Номер провадження: 22-ц/785/5834/14
Головуючий у першій інстанції Раца В.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А.,
Суворова В.О.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Болградського районного
суду Одеської області від 15 квітня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до Приватного
сільськогосподарського підприємства
«Боната» - «Про скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі та
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу», -

ВСТАНОВИЛА:

23.01.2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із
зазначеним позовом, по якому просила
скасувати наказ № 34 від 30.09.2013 року про
її звільнення за угодою сторін,
поновити її на роботі робочої у ПСП
«Боната» з 30.09.2013 року, стягнути з
відповідача середню заробітну плату за
час вимушеного прогулу у період з 30.09.2013
року по 15.01.2014 року у розмірі 5950 грн.,
мотивуючи тим, що її незаконно було
звільнено з роботи, оскільки будь-якої
заяви з власної ініціативи щодо
звільнення вона не писала та згоду на
звільнення не надавала.

Позивач та її представник позов
підтримали в повному обсязі,
наполягали на його задоволенні.

Представник відповідача позов не
визнав та пояснив, що з позивачем було в
усній формі укладено договір на
сезонну роботу, і таким чином на
підприємстві вона працювала вже не
перший рік. Після закінчення сезонних
робіт її було звільнено, але трудову
книжку вона отримала лише в січні 2014
року, оскільки не з'являлася для її
отримання.

Рішенням Болградського районного суду
Одеської області від 15.04.2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

24.04.2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на вказане рішення суду, по якій
просить рішення районного суду
скасував, ухвалити у справі нове
рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на неповне
з'ясування районним судом обставин по
справі, які мають значення.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини по справі.

ОСОБА_2 з 03.05.2013 року працювала
робітницею в ПСП «Боната», що
підтверджено копією трудової книжки
позивача.

Згідно наказу № 26 від 03.05.2013 року ОСОБА_2
була прийнята робітницею в Приватне
сільськогосподарське підприємство
«Боната» (ПСП «Боната») на сезонну
роботу, підставою якого була заява
ОСОБА_2

Згідно до відомостей про отримання
заробітної платні та видаткових
касових ордерів, позивач у вересні 2013
року разом з заробітної платнею
отримала відпускні.

Наказом № 34 від 30.09.2013 року ОСОБА_2
було звільнено з роботи, у зв'язку з
закінченням сезонних робіт, на
підставі ст. 36 п.1 КЗпП України, за
угодою сторін.

Відповідно до ст. 7 КЗпП України
особливості регулювання праці осіб,
які працюють у районах з особливими
природними географічними і
геологічними умовами та умовами
підвищеного ризику для здоров'я,
тимчасових і сезонних працівників, а
також працівників, які працюють у
фізичних осіб за трудовими договорами,
додаткові (крім передбачених у статтях
37 і 41 цього Кодексу) підстави для
припинення трудового договору деяких
категорій працівників за певних умов
(порушення встановлених правил
прийняття на роботу та ін.)
встановлюються законодавством.

Сезонними вважаються роботи, які через
природні та кліматичні умови
виконуються не весь рік, а протягом
певного періоду (сезону), але не більше 6
місяців. Перелік сезонних робіт та
сезонних галузей затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 березня 1997 р. № 278.

Спеціальним нормативним актом щодо
праці сезонних працівників
безпосередньо є Указ Президії
Верховної Ради СРСР "Про умови праці
робітників і службовців, зайнятих на
сезонних роботах" від 24 вересня 1974 р. №
310-ІХ № 310, який, згідно з Постановою
Верховної Ради України від 12.09.1991 року є
чинним в частині, що не суперечить
Конституції і законам України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.03.1997 року за № 278 «Про
затвердження Списку сезонних робіт і
сезонних галузей», затверджений список
сезонних робіт, відповідно п. 3 якого
входить робота в овочівництві,
садівництві, виноградарстві,
буряківництві, хмелярстві, на
вирощуванні і збиральні картоплі,
тютюну, кормів, баштанних культур,
лікарських рослин.

З пояснень позивача вбачається, що вона
працювала в ПСП «Боната» робітницею на
сезонних роботах, а саме вирощування,
обробка та збір винограду.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої
здібності до продуктивної і творчої
праці шляхом укладення трудового
договору на одному або одночасно на
декількох підприємствах, в установах,
організаціях, якщо інше не передбачене
законодавством, колективним договором
або угодою сторін.

Відповідно до вимог ст. 24 КЗпП України
трудовий договір укладається, як
правило, в письмовій формі. Додержання
письмової форми є обов'язковим: 1) при
організованому наборі працівників; 2)
при укладенні трудового договору про
роботу в районах з особливими
природними географічними і
геологічними умовами та умовами
підвищеного ризику для здоров'я; 3) при
укладенні контракту; 4) у випадках, коли
працівник наполягає на укладенні
трудового договору у письмовій формі; 5)
при укладенні трудового договору з
неповнолітніми; 6) при укладенні
трудового договору з фізичною особою; 7)
в інших випадках, передбачених
законодавством України.

Так, між позивачем ОСОБА_2 та ПСП
«Боната» виникли трудові відносини та
відповідно до трудового договору, який
був укладений в усній формі, оскільки
працівник не вимагав письмової форми
такого договору, а його письмове
укладання в даному випадку не є
обов'язковим, щодо сезонної роботи по
вирощуванню винограду.

Факт того, що між сторонами було
укладено трудовий договір саме на
сезонну роботу на вирощування
винограду не заперечувався та
визнавався сторонами під час розгляду
справи районним судом.

Колегія суддів погоджується з
наведеними висновками суду першої
інстанції, оскільки вони є правильними,
обґрунтованими та відповідають
встановленим судом обставинам справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України
підставою припинення трудового
договору є угода сторін.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
районного суду про те, що сторони
фактично домовилися про умови роботи
на певний визначений час сезонних
робіт, і приймаючи позивача на роботу, в
наказі про її оформлення зазначено
саме певний час трудових відносин,
тобто сезонну роботу, звільнення після
закінчення якого було обумовлено
сторонами.

Тому, колегія суддів вважає
обґрунтованим неприйняття районним
судом до уваги посилання позивача, не
те, що вона не писала заяви про її
звільнення з роботи, оскільки
позивачем фактично надана така згода
на її звільнення після закінчення
сезонних робіт, при укладанні
трудового договору.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підтвердження своїх вимог і
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Право на захист є складовою частиною
самого суб'єктивного права поряд із
правом на власні дії, а також правом
вимагати певної поведінки від
зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд,
давши оцінку поясненням сторін по
справі та на підставі сукупності
зібраних по справі доказів, прийшов до
правильного обґрунтованого висновку,
що твердження позивача є недоведеними
та непідтвердженими, у зв'язку з чим
неспроможними та такими, що не
спростовують висновків суду, не маючи
підстав та доведеності для задоволення
позову.

Висновки суду першої інстанції
відповідають вимогам норм права, на які
посилається суд під час розгляду
справи і фактичним обставинам по
справі, а також підтверджується
зібраними по справі доказами.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які мають бути підставами для
скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Болградського районного суду
Одеської області від 15 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

В.О.
Суворов

18.06.2014 року
м. Одеса