У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 липня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна
В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про встановлення
факту проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання права
власності на спільне майно, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 3 жовтня 2013 року, ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 20 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, із урахуванням
уточнених позовних вимог просила
встановити факт її проживання разом із
ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з 18 вересня 2005 року до
ІНФОРМАЦІЯ_3, визнати їх спільним
майном, як майном подружжя, будівельні
матеріали, з яких збудовано будинок
АДРЕСА_1, а також автомобіль Nissan X-Trail,
д.н.з. НОМЕР_2, та визнати за нею право
власності на Ѕ частину вказаного майна.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з
2003 року проживала однією сім'єю із
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. За час
проживання однією сім'єю вони
збудували будинок АДРЕСА_1, готовністю
100%, який не було введено в експлуатацію
із незалежних причин, а також придбали
автомобіль Nissan X-Trail, д.н.з. НОМЕР_2.

Оскільки відповідачі, які є дітьми
померлого ОСОБА_6, чинять їй перешкоди у
користуванні вказаним майном, просила
позов задовольнити.

Справа розглядалась судами різних
інстанцій неодноразово.

Останнім рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 3 жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 20 січня 2014 року, позов
задоволено. Встановлено факт
проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з 18
листопада 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 року.
Визнано спільним майном подружжя
будівельні матеріали, з яких
побудовано житловий будинок АДРЕСА_1,
та автомобіль марки «Nissan X-Trail»,
реєстраційний номер НОМЕР_2. Визнано за
ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину
будівельних матеріалів, з яких
побудовано житловий будинок АДРЕСА_1,
та на Ѕ частину автомобіля марки «Nissan
X-Trail», реєстраційний номер НОМЕР_2, як на
частку у спільному майні подружжя.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5
просять скасувати судові рішення у
справі, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та ухвалити нове рішення про відмову в
позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що з 18 червня 1974
року ОСОБА_6 перебував у
зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5, від
якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано
рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 січня 2005 року, а 17 листопада 2005
року видано свідоцтво про розірвання
шлюбу.

Із 18 листопада 2005 року ОСОБА_6 проживав
однією сім'єю без реєстрації шлюбу із
ОСОБА_3

1 серпня 2008 року на ім'я ОСОБА_6
зареєстровано автомобіль Nissan X-Trail,
д.н.з. НОМЕР_2.

У 2008 році ОСОБА_6 та ОСОБА_3 спільними
трудовими зусиллями збудували
незавершений будівництвом садибний
житловий будинок 100 % готовності
АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
із висновками якого погодився й
апеляційний суд, дійшов висновку, що
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 проживали однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з 28
листопада 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 і за
час спільного проживання набули у
спільну сумісну власність автомобіль
Nissan X-Trail, д.н.з. НОМЕР_2, а також
незавершений будівництвом садибний
житловий будинок, тому є підстави
визнати за останньою право власності
на 1/2 частину спірного автомобіля, а
також Ѕ частину будівельних
матеріалів, із яких збудовано
незавершений будівництвом садибний
житловий будинок АДРЕСА_1

Із такими висновками судів повністю
погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

З огляду на встановлені судами
обставини, суди дійшли обґрунтованого
висновку про встановлення факту
проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_3 однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з 18
листопада 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 року
та визнання за останньою права
власності на Ѕ частину автомобіля Nissan
X-Trail, д.н.з. НОМЕР_2, як на Ѕ частину
спільного сумісного майна.

Проте не можна погодитися із
висновками судів про визнання за
ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину
будівельних матеріалів, з яких
збудовано житловий будинок АДРЕСА_1

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації. До завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно). Майно може належати особам на
праві спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

До завершення будівництва (створення)
майна, а якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, то до моменту
прийняття його до експлуатації, або
якщо право власності на таке нерухоме
майно відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, то до моменту
державної реєстрації право власності
на новостворене майно та об'єкт
незавершеного будівництва не виникає
(стаття 331 ЦК). У зв'язку з цим до
виникнення права власності на таке
майно право власності існує лише на
матеріали, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення) майна. Отже,
законом не передбачено можливість
визнання права власності на
новостворене майно та об'єкт
незавершеного будівництва в судовому
порядку, якщо право власності на таке
майно не було зареєстроване раніше в
установленому законодавством порядку
(п. 15 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових
прав»).

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня
1991 року «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на
житловий будинок», за позовом дружини,
членів сім'ї забудовника, які спільно
будували будинок, а також спадкоємців
суд вправі провести поділ
незакінченого будівництвом будинку,
якщо, враховуючи ступінь його
готовності, можна визначити окремі
частини, що підлягають виділу, і
технічно можливо довести до кінця
будівництво зазначеними особами. При
неможливості поділу незакінченого
будівництвом будинку суд може визнати
право за цими особами на будівельні
матеріали і конструктивні елементи
будинку або з врахуванням конкретних
обставин залишити його одній із сторін,
а іншій присудити грошову компенсацію.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
з'ясував і не зазначив у рішенні суду,
які саме будівельні матеріали було
використано під час будівництва та
підлягають поділу, яку вони мають
вартість, коли та ким саме такі були
придбані, якими доказами ці обставини
підтверджено.

У порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України суди не
роз'яснили позивачу право заявити
клопотання про призначення
будівельно-технічної експертизи для
встановлення зазначених обставин
справи, чим не сприяли вирішенню спору.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції не з'ясував ступінь
готовності будинку; не взяв до уваги, що
можна визнати право власності на
будівельні матеріали і конструктивні
елементи будинку при неможливості
поділу незакінченого будівництвом
будинку та не з'ясував, чи можливо
поділити будинок, чи підлягає захисту
порушене право позивача в обраний нею
спосіб за таких обставин.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у
порушення ст. ст. 214, 215 ЦПК України не
з'ясував характер правовідносин між
сторонами; не встановив фактичні
обставини справи; не роз'яснив позивачу
право уточнити позовні вимоги та
дійшов передчасного висновку про
задоволення позову в частині визнання
права власності на частину будівельних
матеріалів, із яких побудовано спірний
будинок.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд відповідно
до ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином доводи апеляційної скарги в
частині визнання права власності на
будівельні матеріали не перевірив, не
звернув увагу на порушення судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права та передчасно
залишив рішення суду першої інстанції
в цій частині без змін.

З огляду на допущені судами порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин справи, судові рішення у
справі у частині визнання за ОСОБА_3
права власності на Ѕ частину
будівельних матеріалів, з яких
збудовано житловий будинок АДРЕСА_1,
необхідно скасувати та направити
справу у цій частині на новий розгляд
до суду першої інстанції відповідно до
ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

В іншій частині судові рішення судів
першої та апеляційної інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права та підлягають
залишенню без змін відповідно до ст. 337
ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 3 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 20 січня 2014 року в частині визнання
за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину
будівельних матеріалів, з яких
збудовано житловий будинок АДРЕСА_1,
скасувати, справу у цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В іншій частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С. Олійник

Судді:

В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко