АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/2270/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2115/14
Головуючий у 1-й інстанції Заколодяжна
Доповідач Пилипчук Л. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого:
Пилипчук Л.І.

Суддів: Кривчун
Т.О., Дряниці Ю.В.

при секретарі:
Філоненко О.В.

за участю:позивача ОСОБА_1,
представника відповідача - Половинко
Б.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Гадяцького районного суду
Полтавської області від 26 травня 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з додатковою
відповідальністю «Гадяцький елеватор»
про поновлення на роботі, виплату
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И Л А :

25.10.2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до Товариства з додатковою
відповідальністю «Гадяцький елеватор»
про поновлення на роботі на посаду
заступника директора по
комбікормового виробництва з 25.09.2013
року, виплату заробітної плати за час
вимушеного прогулу та стягнення 40 000
грн. моральної шкоди.

Рішенням Гадяцького районного суду
Полтавської області від 26 травня 2014
року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просив рішення місцевого суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення його позовних
вимог.

Вважає, районний суд не дав належної
оцінки тим обставинам, що його
належним чином персонально не
повідомили про скорочення, не
запропонували іншу роботу на
підприємстві, не повідомили державну
службу зайнятості про вивільнення, не
провели відповідний розрахунок.

Посилається як на доказ порушень
трудового законодавства з боку
підприємства на протокол про
адміністративне правопорушення
№16-07-15/61 від 10.10.2013 року, який складено
на директора ОСОБА_3 та на підставі
якого притягнуто до адміністративної
відповідальності.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які брали участь у
розгляді справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи слідує, що згідно
наказу № 31 від 24.07.2007 року ОСОБА_1
прийнятий на роботу до ВАТ «Гадяцький
елеватор» на посаду заступника
директора по комбікормовому
виробництву з 26.07.2007 року.

Згодом, ВАТ «Гадяцький елеватор»
реорганізовано у Товариство з
додатковою відповідальністю
«Гадяцький елеватор».

Наказом від 10.01.2008 року ОСОБА_1
переведено на посаду начальника по
комбікормовому виробництву у зв'язку з
виробничою необхідністю.

З 01.04.2013 року з метою приведення у
відповідність назви посади до
професійної назви роботи (посади)
передбаченої національним
Класифікатором професій ДК 003:2010,
наказом від 01.04.2013 року № ГЄ/К-0032/1
посаду начальника комбікормового
виробництва перейменовано на посаду
начальника виробництва.

Наказом директора ТДВ «Гадяцький
елеватор» № 81-А від 17.07.2013 року внесено
зміни в організаційну структуру
підприємства з 26.09.2013 року, а саме
проводилось об'єднання структурних
підрозділів Дільниці №3 та Дільниці
№5, в результаті об'єднання утворювався
структурний підрозділ Дільниця №3, яка
підпорядковувалась безпосередньо
директору підприємства.

Згідно наказу № 82-А «Про внесення змін
до штатного розпису та скорочення
штату» від 17.07.2013 року з 26.09.2013 року
скорочувалась та виводилась із
штатного розпису ТДВ «Гадяцький
елеватор» посада начальника
виробництва, яку обіймав позивач.

Відповідно до наказу директора ТДВ
«Гадяцький елеватор» № ГЄ/К-0138 від
25.09.2013 року начальник виробництва
ОСОБА_1 був звільнений з посади у
зв'язку з скороченням штату
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
з 25.09.2013 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗПп України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що відповідач
звільнив його з порушенням вимог
трудового законодавства. Зокрема
зазначав, що відповідач не
запропонував перевести його на іншу
роботу, згідно ч. 2 ст. 40КЗпП України, не
попередив про наступне вивільнення не
пізніше ніж за два місяці, не повідомив
державну службу зайнятості про
наступне вивільнення працівника, не
видав наказ про звільнення та трудову
книжку, оформлену відповідним чином.

Зазначені доводи спростовуються
матеріалами справи.

Так, місцевим судом встановлено, що
наказом №83-А «Про попередження про
звільнення працівника за скороченням
штату» від 17.07.2013 р. наказано начальнику
відділу кадрів попередити позивача про
скорочення в штатному розписі посади
«начальник виробництва» з 26.09.2014 року,
запропонувати позивачу іншу роботу на
всіх вільних посадах відповідно до
його кваліфікації, у випадку відмови
від роботи на запропонованих посадах
або неможливості переведення його на
інші посади, розірвати трудовий
договір на підставі п.1 ст. 40 КЗпП
України з дотриманням вимог чинного
законодавства.

Проте, позивач відмовився від
ознайомлення з наказами № 81-а від 17.07.2013
року «Про внесення змін в
організаційну структуру
підприємтсва», та № 82-А від 17.07.2013 року
«Про внесення змін до штатного розпису
та скорочення штату» та № 83-А від 17.07.2013
року «Про попередження про звільнення
працівника за скороченням штату», що
підтверджується актом про відмову від
ознайомлення з наказом від 17.07.2013 р.

Також, позивач відмовився отримувати
повідомлення про скорочення та
вивільнення, що підтверджується
відповідним актом про відмову від
отримання повідомлення від 17.07.2013 року.

23.07.2013 року відповідачем ОСОБА_1
направлена телеграма з повідомленням
про скорочення та вивільнення.

З наведеного слідує, що відповідач
дотримався вимог трудового
законодавства щодо завчасного
персонального повідомлення працівника
про наступне звільнення.

Доводи позивача щодо порушення його
права при звільненні, оскільки йому не
була запропонована інша робота на
даному підприємстві, - не заслуговують
на увагу, оскільки вільних посад на час
проведення скорочення на підприємстві
не було, інші особи за тудовими угодами
на підприємство не приймалися.

Відповідачем також виконано вимоги ст.
49-2 КЗпП України щодо доведення до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника.
Зазначене підтверджується відміткою
відповідальної особи центру
зайнятості на звіті відповідача за
формою №4-ПН.

Твердження апелянта щодо невидачі йому
трудової книжки також спростовуються
матеріалами справи, з яких слідує, що
позивач 21.05.2013 року з відділу кадрів
отримав трудову книжку для оформлення
пенсії, що підтверджується наявною у
справі його ж розпискою, проте
вподальшому на підприємство її не
повернув. В суді апеляційної інстанції
позивач даний факт підтвердив та
пред»явив трудову книжку в судовому
засіданні

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Оскільки позивач не надав жодних
належних та допустимих доказів
порушення відповідачем вимог
трудового законодавства при
звільненні позивача, колегія суддів
вважає, що місцевий суд повно та
всебічно дослідив обставини справи та
надані сторонами докази й прийняв
законне рішення.

Доводи позивача щодо порушення
відповідачем норм трудового
законодавства при його переведенні в
частині попередження про зміну
істотних умов праці та проведення
відповідних записів у трудовій книжці
не впливають за законність його
звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП
України.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції постановлено з додержанням
вимог матеріального та процесуального
права, підстав для його скасування не
вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст., 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Гадяцького районного суду
Полтавської області від 26 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до суду касаційної інстанції
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий: підпис
Пилипчук Л.І.

Судді: підпис
Кривчун Т.О.

підпис
Дряниця Ю.В.

З оригіналом згідно: