АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/8397/2014
Головуючий у 1й інстанції: Волокітіна
Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м.Києва в
складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М.,
Кулікової С.В.

при секретарях Задорожному
А.Г., Гулієві Ф.Д.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Києві в залі
суду справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 21 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Відділ державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції в м.Києві
про зменшення розміру аліментів,-

УСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом про
зменшення розміру аліментів, що
стягуються з нього згідно постанови
Шевченківського районного народного
суду м.Києва від 22 серпня 1997 року на
користь ОСОБА_3 в розмірі Ѕ частини
щомісячного доходу на утримання
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, до 1/6
частки щомісячного доходу на утримання
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позовні вимоги обґрунтовує тим,
що діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 набули
повноліття і передбачені законом
підстави для стягнення аліментів на їх
утримання відпали. Окрім того,
зазначає, що згідно із рішенням
Дарницького районного суду м.Києва від
20 листопада 2012 року сплачує аліменти у
розмірі 1/6 частини доходу на навчання
сина ОСОБА_7. Також зазначає про
перебування в провадженні суду позову
про стягнення з нього аліментів на
навчання дочки ОСОБА_8.

Рішенням Шевченківського
районного суду м.Києва від 21 березня 2014
року позовні вимоги залишені без
задоволення.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1
подано апеляційну скаргу, у якій
просить рішення скасувати та ухвалити
нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Вказує на необґрунтованість висновків
суду щодо його матеріального стану,
зокрема і з тих підстав, що судом було
установлено про стягнення з нього
аліментів у розмірі більш ніж 50% його
доходів.

В судовому засіданні позивач доводи
апеляційної скарги підтримав, просив
її задовольнити.

Відповідач проти доводів апеляційної
скарги заперечувала, посилаючись на
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції.

Представник 3-ї особи в судове
засідання не з»явився, про дату, час і
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про поважність причин
неявки суд не повідомив.

Колегія суддів ухвалила слухати справу
за відсутності представника 3-ї особи,
що не з»явився, на підставі ст.305 ЦПК
України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін, розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого по справі
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відсутні підстави, яз якими
законодавством пов»язується
можливість зменшення розміру
аліментів.

Судом першої інстанції установлено, що
згідно постанови Шевченківського
районного народного суду м.Києва від 22
серпня 1997 року з позивача на користь
ОСОБА_3 стягуються аліменти в розмірі Ѕ
частини щомісячного доходу на
утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. На
день звернення до суду із позовом діти
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 набули повноліття.

На підставі рішення Дарницького
районного суду м.Києва від 20 листопада
2012 року з позивача на користь
відповідача стягуються аліменти на
утримання сина ОСОБА_4, починаючи з 01
червня 2012 року і до закінчення ним
навчання - 30 червня 2014 року, але не
більше ніж до досягнення ним 23 років.

Рішенням Дарницького районного суду
м.Києва від 04 листопада 2013 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2
про стягнення з ОСОБА_1 на аліментів в
розмірі 1/5 частини доходів на навчання
дочки ОСОБА_5

Установлено також, що з позивача
аліменти стягуються на
неповнолітнього сина в розмірі 25%
доходу на підставі Постанови
державного виконавця від 25 квітня 2013
року та Вимоги державного виконавця
від 29 серпня 2013 року, згідно яких
поточні аліменти визначені у вказаному
розмірі.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них, та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

За змістом вказаної норми розмір
аліментів, у разі пред»явлення позову
про їх зменшення, повинен визначатися
виходячи з наведених у статті підстав,
зокрема, матеріального становища та
сімейного стану платника з урахуванням
стану здоров»я та матеріального
становища дитини, на утримання якої
вони стягуються. При цьому, зміни, що
відбулися у матеріальному та сімейному
стані платника мають бути такими, що
ставлять його самого у скрутне
становище.

Разом з тим, з матеріалів справи
убачається, що за постановою суду від
22.08.1997 року позивача зобов»язано
сплачувати аліменти на утримання трьох
неповнолітніх дітей в розмірі 1/2
частини заробітку щомісячно до їх
повноліття.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 183 СК України
якщо після досягнення повноліття
найстаршою дитиною ніхто з батьків не
звернувся до суду з позовом про
визначення розміру аліментів на інших
дітей, аліменти стягуються за
вирахуванням тієї рівної частки, що
припадала на дитину, яка досягла
повноліття.

Оскільки двоє дітей набули повноліття,
розмір аліментів повинен визначатися
державним виконавцем за правилами ч.3
ст.183 СК України, та у разі незгоди, дії
державного виконавця можуть бути
оскаржені до суду.

Ураховуючи, що розмір поточних
аліментів 25 % доходу, що підлягають
стягненню з позивача, визначено
державним виконавцем (а не судом),
належним способом захисту є оскарження
дій державного виконавця, а не
зменшення розміру аліментів,
визначеного за рішенням суду на
підставі ст.192 СК України.

При цьому, з матеріалів справи
убачається, що в липні 2014 року позивач
звернувся до Шевченківського
районного суду м.Києва зі скаргою на
дії державного виконавця, посилаючись
на незгоду з діями останнього стосовно
визначення аліментів в розмірі 25%
доходу.

Відтак, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог та доводами
апеляційної скарги такі висновки суду
не спростовуються.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишення без
змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314,
315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 21 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Поліщук

Судді
І.М. Білич

С.В.Кулікова