Номер провадження: 22-ц/785/5733/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Комаровської Н.В.,
Заїкіна А.П.

з участю секретаря - Волчанського О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Сухолиманської сільської
ради Овідіопольського району Одеської
області, треті особи - Овідіопольська
державна районна нотаріальна контора,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
встановлення факту проживання
чоловіка та жінки однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, виділу частки
подружжя зі спадкового майна та
визнання права особистої власності на
виділену частку спадкового майна, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_8, діючого в інтересах позивача
ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського
районного суду Одеської області від 18
квітня 2014 року, -

встановила:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом про встановлення факту
проживання чоловіка та жінки однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, виділу
частки подружжя зі спадкового майна та
визнання права особистої власності на
виділену частку спадкового майна і в
обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що з 08.07.1992 року по
березень 2004 року вона проживала
однією сім'єю з ОСОБА_9, вели сумісне
господарство, були пов'язані загальним
побутом та мали взаємні права та
обов'язки.

Від сумісного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1
народилася донька - ОСОБА_6.

В процесі сумісного проживання однієї
сім'єю, за спільні кошти був
побудований та зданий в експлуатацію
житловий будинок АДРЕСА_1, який у
відповідності до свідоцтва про право
власності від 18.12.2002 року належить
ОСОБА_9.

11.03.2004 року був укладений офіційно шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер.

Після його смерті відкрилася спадщина.

Позивачка вважає, що її доля в майні,
яке залишилось після смерті ОСОБА_9
становить 1/2 частина, у зв'язку з чим
просила суд:

- встановити та визнати факт проживання
однією сім'єю ОСОБА_9 та ОСОБА_2 без
реєстрації шлюбу з 08.07.1992 року до
моменту реєстрації шлюбу в органах
РАЦС 11.03.2004 року;

- визнати право сумісної дольової
власності на будинок АДРЕСА_1, який був
набутий (збудований та введений в
експлуатацію) в період мешкання однією
сім'єю ОСОБА_9 та ОСОБА_2;

- визнати та виділити на праві
приватної власності за ОСОБА_2 частку
спадкового майна з спадкової маси, що
було набуто (збудовано та введене в
експлуатацію) в період проживання
однією сім'єю з ОСОБА_9 без реєстрації
шлюбу, виділена частка якої
складається з: загальної площі - 201,75
кв.м, житлової площі - 91,45 кв.м, підсобної
площі - 110,3 кв.м, площа приміщень яка не
потрапила в загальну - 49,3 кв.м. Загалом:
вказана 1/2 частка будівлі має площу за
внутрішнім обміром - 251,05 кв.м., яка
знаходиться за адресою: будинок
АДРЕСА_1;

- визнати право загальної дольової
власності на частину земельної ділянки
(0,25га) АДРЕСА_1, загальною площею 0,64 га,
частина якої була приватизована в
період мешкання однією сім'єю ОСОБА_9 та
ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу;

- визнати та виділити на праві
приватної власності за ОСОБА_2 частку
спадкового майна з спадкової маси, що
була приватизована за період
проживання однією сім'єю з ОСОБА_9 без
реєстрації шлюбу, виділяєма доля якої є
1/2 частина земельної ділянки, яка
складає 0,125 га, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Позивач в судовому засіданні
підтримала позовні вимоги у повному
обсязі,просила задовольнити позов.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позову, просила відмовити
у задоволенні позову.

Рішення ухвалено у відсутність
відповідача Сухолиманської сільської
ради Овідіопольського району Одеської
області та третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6 .

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 18.04.2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_8, діючий в інтересах позивача
ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права, неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши докази у справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга представника ОСОБА_8,
діючого в інтересах позивача ОСОБА_2
підлягає відхиленню , а рішення суду
першої інстанції залишенню без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позову виходив з того,що
норма п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, за якою
передбачена можливість встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу, так як і
норма ст. 74 Сімейного кодексу України
(набрав чинності 01.01.2004 р.), згідно з якою
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, на
правовідносини, на які посилається
позивач, що існували до набрання ЦПК
України та Сімейним кодексом України
чинності, не розповсюджується.

Встановлення судом факту проживання
ОСОБА_2 з ОСОБА_9 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004р. до
11.03.2004р. не породжує особистих чи
майнових прав позивачки, тому ці вимоги
задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

З матеріалів справи вбачається ,що за
життя ОСОБА_9 на праві приватної
власності , на підставі договорів
дарування земельних ділянок: ВАМ №
92511352, посвідчених приватним нотаріусом
Овідіопольського районного
нотаріального округу 21 серпня 2003 року,
зареєстрованого в реєстрі за №1426, та
посвідченого завідуючим
Овідіопольської державної
нотаріальної контори 13 липня 1994 року,
зареєстрованого в реєстрі за №1608,
належала земельна ділянка площею 0,39
га., яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджується державним
актом на право власності на земельну
ділянку від 23.09.2003 року ( т.1 а.с.99) та
земельна ділянка загальною площею 0,25
га. ,розташована за цією ж адресою ,
передана ОСОБА_9 у приватну власність
для будівництва та обслуговування
будинку та прибудинкових споруд, що
підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку
від 01.07.1994 р. ( т.1 а.с.88) .

На зазначених земельних ділянках був
розташований будинок у недобудованому
вигляді.

Згодом ОСОБА_9 добудував будинок, та
оформив право власності на нього, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності від 18.12.2002 року, виданим
виконкомом Сухолиманської сільської
ради і записаним в реєстрову книгу №2
за реєстровим № 336 ( т.1 а.с.13).

11.03.2004 року ОСОБА_2 зареєструвала
шлюб з ОСОБА_9 ,що підтверджується
свідоцтвом про шлюб ( т.1 а.с.21).

Відповідно до довідки
Сухолиманської сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області № 208 від 18.12.2003 р. , ОСОБА_9
проживав у громадському шлюбі із
ОСОБА_2 із 26.11.1991 року (т.1 а.с.10).

Відповідно до п. 1 розділу VІІ
"Прикінцеві положення" СК України,
зазначений кодекс набрав чинності
одночасно з набранням чинності
Цивільним кодексом України, тобто з 1
січня 2004 року. За загальним правилом
дії законів та інших
нормативно-правових актів у часі (ч. 1
ст. 58 Конституції України) норми СК
України застосовуються до сімейних
відносин, які виникли після набрання
ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004
року.

До сімейних відносин, які вже існували
на зазначену дату, норми СК України
застосовуються в частині лише тих прав
і обовязків, що виникли після набрання
ним чинності.

Суд першої інстанції вірно відмовив у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання
позивача з померлим ОСОБА_9 однією
сім'єю ,оскільки норми Сімейного
Кодексу України зворотної дії у часі
не мають і не поширюються на відносини,
що виникли до набрання ним чинності.

Норми Кодексу про шлюб та сім'ю
України не передбачали виникнення
спільної сумісної власності в осіб, які
не перебували у зареєстрованому шлюбі,
оскільки це питання регулювали норми
Закону України "Про власність", на який
позивач не посилався .

Суд першої інстанції вірно послався
на те, що встановлення судом факту
проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_9 однією
сім'єю без реєстрації шлюбу в період з
08.07.1992р. до 01.01.2004 р. це спосіб доведення
виникнення у позивача права на
виділення позивачу долі зі спадкового
майна, є безпідставним, оскільки, на той
момент діючим законодавством не був
передбачений такий порядок виникнення
права на виділ з долі спадкового майна.

Суд першої інстанції вірно послався
на те,що встановлення судом факту
проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_9 однією
сім'єю без реєстрації шлюбу в період з
01.01.2004р. до 11.03.2004р. не породжує
особистих чи майнових прав позивачки,
тому позовні вимоги щодо визнання
права власності на 12 частину
спадкового майна задоволенню не
підлягають.

Сам факт перебування у фактичних
шлюбних відносинах без установлення
ведення спільного господарства, побуту
та бюджету не є підставою для визнання
права власності на половину майна
померлого за позивачем.

Суд першої інстанції вірно послався
на те,що позивачем не надано належних
та відповідних доказів того, що будинок
АДРЕСА_1, був побудований також за кошти
позивачки, або будинок був
добудований позивачем разом з
померлим ОСОБА_9 внаслідок спільної
праці , за час сумісного проживання
однієї сім'єю ОСОБА_9 та ОСОБА_2 без
реєстрації шлюбу.

Відповідно до п. 2 роз'яснень
постанови Пленуму Верховного Суду
України « Про судову практику у
справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008
року , « справи про спадкування
розглядаються судами за правилами
позовного провадження, якщо особа
звертається до суду з вимогою про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення, які можуть вплинути на
спадкові права й обов'язки інших осіб
та (або) за наявності інших спадкоємців
і спору між ними».

Виходячи з матеріалів справи
вбачається ,що після смерті ОСОБА_9
спадкоємцями є ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_13
, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Проте позивачем позов до спадкоємців
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не
пред'являвся та зазначені особи
визначені позивачем лише третіми
особами, а ОСОБА_13 взагалі не
притягнута до участі у справі.

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1
ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга
представника ОСОБА_8, діючого в
інтересах позивача ОСОБА_2 підлягає
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 315, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8,
діючого в інтересах позивача ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 18 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.А. Калараш

Н.В. Комаровська

А.П.Заїкін