Справа № 464/4247/14-ц
пр.№ 2/464/1139/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

14.07.2014 року
м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого Борейка С.В.

за участю секретаря Калітовській
А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням шляхом виселення, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду із позовною
заявою, в якій просить зобов'язати
ОСОБА_2 усунути перешкоди в
користуванні квартирою АДРЕСА_2, яка
належить на праві власності позивачу,
шляхом виселення її з даної квартири
разом з членами сім'ї без надання
іншого житлового приміщення. В
обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що є власником
зазначеної вище спірної квартири, яку
придбав на прилюдних торгах з
реалізації нерухомого майна, однак у
такій надалі залишається проживати
відповідач, який знятий з реєстрації на
підставі правовстановлюючих
документів позивача відносно такої
квартири. Враховуючи, що відповідач
порушує його право користування
власністю - спірною квартирою, а тому у
відповідності до ст.ст.317, 319, 391 ЦК
України, просить задовольнити позов у
повному обсязі.

Позивач та його представники у судове
засідання не з'явились, однак
представник позивача ОСОБА_3 подала
суду заяву про можливість розгляду
справи у їх відсутності, позовні вимоги
підтримують у повному обсязі, проти
заочного розгляду справи не
заперечують.

Відповідач повторно не з'явився у
судове засідання, хоча належним чином
був повідомлений, суду не відомі
причини неявки, від нього не надійшла
заява про розгляд справи за його
відсутності, а тому зі згоди сторони
позивача, що викладена у поданій суду
заяві, суд вважає можливим, провести
заочний розгляд справи з дотриманням
вимог ст.224 ЦПК України та ухвалити
заочне рішення суду.

Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного запису
не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та
з'ясувавши дійсні обставини справи,
оцінивши докази в їх сукупності, суд
доходить наступного.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно з ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР
власник квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить
на праві власності майно, яке
складається з двокімнатної квартири
АДРЕСА_2 та зареєстровано право
власності на спірну квартиру за
позивачем у державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно /а.с. 3-5/.

Згідно з довідки ЛКП «Дністер» з місця
проживання про склад сім'ї і прописки
від 08.04.2014 за адресою: АДРЕСА_2
зареєстрованих осіб немає.

Так, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, була
зареєстрована за спірною адресою,
однак 08.04.2014 знята з реєстрації та така
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.
10/. Відповідач надалі проживає у
спірній квартирі, що вбачається із
доводів позивача викладених у позовній
заяві про таку обставину відомо
відповідачу, оскільки отримав копію
позовної заяви із додатками /а.с.12/,
однак жодних заперечень на адресу суду
не надійшло.

Враховуючи наведене вище, суд
приходить переконання, що позов
підставний, оскільки позивач є
власником спірної квартири; відповідач
не є членом сім'ї позивача, а відтак на
неї не поширюються норми ст.405 ЦК
України, що унеможливлює їх спільне
проживання; ОСОБА_2 надалі проживає у
спірній квартирі, хоча зареєстрована
за іншою адресою, що вбачається із
матеріалів справи, а тому, у зв'язку із
переходом права власності на квартиру
до нового власника (позивача у справі)
відповідач втратив право користування
спірним житлом, а відтак, суд приходить
висновку, що позовна вимога про
зобов'язання відповідача усунути
перешкоди у користуванні спірною
квартирою шляхом її виселення без
надання іншого житла підлягає до
задоволення.

Щодо частини позовної вимоги про
виселення із спірної квартири членів
сім'ї відповідача, суд приходить
переконання, що така вимога не
підтверджена належними і допустимими
доказами у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК
України, а відтак у такій необхідно
відмовити за недоведеністю та
необґрунтованістю.

Вирішуючи розподіл судових витрат, суд
виходить із такого. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Так, згідно з квитанції від
30.04.2014 № ПН870К, наявною у матеріалах
справи, позивачем при подачі позову до
суду сплачено 243 грн. 60 коп. судового
збору, які підлягають стягненню з
відповідача на його користь.

На підставі ст. 319, 321, 391 ЦК України та
керуючись ст.ст.10, 30, 35, 57-60, 88, 212-215, 224- 226
ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням шляхом виселення -
задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у
користування квартирою АДРЕСА_2 шляхом
її виселення без надання іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано відповідачем протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Львівської області
через Сихівський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
отримання.

Головуючий