У Х В А Л А

іменем україни

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Дербенцевої
Т.П.,

Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням; за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист
права власності шляхом виселення та
зняття з реєстрації місця проживання
за касаційною скаргою представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення
апеляційного суду Харківської області
від 08 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що він зареєстрований у АДРЕСА_1. У
2010 році його мати - ОСОБА_6 - подарувала
цей будинок ОСОБА_4, після чого вона
почала чинити йому перешкоди у
користування житловим будинком.
Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 26 липня 2012 року її
зобов'язано не чинити йому перешкоди у
користуванні двома кімнатами у цьому
будинку. Посилаючись на те, що
незважаючи на зазначене судове рішення
відповідачка продовжує чинити йому
перешкоди у користуванні будинком,
позивач просив усунути йому перешкоди
у користуванні зазначеним житлом.

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зустрічним позовом,
посилаючись на те, що ОСОБА_3 був
зареєстрований у спірному житловому
будинку попереднім власником, а після
переходу права власності на цей
будинок до неї він втратив право
користування житловим приміщенням.
Посилаючись на те, що відповідач
відмовляється добровільно виселятись
із житлового будинку, позивачка
просила захистити її право власності
на зазначений будинок шляхом виселення
відповідача із житлового будинку та
зняття його з реєстрації місця
проживання у ньому.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 26 лютого 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.
Захищено право власності ОСОБА_4 на
житловий будинок АДРЕСА_1 шляхом
виселення із нього ОСОБА_3 Знято ОСОБА_3
з реєстрації у зазначеному житловому
будинку. Розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 08 квітня 2014
року рішення районного суду скасовано.
Позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у
користуванні та проживанні ОСОБА_3 у
будинку АДРЕСА_1, передати йому ключі
від вхідних дверей житлового будинку, а
також від замків хвіртки на подвір'я.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5 - просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, й залишити
рішення суду першої інстанції в силі.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 та задовольняючи зустрічний
позов ОСОБА_4, суд першої інстанції
виходив із того, що після переходу
права власності на спірний житловий
будинок до ОСОБА_4, ОСОБА_3 втратив право
користування ним, оскільки вона не
давала згоди на його проживання та
реєстрацію у зазначеному будинку.

Скасовуючи рішення районного суду та
задовольняючи позов ОСОБА_3 й
відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4, апеляційний суд виходив
із того, що ОСОБА_3 є рідним братом
ОСОБА_4 та народився у спірному будинку,
а, відтак, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК
України має право користуватися
спірним житловим будинком як член сім'ї
власника житла.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3
зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 з
ІНФОРМАЦІЯ_1, з народження. Згоду на
його реєстрацію у зазначеному будинку
надавала його бабуся - ОСОБА_7, яка на
той час була власником будинку.

Після смерті бабусі право власності на
житловий будинок перейшло до його
матері - ОСОБА_6, яка 23 грудня 2010 року
подарувала його своїй доньці - ОСОБА_4,
яка є рідною сестрою ОСОБА_3

Пред'являючи позов, ОСОБА_4 посилалась
на те, що ОСОБА_3 був зареєстрований у
спірному житловому будинку попереднім
власником, а після переходу права
власності на цей будинок до неї він
втратив право користування житловим
приміщенням, проте відмовляється
добровільно виселятись із нього.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. ст. 317, 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК УРСР, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання у права власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.
На зміст права власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Чинним законодавством України не
передбачено перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом особами, які
заселилися до нього зі згоди
колишнього власника, у випадку зміни
власника.

Виникнення права осіб на користування
житлом та обсяг цих прав залежить від
наявності у особи, зі згоди якої вони
вселилися, права власності на це житло,
а отже, припинення права власності цієї
особи на житло припиняє право осіб, які
з її згоди були вселені, на
користування житлом.

Право ОСОБА_3, який не є власниками
спірного житлового будинку, на
користування ним було похідними від
прав колишнього власника цього
житлового будинку, а з припиненням його
права власності, припинилося й право
ОСОБА_3 на користування житлом.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник
майна вправі вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Оскільки ОСОБА_4 є новими власником
спірного житлового будинку, яка не
давала згоди на вселення та реєстрацію
у ній ОСОБА_3, а останній вселився та
проживає у житловому будинку зі згоди
колишнього власника, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про його виселення та зняття з
реєстрації у вказаному будинку. При
цьому, крім норм ЦК України, які
регулюють захист права власності,
районний суд правильно застосував
положення ЖК УРСУ, які передбачають
підстави виселення, зокрема тимчасових
жильців, оскільки після того, як особа,
до якої вони вселились позбулась права
власності, вони стали тимчасовими
жильцями.

Зважаючи на викладене, правильним
також є висновок районного суду про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_3
про усунення йому перешкод у
користуванні житловим будинком,
оскільки він втратив право
користування цим будинком, а, відтак, і
право претендувати на усунення
перешкод у такому користуванні.

Посилання апеляційного суду на те, що
ОСОБА_3 є рідним братом ОСОБА_4, а тому
відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України має
право користуватися житлом, як член
сім'ї власника, є помилковим, оскільки
вказана норма, з урахуванням ч. 4 ст. 156
ЖК УРСР, передбачає збереження такого
права користування житлом лише для
членів сім'ї, які припинили сімейні
відносини з власником будинку, при
умові збереження права власності на
будинок цього ж власника, тобто при
незмінності власника майна.

Враховуючи викладене, колегія судів
приходить до висновку, що під час
встановлення фактичних обставин
справи судом першої інстанції
дотримані норми процесуального права,
рішення суду відповідає вимогам
матеріального права, а тому скасовано
апеляційним судом помилково.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 08 квітня 2014 року скасувати,
рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 26 лютого 2014 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

Т.П. Дербенцева

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська