Справа № 521/8534/14-ц
Провадження № 2/521/5075/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого судді: Мирончук Н.В.,

при секретарі: Паламарчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м.
Одеси звернувся з позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2
перебувають в шлюбі з 21 червня 2003 року.
Шлюб було зареєстровано в Відділі
реєстрації актів громадянського стану
Київського районного управління
юстиції м. Одеси, про що зроблено
відповідний актовий запис № 490.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Мотивуючі свої позовні вимоги позивач
вказує, на те, що сімейне життя не
склалося, негаразди виникали з різних
причин. Півроку позивач та відповідач
не підтримують шлюбні та сімейні
відносини, проживають окремо. Родина
існує формально. Ніхто із них не бажає
примиритися.

Дитина буде проживати з відповідачкою,
матеріальну допомогу позивач надає на
утримання дитини.

За таких обставин збереження шлюбу та
подальше спільне життя суперечить
інтересам сім'ї та унеможливлює
примирення з відповідачем.

Позивач у судове засідання не з'явився,
про час та місце проведення судового
засідання повідомлявся належним чином
у встановленому законом порядку, до
суду надав заяву про підтримання
позовних вимог та просив розглядати
справу за його відсутності.

Відповідачка у судове засідання не
з'явилася, про час та місце проведення
судового засідання повідомлялася
належним чином у встановленому законом
порядку, до суду надала заяву про
визнання позовних вимог у повному
обсязі, просила розглядати справу за її
відсутності та після розірвання шлюбу
залишити прізвище «ОСОБА_2».

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається. Таке
положення національного законодавства
України відповідає ст. 16 Загальної
декларації прав людини, прийнятої
Генеральною Асамблеєю ООН 10
грудня 1948 року, згідно з якою
чоловіки і жінки, які досягли
повноліття, мають право без будь-яких
обмежень за ознакою раси,
національності або релігії
одружуватися і засновувати сім'ю.
Вони користуються однаковими
правами щодо одруження під час шлюбу та
під час його розірвання. Шлюб може
укладатися тільки при вільній і
повній згоді сторін, що одружуються.

При дослідженні судом фактичних
взаємин між сторонами, дійсних причин
розірвання шлюбу встановлено, що
подальше спільне життя чоловіка й
дружини та збереження шлюбу буде
суперечити інтересам чоловіка та
дружини.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення. Тому
суд задовольняє позовні вимоги
позивача про розірвання шлюбу,
оскільки побудова сімейних відносин
повинна здійснюватися на паритетних
засадах, на почуттях взаємної любові та
поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.
1 СК України).

Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка
змінила своє прізвище у зв'язку з
реєстрацією шлюбу, має право після
розірвання шлюбу надалі іменуватися
цим прізвищем або відновити своє
дошлюбне прізвище. Відповідачка
просить після розірвання шлюбу
залишити шлюбне прізвище „ОСОБА_2".

Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який
ухвалив рішення, може визначити
порядок його виконання, вжити заходів
для забезпечення його виконання, про що
зазначає в рішенні.

З врахуванням викладеного, дослідивши
матеріали справи, суд прийшов до
наступного.

Судом встановлено, що сторони
перебувають у шлюбі з 21 червня 2003 року.
Шлюб було зареєстровано в Відділі
реєстрації актів громадянського стану
Київського районного управління
юстиції м. Одеси, про що зроблено
відповідний актовий запис № 490.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюбні відносини вони припинили з
причин різних поглядів на сімейне
життя.

Суд вважає, що позов підлягає
задоволенню, оскільки подальше спільне
життя подружжя і збереження шлюбу
суперечило б інтересам кожного з них та
їх неповнолітньої дитини, шлюб носить
формальний характер. Спору щодо
розподілу майна між сторонами немає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 208-209, 212, 214-215,
217-218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 3, 15, 24
Сімейного кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Шлюб укладений між позивачем ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідачкою ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 21 червня
2003 року, Відділом реєстрації актів
громадянського стану Київського
районного управління юстиції м. Одеси,
про що зроблено відповідний актовий
запис № 490 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН
НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1), витрати пов'язані зі сплатою
державного мита в органах РАЦС.

Відповідачу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, після
розірвання шлюбу залишити шлюбне
прізвище «ОСОБА_2».

Рішення після набрання ним законної
сили надіслати Органу державної
реєстрації актів цивільного стану для
внесення відомостей до Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян та проставлення відмітки в
актовому записі про шлюб.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області, через
Малиновський районний суд м. Одеси,
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя:
Мирончук Н.В.