Провадження №2/761/430/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 червня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Гайдук С.В.

при секретарі Ляпкало Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-банк», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Колекторська
компанія «Вердикт», Товариства з
обмеженою відповідальністю «УкрБорг»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансове агентство
зі збору платежів», Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредит
Колешн Групп», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитекспрес
Юкрейн Ел.Ел.Сі», треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Заступник
начальника служби безпеки ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 про стягнення
матеріального збитку та моральної
шкоди ,

в с т а н о в и в:

В березні 2013 р. позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
відповідачів: Публічного акціонерного
товариства «Альфа-банк», Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Колекторська компанія «Вердикт»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «УкрБорг»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансове агентство
зі збору платежів», Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредит
Колешн Групп», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитекспрес
Юкрейн Ел.Ел.Сі» про відшкодування
матеріальних збитків та моральної
шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує
тим, що 17 вересня 2008 року між ним та ЗАТ
«Альфа-Банк» було укладено кредитний
договір № 590065635, відповідно до умов
якого банк надав йому кредит в сумі
14550,00 грн. із строком погашення до 17
вересня 2011 року. У вересні 2008 року
сталась світова фінансова криза, у
зв'язку з чим у нього утворилась
заборгованість перед банком. Він
звертався до банку про розстрочку
боргу, однак його прохання не було
задоволено. Будучи інвалідом 2 групи,
пенсіонером він виплачував кредит як
міг. Починаючи з червня 2010 року на його
адресу почали надходити від
відповідачів листи-попередження, смс з
різними погрозами та залякуваннями,
щодо погашення заборгованості за
кредитним договором. Крім смс
повідомлень, колекторські компанії
постійно, практично кожного дня йому
також телефонували, залякували,
погрожували, чим перетворили його
життя на жахіття. Через моральний та
психологічний тиск у нього значно
погіршився стан здоров'я, він частіше
почав звертатись за медичною
допомогою, постійно проходив
обстеження в лікарні, витрачав великі
гроші на різні лікарські препарати,
додаткове харчування, а всього
витратив 21501,90 грн. поніс також витрати
на правову допомогу в розмірі 57258,00 грн.,
а всього на суму 78759,90 грн. Крім цього,
зазнав моральної шкоди розмірі
визначеному за методикою розробленою
професором Ерделевським А.М. в розмірі
991008,00 грн., яку просив також стягнути з
відповідачів.

В судове засідання позивач та його
представник не з'явилися, надіслали до
суду заяву про розгляд справи в їх
відсутності, позовні вимоги підтримали
в повному обсязі, з підстав викладених
в позові просили суд позов
задовольнити.

Відповідачі: Публічне акціонерне
товариство «Альфа-банк», ТОВ
«Колекторська компанія «Вердикт», ТОВ
«УкрБорг», ТОВ «Фінансове агентство зі
збору платежів», ТОВ «Кредит Колешн
Групп», ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн
Ел.Ел.Сі» в судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи оповіщалися в установленому
законом порядку, своїх представників
до суду не направили.

Відповідач ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн
Ел.Ел.Сі» через канцелярію суду надав
суду письмові заперечення в яких
зокрема зазначив, що вимоги позивача є
надуманими, необґрунтованими, не
підтверджені належними та допустимими
доказами, а тому просив у позові
відмовити.

Відповідач ТОВ «Кредит Колешн Групп» у
письмових запереченнях позовні вимоги
не визнав, оскільки дії ТОВ «Кредит
Колекшин Груп» не містять ознак
протиправності, а обставини, що
склались в житті позивача не можна
вважати завданою товариством шкоду.
Просили у позові відмовити.

Треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, Заступник начальника служби
безпеки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 в
судове засідання не зявились про
розгляд справи повідомлялись належним
чином, а тому суд вважає за можливе
провести розгляд справи в їх
відсутності на підставі наявних у
справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у
зв'язку з неявкою сторін фіксування
технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи,
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних
сімейних, трудових відносин.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Перевіряючи обставини справи судом
встановлено, що 17 вересня 2008 року між
позивачем ОСОБА_1 та ЗАТ «Альфа-Банк»
було укладено кредитний договір №
590065635.

Відповідно до умов кредитного договору
банк надав позивачу кредит в сумі 14550,00
грн. із строком погашення до 17 вересня
2011 року.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги
вказує, що йому було завдано
матеріальних збитків у зв'язку з
незаконними діями відповідачів
колекторських компаній: ТОВ
«Колекторська компанія «Вердикт», ТОВ
«УкрБорг», ТОВ «Фінансове агентство зі
збору платежів», ТОВ «Кредит Колешн
Групп», ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн
Ел.Ел.Сі». До збитків позивач відносить
кошти, витрачені на ліки у розмірі 7 017, 90
грн.; кошти, витрачені на додаткове
харчування у розмірі 14 484, 00 гривень, а
також витрати на сплату юридичних
послуг у розмірі 57 258, 00 грн.

Між тим суд не може погодитись з таким
обґрунтуванням вимог позивача,
оскільки вони не ґрунтуються на
вимогах закону, який регулює відносини,
які виникли між позивачем та
відповідачами з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з положеннями статті 22 ЦК
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

У постанові Пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27.03.1992р. «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди»
зазначено, що шкода, заподіяна особі,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Отже, відповідно до вимог цивільного
законодавства відшкодування майнової
шкоди є можливим за наявності
конкретних обставин: наявність
неправомірних дій відповідача;
наявності збитків, завданих позивачеві
у зв'язку з порушенням його прав,
витрат, які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого
порушеного права; наявність причинного
зв'язку між неправомірними діями
відповідача та збитками, яких завдано
особі.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57
ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивач в позовній заяві вказує, на те,
що внаслідок дій, відповідачів йому
було завдано збитки, завданих
збиранням, зберіганням, використанням
та поширенням недостовірної
інформації про себе і членів своєї
сім'ї.

Разом з тим як вбачається з матеріалів
справи, в листах та смс - повідомленнях,
направлених позивачеві містилась
достовірна інформація щодо наявності
заборгованості позивача, її розміру та
необхідності виконання взятих на себе
грошових зобов'язань.

В позовній заяві позивач також
зазначає, що відповідач ТОВ «Кредит
Колекшн Груп» неправомірно обробляв
персональні дані позивача без належних
правових підстав, здійснював незаконні
дії у відношенні позивача, які
полягають у направленні позивачеві
письмової претензії та смс -
повідомлень.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи ТОВ «Кредит Колекшн Груп» є
фінансовою установою, основним видом
якої є надання фінансової послуги
факторинг, що підтверджується
свідоцтвом про реєстрацію фінансової
установи та додатку до свідоцтва №ФК 133
від 12.04.2007р.

Частиною п'ятою ст.5 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринку фінансових послуг»
передбачено, що фінансова установа, що
надає послуги з факторингу, може
надавати послуги з пов'язаного з цим
ведення обліку грошових вимог, надання
поруки за виконання боржником свого
обов'язку за грошовими вимогами
постачальників товарів (послуг) та
пред'явлення до сплати грошових вимог
від імені постачальників товарів
(послуг) або від свого імені, а також
інші послуги, спрямовані на одержання
коштів від боржника.

Відповідно до ч.1 ст.1000 ЦК України за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.

24 лютого 2012 року між ТОВ «Кредит
Колекшн Груп» та ПАТ «Альфа- Банк» було
укладено договір про надання послуг №
03480-КА1/АБ-SМЕ відповідно до якого Банк
надав Товариству повноваження на
стягнення заборгованості з осіб, які
мають невиконані грошові зобов'язання
перед Банком за кредитними договорами,
в числі яких був і позивач.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд
приходить до висновку, що відповідачі
діяли на умовах та в межах укладених
договорів.

Також позивач стверджує, що його права
було порушено, внаслідок чого для
відновлення свого порушеного права він
вимушений був понести витрати на
купівлю ліків, додаткове харчування та
на залучення юридичної фірми.

Разом з цим, позивач не уточнює яке саме
цивільне право було порушено
відповідачами, не зазначає яким саме
чином позивач відновлював порушене
право.

В порядку ст. 60 ЦПК України позивачем не
доведено належними та допустимими
доказами факту придбання ліків та
продуктів харчування з діями,
направленими на відновлення
порушеного права.

Вимога позивача про стягнення з
відповідачів витрат на правову
допомогу в розмірі 57 258, 00 грн.
задоволенню не підлягає, оскільки така
не доведена та не підтверджена
відповідними доказами, а саме суду не
надано договір про надання юридичних
послуг, платіжні документи, які
підтверджують оплату юридичних послуг
ПП ВКФ «Травень - 7», витраченого на їх
виконання, відповідно до п.1 додатку до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 27.04.2006р. № 590 «Граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави».

Беручи до уваги відсутність в діях
відповідачів порушень чинного
законодавства, відсутність збитків у
частині витрат на лікування та купівлю
продуктів харчування, неналежне
підтвердження позивачем понесених
збитків на отримання юридичних послуг,
суд вважає, що позивачем не доведено
факт наявності причинного зв'язку між
діями відповідачів та витратами, на які
посилається позивач.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності суд приходить
до висновку, що вимоги позивача в
частині відшкодування майнової шкоди
останнім не доведено належними та
допустимими доказами, а тому в цій
частині до задоволення не підлягають.

Що стосується позовної вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача моральної шкоди в сумі 991008,00
грн., то слід зазначити наступне.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р.
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК
України позивач має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення його
прав. При цьому, моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається залежно від характеру
правопорушення, глибини душевних
страждань, ступеня вини відповідача,
який завдав моральної шкоди, якщо вина
є підставою для відшкодування, а також
з урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Розмір відшкодування визначається
судом з урахуванням суті позовних
вимог, характеру діяння особи, яка
заподіяла шкоду, фізичних чи моральних
страждань потерпілого, а також інших
негативних наслідків.

На підставі вищевикладеного, суд не
вбачає підстав для задоволення позову
в частині відшкодування моральної
шкоди, оскільки вимоги в цій частині
також не доведені позивачем, належних
та допустимих доказів не надано і таких
у судовому засіданні не здобуто.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги не обґрунтовані та не доведені,
тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 11, 17, 57 - 60, 88, 169, 179,
208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Альфа-банк»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Колекторська
компанія «Вердикт», Товариства з
обмеженою відповідальністю «УкрБорг»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансове агентство
зі збору платежів», Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредит
Колешн Групп», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитекспрес
Юкрейн Ел.Ел.Сі», треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Заступник
начальника служби безпеки ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 про стягнення
матеріального збитку та моральної
шкоди - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: