22-ц/775/691/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції
Суддя-доповідач
У Х В А Л А

І м е н
е м У к р а ї н и

17 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Мироненко І.П.

суддів Попової
С.А., Кочегарової Л.М.,

при секретарі
Макаровій О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 02 квітня 2014 року у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року позивач ПАТ «РОДОВІД
БАНК» звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором № Д098/АК-197.07.2 від 03
жовтня 2007 року, яка утворилася станом
на 03 грудня 2013 року в розмірі 10 673,38
доларів США та 288 575, 21 гривень і
складається з: 7310,82 доларів США -
прострочена заборгованість за
кредитом, 3362,56 доларів США - прострочена
заборгованість за нарахованими
процентами, 11 190, 17 гривні - сплата
комісії, 273 587,77 гривні - пеня за
прострочення виконання грошового
зобов'язання, 3797,27 гривні -
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання, передбаченого
ст. 625 ЦК України.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 02
квітня 2014 року позовні вимоги ПАТ
«РОДОВІД БАНК» задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ
«РОДОВІД БАНК» заборгованість за
кредитним договором № Д098/АК-197.07.2 від 03
жовтня 2007 року в розмірі 10 673,38 доларів
США, 114 987,44 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_3, посилаючись на неповне
з'ясування обставин справи, що мають
значення для справи, неправильне
застосування норм матеріального та
порушення норм процесуального права,
просить рішення скасувати, ухвалити
нове про відмову в задоволенні позову.

Зокрема, апелянт вказує на те, що суд
першої інстанції стягуючи
заборгованість у повному обсязі не
з'ясував, що 25 серпня 2009 року в рахунок
погашення заборгованості, позивачу
було передано залогове майно -
автомобіль CHEVROLET AVEO SF69Y і до 01 жовтня 2013
року ніяких претензій до нього банком
не пред'являлося.

Крім того, відмовляючи у застосуванні
строків позовної давності, суд не
врахував, що останній розрахунок по
кредитному договору було проведено 10
липня 2009 року. Позивач на наявність
поважних причин пропуску строку
позовної давності не посилався і
відповідних клопотань не заявляв.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_3, який підтримав доводи
апеляційної скарги, заперечення
представника ПАТ «РОДОВІД БАНК»
ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ПАТ «РОДОВІД БАНК», суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
ОСОБА_3 не виконував умови кредитного
договору по своєчасному поверненню
суми кредиту, чим порушив права ПАТ
«РОДОВІД БАНК», то порушене право
підлягає захисту шляхом стягнення з
відповідача заборгованості в розмірі 10
673,38 доларів США, 114 987,44 гривень.

Висновки суду є законними та
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи, наданим доказам та
нормам матеріального права.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 03 жовтня 2007 року
між ВАТ «РОДОВІД БАНК» (з 17 червня 2009
року ПАТ «РОДОВІД БАНК») та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір №
Д098/АК-197.07.2, відповідно до якого банком
на ім'я ОСОБА_3 була відкрита
відновлювана кредитна лінія для оплати
вартості автомобіля марки CHEVROLET, модель
AVEO SF69Y, який придбався позичальником за
договором купівлі-продажу № 694 від 02
жовтня 2007 року, в загальному розмірі 14
039,60 доларів США під обов'язок ОСОБА_3
сплатити банку проценти за
користування кредитом в розмірі 9%
річних (п.1.5), щомісячно сплати за
проведення розрахунків в розмірі 0,2%
(п.1.5.1), також починаючи з місяця
наступного за звітним, щомісяця 10 числа
кожного календарного місяця частково
погашати заборгованість за кредитом,
шляхом внесення готівкою чи
перерахування зі свого поточного
рахунку, повернути одержаний кредит не
пізніше 03 жовтня 2014 року, сплачувати
банку нараховані проценти за
користування кредитом щомісяця до 10
числа.

Додатковою угодою від 25 листопада 2008
року, укладеною між сторонами, було
змінено розмір процентів за
користування відповідачем кредитом з 9%
на 11% річних.

У разі порушення строків повернення
кредиту чи сплати процентів або
комісії за користування кредитом,
позичальник взяв на себе зобов'язання
сплачувати банку пеню за кожний день, у
розмірі 0,5% від суми прострочення
платежу (п.3.9 кредитного договору).

Також судом встановлено, що між
сторонами 03 жовтня 2007 року був
укладений договір застави
№Д098/АК-197/1.07.2 автомобіля марки CHEVROLET,
модель AVEO SF69Y, що сторонами не
оспорюється.

ОСОБА_3 умови договору не виконував і
тому, станом на 03 грудня 2013 року у
відповідача виникла заборгованість за
кредитним договором в розмірі 10 673,38
доларів США та 288 575,21 гривні, яка
складається з: простроченої
заборгованості за кредитом - 7310,82
доларів США, простроченої
заборгованості за нарахованими
відсотками - 3362,56 доларів США, комісії -
11 190,17 гривень, пені - 273 587,77 гривень,
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання - 3797,27 гривень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції всебічно та
об'єктивно розглянув справу, повно
встановив обставини справи та
відповідні їм правовідносини,
правильно застосував норми
матеріального права - ст.ст. 526, 530, 551, 625,
629, 638, 1048, 1050, 1054 ЦК України, дав належну
оцінку наданим доказам і дійшов до
обґрунтованого висновку, що оскільки
ОСОБА_3 порушив умови кредитного
договору, що призвело до виникнення
заборгованості перед банком, то позов
ПАТ «РОДОВІД БАНК» підлягає
задоволенню. При цьому, враховуючи, що
розмір неустойки (пені) є непропорційно
великим в порівнянні із розміром
заборгованості по кредиту, суд визнав
за доцільне зменшити розмір пені до 100
000 гривень.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування судового рішення,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, які мають суттєве
значення для правильного рішення,
зокрема, про відсутність
заборгованості у зв'язку з передачею
заставного майна в рахунок її
погашення та порушення норм
матеріального права щодо відмови у
застосуванні строків позовної
давності.

Проте, ці доводи є безпідставними і на
правильність висновків суду першої
інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 60 ЦПК України на сторін
покладено обов'язок довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Визначаючи розмір заборгованості, яка
підлягає стягненню з відповідача,
судом першої інстанції було враховано,
що її частину було погашено за кошти
отримані банком від продажу
заставленого автомобіля.

Так, 09 жовтня 2009 року на підставі
нотаріальної довіреності, виданої
ОСОБА_3 на ім'я одного із працівників
банку, був реалізований належний
відповідачу автомобіль марки CHEVROLET,
модель AVEO SF69Y, реєстраційний № НОМЕР_1
на суму 5919,85 доларів США та 1614,02 гривні.

Як пояснив в судовому засіданні
представник банку ОСОБА_4, акт
прийому-передачі автомобіля не
складався, його оцінка не проводилася,
автомобіль був проданий за ціню,
визначеною довіреною особою на власний
розсуд. Оскільки, договір
купівлі-продажу автомобіля був
укладений між фізичними особами, банк
не має примірника цього договору.

Відповідач ОСОБА_3 цих обставин не
заперечував, пояснивши, що ним дійсно
була видана довіреність на продаж
автомобіля на ім'я одного із
працівників банку. Коли був проданий
автомобіль і за якою ціною, банк його не
повідомляв, а він, в свою чергу не
цікавився, вважаючи, що передачею
автомобіля на реалізацію, виконав свої
зобов'язання перед банком.

Згідно виписки з особового рахунку,
кошти отримані від реалізації
автомобіля, були направлені на
погашення заборгованості у
послідовності, передбаченою п. 3.8
Кредитного договору, а саме: погашення
простроченої заборгованості за платою
за проведення розрахунків - 1389,10
гривень; погашення простроченої
заборгованості за процентами за
користування кредитом - 1086,26 доларів
США; погашення простроченої
заборгованості за кредитом - 1837 доларів
США; погашення строкової
заборгованості за платою за проведення
розрахунків - 224,92 гривень; погашення
строкової заборгованості за
нарахованими процентами - 108,81 доларів
США; погашення строкової
заборгованості за кредитом - 2887,78
доларів США, яка була зарахована у
рахунок сплати позичальником чергових
платежів за кредитом та розподілена на
щомісячне погашення по 167 доларів США
на період з жовтня 2009 року по лютий 2011
року (167 дол. США х 17 міс. = 2839 дол. США).
Залишок у сумі 48,78 дол. США (2887,78 дол. США
- 2839 дол. США) був зарахований в рахунок
погашення частини строкової
заборгованості за кредитом за березень
2011 року.

Відповідач ОСОБА_3, окрім тверджень,
будь-яких доказів на підтвердження
того, що автомобіль був проданий за
ціну вищу, ніж зазначено позивачем та
відбулося повне погашення
заборгованості, суду не надав.

Також відповідачем, а ні суду першої
інстанції, а ні суду апеляційної
інстанції, не було надано жодного
аргументованого доказу про наявність
істотних обставин для зменшення пені
до 1000 гривень.

Доводи апеляційної скарги щодо
пропуску позивачем строків позовної
давності для звернення до суду з даним
позовом є безпідставними.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а відповідно до
вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

З матеріалів справи вбачається, що
останній платіж було здійснено у
березні 2011 року, а позивач звернувся до
суду у грудні 2013 року, тобто в межах
строків позовної давності.

Таким чином, переглядаючи справу
відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів не вбачає
апеляційних підстав для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції, у
зв'язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_3
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 02
квітня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді: І.П. Мироненко Л.М.
Кочегарова С.А. Попова