У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової
Г.І., Остапчука Д.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8,
третя особа - товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна
договором застави, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного
суду Одеської області від 30 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7
звернулися до суду з указаним
зустрічним позовом, в якому, з
урахуванням уточнень, просили визнати
договір купівлі-продажу нерухомого
майна та земельної ділянки площею 0,093
га, розташованих за адресою: АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу та зареєстрований в реєстрі за
№ 9050 удаваним правочином вчиненим для
приховування договору застави.

На обґрунтування вимог позивачі
посилалися на те, що 13 червня 2008 року
між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було укладено
договір позики на суму 198 000 доларів США.
З метою забезпечення виконання
вказаного договору щодо повернення
грошових коштів ОСОБА_6 передає в
заставу належне йому та ОСОБА_7 майно,
яке складається з житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами
та земельної ділянки площею 0,093 га, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, у
заставу ОСОБА_8

Умови застави були обумовлені
сторонами у розписках позивача, його
представника та відповідача від 13
червня 2008 року.

Фактично вчинений правочин застави
(іпотеки) за взаємною домовленістю
сторін був оформлений як договір
купівлі-продажу 13 червня 2008 року
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
та зареєстрований в реєстрі за № 9050.

ОСОБА_6 не мав на меті переходу права
власності на будинок, споруди та
земельну ділянку за умовами договору
купівлі-продажу, а лише бажав
забезпечення виконання вказаних
боргових зобов'язань.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 28 серпня 2013 року позов
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання
договору купівлі-продажу нерухомого
майна договором застави задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами та земельної
ділянки 0,093 га, розташованими за
адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6
та ОСОБА_8 від 13 червня 2008 року удаваним
правочином.

Визнано, що 13 червня 2008 року між ОСОБА_6
та ОСОБА_8 у дійсності укладений
договір застави (іпотеки) нерухомого
майна - житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами
та земельної ділянки площею 0,093 га, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, у
забезпечення виконання договору
позики, повернуто вказане майно у
власність ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 30 жовтня 2013 року рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 28 серпня 2011 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
ОСОБА_8, третя особа - ТОВ «ОТП Факторинг
Україна», про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна
договором застави відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції із залишенням у
силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що 20
травня 2009 року ОСОБА_8 звернувся до
Приморського районного суду м. Одеси з
позовом, який уточнював, до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за договором
позики (т. 1 а.с. 4-11, т. 2 а.с. 140-143, т. 4 а.с.
156-156).

14 квітня 2010 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зустрічною позовною заявою, яку
уточнював, до ОСОБА_8 про визнання
договору купівлі-продажу нерухомого
майна договором застави (т. 2 а.с. 17-19,
179-182).

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 16 червня 2011 року зустрічну
позовну заяву ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8
про визнання договору купівлі-продажу
нерухомого майна договором застави,
стягнення залишку вартості заставного
майна залишено без розгляду (т. 4 а.с. 203,
204).

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 23 листопада 2011 року ухвалу
Приморського районного суду м. Одеси
від 16 червня 2011 року скасовано, справу в
частині зустрічного позову ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна
договором застави, стягнення залишку
вартості заставного майна направлено
до суду першої інстанції для
продовження розгляду (т. 4 а.с. 373).

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 16 червня 2011 року позовні
вимоги ОСОБА_8 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8
грошові кошти за договором позики в
розмірі 1 557 492 грн 46 коп.,
заборгованості по процентах за
користування позикою за обліковою
ставкою банку 461 546 грн 92 коп., 3% річних
за прострочення повернення грошей - 108
427 грн 08 коп. та судові витрати 18 917 грн 06
коп. (т. 4 а.с. 205-214).

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 23 листопада 2011 року
скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нове рішення.
Позов ОСОБА_8 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8
грошові кошти за договором позики у
розмірі 1 506 991 грн 50 коп., проценти за
користування кредитом з 14 липня 2008 року
по 16 червня 2011 року у сумі 476 912 грн 18
коп., пеню за несвоєчасне погашення
кредиту 82 721 грн 74 коп., проценти від
суми позики 450 121 грн 62 коп., 3% річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання - 107 636 грн 35 коп. та судові
витрати 17 669 грн 50 коп., а всього 2 677 253
грн 79 коп. В іншій частині позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 квітня 2012
року рішення апеляційного суду
Одеської області від 23 листопада 2011
року скасовано, а рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 16 червня 2011
року залишено в силі.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 27 серпня 2013 року провадження
у справі в частині позовних вимог
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення
залишку вартості заставного майна
закрито.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 28 серпня 2013 року позов
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання
договору купівлі-продажу нерухомого
майна договором застави задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції керувався положеннями ст. 235
ЦК України, та виходив з того, що
правочин купівлі-продажу вказаного
об'єкту нерухомості та земельної
ділянки укладений 13 червня 2008 року є
удаваним правочином, оскільки вчинений
сторонами для приховування іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
а саме - договір застави (іпотеки).

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 30 жовтня 2013 року рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 28 серпня 2011 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
ОСОБА_8, третя особа - ТОВ «ОТП Факторинг
Україна», про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна
договором застави відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 16 червня 2011 року, яке набрало
законної сили, встановлено, що договір
купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_8
та ОСОБА_6, зі згоди дружини ОСОБА_7, по
спірному житловому будинку та
земельній ділянці не є удаваним та не є
договором застави, тому вважав, що ці
обставини у відповідності до ч. 3 ст.
61 ЦПК України не підлягають
доказуванню.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитися на
можна з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як роз'яснено у п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 18
грудня 2009 року «Про судове рішення у
цивільній справі» оскільки обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ лише в тому разі,
коли в них беруть участь ті самі особи
або особа, щодо якої встановлено ці
обставини, чи їх правонаступники (ч. 3
ст. 61 ЦПК України), то в інших випадках -
ці обставини встановлюються на
загальних підставах.

Під судовим рішенням, зазначеним у ч. 3
ст. 61 ЦПК України, мається на увазі
будь-яке судове рішення, яким справа
вирішується по суті, яке ухвалює суд у
порядку цивільного судочинства
(рішення, в тому числі й заочне, або
ухвала, а також судовий наказ), у
порядку господарського судочинства -
відповідно до Господарського
процесуального кодексу України, у
порядку адміністративного судочинства
- відповідно до Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову ОСОБА_6 з тих підстав, що
обставини, на які він посилався,
встановленні судовим рішенням у
цивільній справі, суд апеляційної
інстанції, не звернув уваги на те, що
рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 16 червня 2011 року вирішена
справа по суті позовних вимог про
стягнення заборгованості за договором
позики, позовні вимоги про визнання
договору купівлі-продажу нерухомого
майна договором застави не були
предметом розгляду у цій справі,
оскільки ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 23 листопада 2011
року справа у частині зустрічного
позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про
визнання договору купівлі-продажу
нерухомого майна договором застави,
стягнення залишку вартості заставного
майна направлена до суду першої
інстанції для продовження розгляду (т. 4
а.с. 373).

Суд апеляційної інстанції в порушення
ст. ст. 303, 316 ЦПК України та ст. ст. 203, 215
ЦК України не з'ясовував: чи враховані
судом першої інстанції при ухваленні
рішення всі факти, що входять до
предмета доказування при розгляді
спору про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна
договором застави; чи підтверджені
обставини (факти), якими мотивовано
рішення, належними й допустимими
доказами та чи доведені вони; чи
відповідають висновки суду
встановленим фактам; чи дотримано та чи
правильно застосовані норми
матеріального й процесуального права,
внаслідок чого не перевірив законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах вимог, заявлених у
суді першої інстанції.

Виходячи з викладеного та враховуючи
допущені судом апеляційної інстанції
порушення норм процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, колегія суддів
дійшла висновку, що вказані порушення
повинні бути усунені судом апеляційної
інстанції та, в силу ст. 338 ЦПК України,
рішення суду апеляційної інстанції
підлягає скасуванню з передачею справи
на новий розгляд до того ж суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 30 жовтня 2013 року скасувати,
передати справу на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
Д.О. Остапчук