстом ЗУ «Про
виконавче провадження») у випадках,
коли особа ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на неї судовим
рішенням державний виконавець має
право у процесі здійснення виконавчого
провадження звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника за межі України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначені нормами Закону
України «Про виконавче провадження», з
ч.5 якого вбачається, що державний
виконавець зобов'язаний вжити заходів
примусового виконання рішень,
установлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Матеріалами справи встановлено, що на
виконанні в Орджонікідзевському ВДВС
перебуває вимоги № Ф-1245у від 01.07.2013
року, Ф-1245у від 01.08.2013 року, рішення № 1147
від 17.06.2013 року, видані УПФУ в
Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя про стягнення зі ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь УПФУ
в Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя недоїмки в сумі 8582,72 грн., 2388,06
грн., фінансових санкцій в сумі 170,00 грн.

06.08.2013 року, 12.09.2013 року. 08.10.2013 року
державним виконавцем було винесено
постанови про відкриття виконавчого
провадження, згідно ст.ст. 17,19,25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
та направлено сторонам до відома, але
боржник до відділу за постановами про
відкриття виконавчого провадження не
з'явився.

13.09.2013 року державним виконавцем було
накладено арешт на все рухоме, нерухоме
майно, згідно ст, 57 Закону України «Про
виконавче провадження».

Згідно довідки з Центру № 1 за
боржником транспортні засоби не
зареєстровані.

Згідно відповіді з ДПС України місце
робити боржника невідоме.

Згідно довідки з Реєстраційної служби
за боржником зареєстровано 1/1 частка
будинку № 13, по провулку Гончарова у м.
Маріуполя, на який накладено арешт.

Згідно відповіді з адреено-довідкового
підрозділу ГУДМС УДМС України в
Донецькій області боржник
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

В ході примусового виконання
вищевказаних виконавчих документів
неодноразово державний виконавець
виходив за адресою боржника: АДРЕСА_1,
але попасти до будинку боржника для
перевірки майна, на яке можливо
звернути стягнення не має можливості,
гак як двері не відчиняють.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Згідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» від 21
квітня 1999 року №606-XIV (зі змінами та
доповненнями) (далі за текстом ЗУ «Про
виконавче провадження») у випадках,
коли особа ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на неї судовим
рішенням державний виконавець має
право у процесі здійснення виконавчого
провадження звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника за межі України.

Згідно ст.6 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України» від 21 січня 1994 року
№3857-ХІІ (зі змінами та доповненнями)
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон, у разі, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, до виконання
ним зобов'язань.

Крім того, право на свободу пересування
та право залишати будь-яку країну,
включаючи свою власну, визначається
Протоколом №4 до Конвенції про захист
прав та основних свобод людини від 04
листопада 1950 року (Конвенцію
ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17
липня 1997 року), який гарантує деякі
права і свободи, що не включені до
Конвенції та першого Протоколу до неї
(відкритий для підписання 16 вересня 1963
року). Зокрема, стаття 33 Конституції
України від 28 червня 1996 року №254к/96-ВР
(зі змінами та доповненнями) без
суттєвих змін відтворює це конвенційне
положення.

Свобода пересування не є абсолютним
правом. Вона може бути правомірно
обмежена державою, але лише за певних
умов: такі обмеження мають бути
передбачені національним законом,
відповідати критерію «необхідності у
демократичному суспільстві» та
слугувати правомірній меті (інтереси
національної або громадської безпеки,
забезпечення громадського порядку,
запобігання злочинам, охорона здоров'я
або моралі, захист прав і свобод інших
осіб). Крім того, п.4 ст.2 Протоколу №4
встановлює, що право на свободу
пересування можуть у певних
місцевостях підлягати обмеженням, що
встановлені згідно із законом і
виправдовуються суспільними
інтересами.

Таким чином, аналізуючи наведені норми
закону, під ухиленням від виконання
зобов'язань, покладених на боржника
рішенням суду, слід розуміти, як пряму
відмову від виконання судового
рішення, так і інші винні дії, які
свідчать про те, що боржник ухиляється
від виконання зобов'язань.

За таких підстав, суд вважає, що подання
Орджонікідзевського ВДВС ММУЮ про
тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у
праві виїзду за межі України до
виконання нею своїх зобов'язань є не
обґрунтованим та в його задоволенні
слід відмовити, оскільки свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом,
гарантується Конституцією України.
Крім, того у справі відсутні будь-які
докази про наявність або відсутність у
ОСОБА_1 паспорта - громадянина України.
Не надано доказів щодо наявності у
боржника закордонного паспорту, або
наявності у компетентних органів заяви
боржника про отримання такого, не
надано доказів, які б давали підстави
вважати, що боржник має намір виїхати
за кордон тимчасово або на постійне
місце проживання, а також те, що не
застосування таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

За таких підстав, суд вважає, що подання
Орджонікідзевського ВДВС про
тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у
праві виїзду за межі України до
виконання ним своїх зобов'язань - є не
обґрунтованим, а тому задоволенню не
підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
368, 377-1 ЦПК України, Законом України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України», Законом
України «Про виконавче провадження»,
суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання
Орджонікідзевського відділу державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції Головного
управління юстиції у Донецькій області
про тимчасове обмеження боржника
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України -
відмовити.

На ухвалу суду може бути подана
апеляційна скарга, що подається до
Апеляційного суду Донецької області
через Орджонікідзевський районний суд
міста Маріуполя Донецької області
протягом п'яти днів з дня проголошення
ухвали. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання її
копії.

Суддя________________ Т.С.Адамова