Суддя Лігус С. М.
Справа № 644/3398/14-ц
Провадження № 2/644/1329/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 липня 2014 року
м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м.
Харкова в складі :

головуючого -
судді Лігус С.М

при секретарі -
Дяченко А.В.

за участю позивача ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2

представника відповідача - Макарової
С.В., представника третьої особи - Балла
Н.О.

розглянувши цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Харківський
плитковий завод», третя особа:
відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професіональних захворювань України в
м. Харкові , про встановлення факту
нещасного випадку на виробництві та
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

10 квітня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом,
посилаючись на те, що вона працювала на
Харківському плитковому заводі з 12.07.1975
року по 04.01.1977 року та з 07.07.1981 р. по 28.07.2011
р. транспортувальником прес-порошку. 30
липня 1987 р. вона в період роботи в
цеху побачила свого колишнього
чоловіка ОСОБА_5, який не є працівником
цього підприємства, він почав
наближатися до неї, позивач злякалася,
що ОСОБА_5 спричинить їй тілесні
ушкодження та вона вскочила на
підвіконня відкритого вікна в цеху та
впала з другого поверху, внаслідок чого
від падінні отримала важку травму
правої ноги. Позивач вважає, що,
оскільки ОСОБА_5, не будучи працівником
підприємства, з не відомих причин був
пропущений охоронниками прохідної на
територію заводу та цеху, в робочий час,
тому ця травма повинна кваліфікуватися
як виробнича. Але підприємством був
складений акт за формою Н-1, в якому було
записано, що нещасний випадок не
пов'язаний з виробництвом. Позивач не
оскаржувала дії роботодавця, так як
одночасно отримала від дії шкідливих
виробничих факторів професійне
захворювання. За висновком МСЕК її
визнано інвалідом 3-ої групи від
професійного захворювання з втратою
професійної працездатності 50%
безстроково.

Позивач вважає, що висновок
підприємства щодо кваліфікації
нещасного випадку від 30 липня 1987 року,
як не пов'язаного з виробництвом, не
відповідає законодавству та просить
суд визнати акт від 31.07.1987 р. №19 з
записом, що нещасний випадок не
пов'язаний з виробництвом - недійсним.
Та встановити, що нещасний випадок,
який стався з позивачем 30.липня 1987 року
пов'язаним з виробництвом та
зобов'язати відповідача скласти про це
новий акт за формою Н-1.

Позивач та її представник в судовому
засіданні позов підтримали.

Представник відповідача та
представник третьої особи проти
позову заперечували з тих підстав, що
оскільки травма була отримана
позивачем не внаслідок виробничого
фактору, а внаслідок хуліганських дій
іншої особи, то випадок від 30 липня 1987
року, який трапився з ОСОБА_1, не можна
вважати пов'язаним з виробництвом. За
обставин, яких позивач отримала
каліцтво, жодного впливу небезпечного
виробничого фактору не було. У
виробничий або технологічний процес
перебування на підвіконні не входить,
що також не є виконанням трудових
обов'язків, тому підприємство цілком
чітко та вірно визначило відсутність
зв'язку з умовами виробництва.
Представник відповідача просив
застосувати строк позовної давності.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши
письмові матеріали справи, вважає, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.268 ЦК України
позовна давність не поширюється на
вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом. Суд вважає, що
позов ОСОБА_1 , пов'язаний з нещасним
випадком, внаслідок чого вона зазнала
каліцтва, тому не можна застосувати
строк позовної давності по теперішньої
справі

Згідно ч.2 п.1.5 «Положення про
розслідування та облік нещасних
випадків на виробництві»
затвердженого Постановою Президії
ВЦРПС від 13 серпня 1982 року № 11-6, яка
діяла на час нещасного випадку
вбачається, що адміністрація
підприємства, прийшовши до висновку
про відсутність зв'язку нещасного
випадку з виробництвом, зобов'язана
внести це питання на розгляд
профспілкового комітету. За згодою
профспілкового комітету з висновками
адміністрації на акті форми Н-1 (у
правому верхньому куті) робиться запис,
що нещасний випадок не пов'язаний з
виробництвом. При незгоді
профспілкового комітету з виводами
адміністрації підприємства зазначений
запис не робиться, нещасний випадок
читається пов'язаних з виробництвом.
При незгоді постарждалого зі змістом
акту або кваліфікацією нещасного
випадку він має право звернутися у
проспілковий комітет підприємства.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 працювала на Харківському
плитковому заводі з 12.07.1975 року по 04.01.1977
року та з 07.07.1981 р. по 28.07.2011 р.
транспортувальником прес-порошку. 30
липня 1987 р. вона в період роботи в
цеху побачила свого колишнього
чоловіка ОСОБА_5„ який не є
працівником цього підприємства, він
почав наближатися до неї, позивач
злякалася, що ОСОБА_5 спричинить їй
тілесні ушкодження та вона вскочила на
підвіконня відкритого вікна в цеху та
впала з другого поверху, внаслідок чого
від падінні отримала важку травму
правої ноги.

Адміністрацією підприємством було
проведено розслідування нечастого
випадку, опитані очевидці (а.с.39-42), був
складений акт від 31 липня 1987 року за
формою Н-1, в якому було записано, що
нещасний випадок не пов'язаний з
виробництвом, причина, якого є
хуліганські дії з боку колишнього
чоловіка позивача - ОСОБА_5.(а.с.3).

Постановою профспілкового комітету
Харківського плиткового заводу від
22.10.1987 року визнано, що нещасний випадок
на підприємстві від 30 липня 1987 року,
який трапився з ОСОБА_1 не є пов'язаним з
виробництвом. (а.с.43). Позивач не
оскаржувала висновки, зроблені в акті
від 31 липня 1987 року та постанову
профспілкового комітету від 22.10.1987
року у встановленому законом порядку.

Згідно ст.14 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та проф.
захворювання України, які спричинили
втрату працездатності» від 23.09.1999р. №
1105-XIV нещасний випадок на виробництві -
це обмежена в часі подія або раптовий
вплив на працівника небезпечного
виробничого фактора чи середовища, що
сталися у процесі виконання ним
трудових обов'язків, внаслідок яких
заподіяно шкоду здоров'ю або настала
смерть.

З матеріалів справи вбачається, що під
час розслідування нещасного випаду,
який трапився з ОСОБА_1 30 липня 1987 року
не встановлено порушень правил охорони
праці з боку підприємства, а також,
раптового вплива на працівника
небезпечного виробничого фактора чи
середовища.

Згідно Закону України «Про охорону
праці», право працівника на охорону
праці під час роботи на підприємстві:
умови праці на робочому місці, безпека
технологічних процесів, машин,
механізмів, устаткування та інших
засобів виробництва, стан засобів
колективного та індивідуального
захисту, що використовуються
працівником, а також
санітарно-побутові умови повинні
відповідати вимогам нормативних актів
про охорону праці.

Вимоги цього закону не передбачають
обов'язку підприємства особистої
охорони кожного працівника.
Підприємство, де трапився нещасний
випадок з позивачем, Харківський
плитковий завод не є підприємством, яке
має стратегічне значення для економіки
та безпеки держави (а.с.64), тому
ствердження позивача та її
представника про наявність вини
підприємства в тому, що до її робочого
місця була допущена стороння особа, чим
підприємство не забезпечила їй
безпечні та належні умови праці, не
обґрунтовані та суперечать вимогам
закону.

Суд не може прийняти до уваги, як
належний доказ заключення головного
технічного інспектора праці об'єднання
профспілок від 30 квітня 2014 року (а.с.24)
про те, що нещасний випадок, який
трапився з ОСОБА_1 30 липня 1987 року, як
пов'язаний з виробництвом. Оскільки
відповідно до «Порядку розслідування
та обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на
виробництві» затвердженому постановою
КМУ від 30 листопада 2011 p. N 1232 - акт про
нещасний випадок складається на
підставі висновків комісії з
розслідування, тобто обов'язковим є
процедура розслідування. З вказаного
вище заключення технічного інспектора
не вбачається, що ним було проведено
таке розслідування, висновки зазначені
в цьому документі ґрунтуються на
припущеннях.

Враховуючи наведене, суд не вбачає
підстав для визнання нещасного
випадку, який трапився з ОСОБА_1 30 липня
1987 року, як пов'язаний з виробництвом та
визнання акту Н-1 від 31 липня 1987 року
№ 19 недійсним .

На підставі викладеного та керуючись
ст.268 ЦК Украхїни, Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та проф.
захворювання, Законом України «Про
охорону праці», «Порядку
розслідування та обліку нещасних
випадків, професійних захворювань і
аварій на виробництві» затвердженому
постановою КМУ від 30 листопада 2011 p. N 1232,
ч.2 п.1.5 «Положення про розслідування та
облік нещасних випадків на
виробництві» затвердженого Постановою
Президії ВЦРПС від 13 серпня 1982 року №
11-6, ст.ст. 10, 11,60, 197, 209, 212 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Харківський
плитковий завод», третя особа:
відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професіональних захворювань України в
м. Харкові, про визнання факту
нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1
30 липня 1987 року таким, що пов'язаний з
виробництвом, визнання акту від 31 липня
1987 року № 19 недійсним, та зобов'язання
скласти новий акт за формою Н-1 -
відмовити.

Рішення підлягає оскарженню до
апеляційного суду Харківської області
через районний суд першої інстанції
шляхом подання апеляційної скарги в
10-денний строк з дня оголошення
рішення.

Суддя: