АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/7825/2014
Головуючий у 1 інстанції: Шевченко Т.М.
Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м.Києва в
складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М.,
Кулікової С.В.

при секретарі Меєчко Д.П.

за участю представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника
відповідача ТОВ «ОТП Факторинг» -
Зотова О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Києві в залі
суду справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1, ОСОБА_4 на рішення
Голосіївського районного суду м.Києва
від 29 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_4 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна», Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» про
визнання недійсним договору
факторингу,-

УСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4
звернулись до Голосіївського
районного суду м.Києва з позовом про
визнання недійсним Договору
факторингу б/н від 29 листопада 2012 року,
укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» в частині
відступлення права вимоги за
кредитними договорами №ML-201/154/2006 від 21
березня 2006 року, №CNL-201/144/2007 від 24 грудня
2012 року та договорами поруки
№CGML-201/154/2006 від 21 березня 2006 року,
№SR-СNL201/144/2007 від 24 грудня 2007 року.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що є
зобов»язаними особами (позичальником
та поручителем) у зв»язку із укладеними
з ПАТ «ОТП Банк» кредитними договорами
та договорами поруки. Як їм стало
відомо, між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП
Факторинг України» укладено Договір
факторингу, на підставі якого фактор
звернувся до суду із позовом про
стягнення заборгованості.

Позивачі вважають Договір факторингу є
недійсним на підставах, встановлених
ст.ст. 203, 215 ЦК України та виходячи із
ст.1078 цього Кодексу, оскільки строк
виконання зобов»язання не настав,
позивачі про дострокове виконання
зобов»язання не повідомлялись. Таким
чином вважають, що новий кредитор не
вправі вимагати суми боргу, строк
платежу за якою не настав.

Також вважають, що сторони договору
факторингу в належний спосіб не
виконали всіх його умов, у зв»язку із
чим фактор не набув права вимоги.

Рішенням Голосіївського районного
суду м.Києва від 29 квітня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням,
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 подано апеляційну
скаргу, у якій просять рішення
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову.

В апеляційній скарзі посилаються на
неповноту з»ясування обставин справи,
оскільки судом відмовлено у
задоволенні клопотання представника
позивачів про витребування від
відповідачів доказів на підтвердження
переходу до фактора права вимоги за
їхніми зобов»язаннями, а також
обставин дотримання фактором сплати
винагороди клієнту.

Посилаються на те, що суд не надав
оцінки доводам позовної заяви,
обґрунтованих на підставі ст.1078 ЦК
України, а саме, що фактору не могло
бути передано право вимоги щодо
стягнення сум, строк платежу по яких не
настав.

Вказують на безпідставну відмову у
задоволенні клопотання щодо
витребування доказів.

В судовому засіданні представник
позивача доводи апеляційної скарги
підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував, посилаючись на законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції.

Позивачі та представник відповідача
ПАТ «ОТП Банк» в судове засідання не
з»явились, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Колегія суддів ухвалила слухати справу
за відсутності нез»явившихся осіб на
підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, розглянувши
справу в межах доводів апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого по справі
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як установлено судом першої інстанції
та убачається з матеріалів справи 21
березня 2006 року між АКБ «Райффайзен
Банк Аваль», правонаступником якого є
ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено
Кредитний договір №ML-201/154/2006 від 21
березня 2006 року, за умовами якого
ОСОБА_1 надані кредитні кошти в сумі 42500
доларів США зі сплатою 11% річних,
кінцевим терміном повернення 21 березня
2021 року. 06 квітня 2009 року сторони цього
договору уклали Додатковий договір №1,
яким узгодили розмір процентної ставки
в залежності від календарного періоду
та деякі інші умови Кредитного
договору.

ОСОБА_4 є поручителем позичальника за
договором №ML-201/154/2006 на підставі
Договору поруки №CGML-201/154/2006 від 21
березня 2006 року.

24 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк», та ОСОБА_1 укладено Кредитний
договір №CNL-201/144/2007, за умовами якого
ОСОБА_1 надані кредитні кошти в сумі 150000
доларів США з плаваючою процентною
ставкою, кінцевим терміном повернення
24 грудня 2022 року..

ОСОБА_4 є поручителем позичальника за
договором №CNL-201/144/2007 на підставі
Договору поруки №SR-СNL201/144/2007 від 24
грудня 2007 року.

29 листопада 2012 року між ПАТ «ОТП Банк»
та ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
укладено Договір факторингу, за
умовами якого до ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» перейшло право вимоги за
зобов»язаннями, в тому числі і
позивачів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано доказів на
підтвердження обставин, з якими
законодавство пов»язує недійсність
правочинів, невиконання умов договору
не є підставою для його недійсності, а
може мати інші правові наслідки.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погоджується,
оскільки вони відповідають вимогам
закону та ґрунтуються на зібраних у
справі доказах.

Відповідно до ст.1077 ЦК України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов»язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату, а клієнт відступає
або зобов»язується відступити
факторові своє право грошової вимоги
до третьої особи (боржника). Клієнт може
відступити факторові свою грошову
вимогу до боржника з метою
забезпечення виконання зобов»язання
клієнта перед фактором. Зобов»язання
фактора за договором факторингу може
передбачати надання клієнтові послуг,
пов»язаних із грошовою вимогою, право
якої він відступає.

Відповідно до ст.1078 ЦК України
предметом договору факторингу може
бути право грошової вимоги, строк
платежу за якою настав (наявна вимога),
а також право вимоги, яке виникне в
майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою
фактору з дня виникнення права вимоги
до боржника. Якщо передання права
грошової вимоги обумовлене певною
подією, воно вважається переданим з
моменту настання цієї події.

Звертаючись з вимогами про визнання
недійсним договору факторингу,
позивачі посилаються на
невідповідність його вимогам закону,
зокрема, ст.1078 ЦК України з тих мотивів,
що відсутні докази здійснення права
відступлення, акт передачі документів
тощо. Окрім того, уважають, що на момент
укладення договору факторингу його
предметом не могло бути передання
права вимоги всієї суми заборгованості
за кредитними договорами, оскільки
банком не направлялось вимогу боржнику
про дострокове повернення
заборгованості.

Відповідно до ст.203 ЦПК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Доводи апеляційної скарги щодо
невідповідності договору факторингу
ст.1078 ЦК України відхиляються колегією
суддів, оскільки є помилковими та не
ґрунтуються на вимогах закону. За
змістом ст.ст. 1077, 1078 ЦК України
предметом договору факторингу може
бути як наявна вимога, так і майбутня
вимога, що вірно і послідовно
проаналізовано в рішенні суду.

Судом першої інстанції зроблено вірні
висновки в тій частині, що само по собі
невиконання умов договору не має за
собою правовим наслідком визнання
такого договору недійсним та
апеляційна скарга не містить доводів
на спростування таких висновків.

Посилання апеляційної скарги на
безпідставну відмову суду у
витребуванні акту передачі документів
за договором факторингу, доказів
сплати ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
винагороди ПАТ «ОТП Банк»
відхиляються колегією суддів, оскільки
зазначені документи не містять даних,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
які мають значення для вирішення цієї
справи, відтак не є доказами по цій
справі в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК
України.

Порушень норм процесуального права,
які давали б підстави для скасування
рішення суду, колегією суддів не
установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишення без
змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м.Києва від 29 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Поліщук

Судді
І.М. Білич

С.В. Кулікова