22-ц/775/637/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Одерій С.М.
01 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
Головуючого Мироненко І.П.
Суддів Ігнатоля Т.Г.,
при секретарі Костомановій А.Є.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 10 вересня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, орган
опіки та піклування Іллічівської
районної адміністрації Маріупольської
міської ради про визнання договору
дарування будинку недійсним,
У грудні 2012 року позивач звернувся до
суду, з урахуванням уточнень, з позовом
до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору
дарування будинку АДРЕСА_1. В
обґрунтування вказував, що його
дружина ОСОБА_5, посилаючись на те, що в
неї начебто виникли проблеми з
контролюючими органами, і в разі
невиконання зобов'язань, на майно може
бути звернено стягнення, запропонувала
тимчасово переоформити будинок на їх
спільних дітей, відповідачів по справі.
Він заперечував проти цього, але під
впливом наведених обставин, дружини та
при відсутності дійсної волі на
відчуження свого єдиного житла, 31
жовтня 2011 року уклав договір дарування.
Рішенням Іллічівського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 10
вересня 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання договору дарування будинку
недійсним, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити його позовні вимоги.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України
апеляційний суд розглянув справу за
відсутності відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, законного
представника неповнолітніх та третьої
особи ОСОБА_5, які надали відповідну
заяву.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_1, заперечення
представника відповідачів та третьої
особи ОСОБА_6, представника органу
опіки та піклування Іллічівської РДА
Кубай Т.В., дослідивши матеріали справи
і обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
дарування, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач, маючи
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, 31 жовтня 2011 року
розпорядився належним йому на праві
власності нерухомим майном шляхом
дарування, тобто безоплатної його
передачі відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_4. При цьому, ОСОБА_1 з власної
волі і свідомо діяв в межах законодавчо
наданих власнику прав. Договір
дарування, як того і вимагають
відповідні норми ЦК України, було
укладено у письмовій формі і
посвідчено в нотаріальному порядку.

Висновки суду є законними та
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи, наданим доказам та
нормам матеріального права.

Так, судом встановлено, що 31 жовтня 2011
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
неповнолітньою ОСОБА_3 та малолітньою
ОСОБА_4, в особі законного представника
ОСОБА_5, був укладений договір
дарування будинку АДРЕСА_1, відповідно
до умов якого позивач ОСОБА_1 подарував,
а відповідачі прийняли у дар
вищезазначений будинок з належними до
нього господарськими спорудами та
будівлями. Цей договір дарування був
посвідчений приватним нотаріусом
Маріупольського нотаріального округу
Донецької області та зареєстрований в
реєстрі за № 3303 (а.с. 49-50).

За умовами договору (п.5) сторони
домовилися, що факт передачі
відчужуваного будинку та прийняття
його обдарованими відбувається шляхом
передачі оригінального примірника
цього договору після його посвідчення
та державної реєстрації.

Договір дарування був зареєстрований в
МКП «Маріупольське БТІ» 07 листопада 2011
року за реєстраційним № 9525346.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203
цього Кодексу.

Зокрема, згідно ч.ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника угоди повинно
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Угода має бути
направлена на реальне настання
правових наслідків, обумовлених нею.

За таких обставин суд першої інстанції,
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, обґрунтовано виходив з
того, що позивач не довів своїх вимог
щодо відсутності вільного
волевиявлення та наміру створити
юридичні наслідки на момент вчинення
правочину.

Зокрема, суд правильно врахував, що дії
ОСОБА_1, які передували укладенню
правочину, його особисте звернення до
Іллічівської районної адміністрації
із заявою про надання згоди на
оформлення договору дарування,
свідчать про те, що його волевиявлення
було вільним, відповідало внутрішній
волі. Дозвіл був отриманий позивачем з
чітким зазначенням мети його отримання
- укладення договору дарування.

Крім того, суд вірно зазначив, що між
подружжям ОСОБА_1 була досягнута
спільна згода на відчуження належного
їм будинку своїм дітям. В подальшому
особисті рахунки по наданню
комунальних послуг були переоформлені
на відповідача ОСОБА_2

Таким, чином за наслідками розгляду
справи, суд першої інстанції правильно
визначився з характером спірних
правовідносин та нормою матеріального
права, яка підлягає застосуванню,
повно, всебічно та обґрунтовано
встановив обставини справи, дав
належну оцінку наявним у справі
доказам, в результаті чого ухвалив
законне й обґрунтоване рішення, яке
відповідає вимогам ст. ст. 213- 214 ЦПК
України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про
те, що спірний договір є удаваним,
дійсним його наміром було не укладення
договору дарування, а укладення
договору про припинення права на
аліменти на неповнолітніх дітей у
зв'язку з передачею права власності на
нерухоме майно, є безпідставними.

Відповідно до ст.ст. 3, 10, 11, 60 ЦПК України
право визначення підстав і предмета
позову належить виключно позивачу і
суд сам за власною ініціативою їх
змінити не може.

Позивач ОСОБА_1 позовних вимог і
доводів на їх обґрунтування про
визнання договору дарування недійсним
з наведених підстав в суді першої
інстанції не заявляв.

Порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи, та є безумовною
підставою для скасування рішення, у
справі не встановлено.

Таким чином, переглядаючи справу
відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів не вбачає
апеляційних підстав для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції, у
зв'язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 10
вересня 2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді: І.П. Мироненко Т.Г.
Ігнатоля Л.М. Кочегарова