Ухвала

іменем україни

09 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Марфін Банк»
до ОСОБА_3, товариства з обмеженою
відповідальністю «Укртитан» про
дострокове стягнення заборгованості
за кредитним договором, за касаційною
скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю «Укртитан» на заочне
рішення Харківського районного суду
Харківської області від 20 липня 2012 року
та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 26 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року публічне акціонерне
товариство «Марфін Банк» (далі - ПАТ
«Марфін Банк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3, товариства з
обмеженою відповідальністю «Укртитан»
(далі - ТОВ «Укртитан») про дострокове
стягнення заборгованості за кредитним
договором, посилаючись на неналежне
виконання боржником ОСОБА_3 зобов'язань
за кредитним договором від 16 травня
2008 року, у забезпечення якого із ТОВ
«Укртитан» було укладено договір
поруки, внаслідок чого виникла
кредитна заборгованість в розмірі
5 095 102 грн 10 коп., яку просило
стягнути в солідарному порядку з
відповідачів на користь банку.

Заочним рішенням Харківського
районного суду Харківської області від
20 липня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 26 грудня 2013 року, позов
задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ТОВ
«Укртитан» на користь ПАТ «Марфін
Банк» заборгованість за кредитним
договором від 16 травня 2008 року в
розмірі 5 095 102 грн 10 коп. Вирішено
питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ТОВ «Укртитан»
просить ухвалені у справі судові
рішення скасувати, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, і передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
судів не відповідають.

Ухвалюючи рішення й задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що позичальник взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором
належним чином не виконував, а відтак
наявна кредитна заборгованість
підлягає стягненню у солідарному
порядку з позичальника та поручителя.

Проте, з такими висновками судів
повністю погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Судом установлено, що 16 травня 2008 року
між відкритим акціонерним товариством
«Морський транспортний банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Марфін
Банк» та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір №00010/FKN, згідно якого
відповідач отримав кредит у розмірі 499
000 доларів США, зі сплатою 13% річних
строком до 15 травня 2013 року.

08 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_3
було укладено додаткову угоду до
вказаного договору №1, за умовами якої
процентну ставку за користування
кредитом було збільшено до 14% річних на
суму залишку заборгованості за
кредитом.

Цією ж угодою сторони домовилися п. 2.2.14
кредитного договору викласти у
наступній редакції: «до 07 грудня 2008
року оформити право користування
(власності) земельною ділянкою площею 2
908, 2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1. У разі
невиконання цієї умови, відсоткова
ставка за користування кредитом, що
вказана у п. 1.1 цього договору,
збільшується на 1 % з 08 грудня 2008 року. У
разі оформлення позичальником права
користування (власності) на вказану
земельну ділянку у термін до трьох
місяців з моменту укладення цієї угоди,
процентна ставка за користування
кредитним коштами підлягає зменшенню
до 13 % річних, за умови надання
позичальником підтверджуючих
документів та підписання сторонами
відповідної угоди до цього договору»;
п. 2 позичальник зобов'язується
сплатити комісію за оформлення цієї
угоди у розмірі 500 грн (а.с. 14).

Згідно додаткової угоди №2 від 16 червня
2009 року заборгованість позичальника за
кредитним договором від 16 травня 2008
року становить 465 474, 88 доларів США. За
взаємною згодою сторін залишок
заборгованості конвертований у
національну валюту шляхом надання
траншу/траншів на суму 4 006 000 грн.

18 січня 2010 року між банком та ОСОБА_3
було укладено додаткову угоду до
кредитного договору №3, згідно п. 1 якої
на день укладення цієї угоди
заборгованість позичальника за
основним боргом становить 3 942 269 грн 33
коп. Відповідно до п. 3 вказаної угоди
встановлено новий графік повернення
кредиту.

У забезпечення належного виконання
умов кредитного договору між банком та
ТОВ «Укртитан» 16 червня 2009 року було
укладено договір поруки та 18 січня 2010
року додаткову угоду до нього №1,
згідно яких товариство зобов'язалося
солідарно відповідати перед позивачем
за зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним
договором від 16 травня 2008 року.

Через неналежне виконання ОСОБА_3
зобов'язань за кредитним договором
щодо повного й своєчасного погашення
кредиту виникла заборгованість, розмір
якої становить 5 095 102 грн 10 коп., з яких 3
942 269 грн 33 коп. - заборгованість за
кредитом, 1 037 901 грн 32 коп. -
заборгованість за процентами, 96 722 грн 42
коп. - пеня, 18 209 грн 03 коп. - штраф.

Разом з тим, згідно додаткової угоди №3
до кредитного договору від 16 травня 2008
року та угоди №1 до договору поруки від
16 червня 2009 року, сторони
домовилися, що сплата боржником пені та
штрафів за порушення ним зобов'язань
щодо своєчасного погашення кредиту,
сплати відсотків за користування
кредитом та сплати щомісячної комісії
за період з 01 жовтня 2008 року до 18 січня
2010 року - не здійснюється.

Проте, вирішуючи спір, суди попередніх
інстанції на порушення вимог ст. ст. 213,
214, 315 ЦПК України на вищевказані
положення закону та обставини справи
уваги не звернули, належним чином не
дослідили умови укладених між
сторонами договорів кредиту й поруки, а
також додаткових угод до них, унаслідок
чого належним чином не встановили
дійсного розміру кредитної
заборгованості, не з*ясували чи
нараховувалися проценти за
користування кредитом за період з 01
жовтня 2008 року до 18 січня 2010 року, коли у
додатковій угоді до кредитного
договору від 16 травня 2008 року таке
нарахування не передбачалося та не
визначилися з обсягом
відповідальності як боржника, так і
поручителя.

Судами не з*ясовано, чи було оформлено
ОСОБА_3 право користування земельною
ділянкою у відповідності із п. 2.2.14
кредитного договору зі змінами до
нього на підставі додаткової угоди від
08 вересня 2008 року та чи змінювалася у
зв*язку з цим відсоткова ставка за
користування кредитом.

При цьому судами взагалі не перевірені
доводи відповідача ТОВ
«Укртитан» щодо припинення дії
договору поруки в силу ч. 1
ст. 559 ЦК України, унаслідок збільшення
обсягу його відповідальності.

Так, згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Разом з тим, попередньої згоди
поручителя на зміну умов основного
договору недостатньо, оскільки
положення зазначеного договору не
містять інформації про те, що така
зміна та доповнення умов основного
договору повинні були здійснюватися
без повідомлення поручителя, і не
свідчать про відмову поручителя від
узгодження можливих змін.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
26 вересня 2012 року №6-100цс12, яка згідно зі
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Стягуючи кредитну заборгованість у
солідарному порядку із боржника та
поручителя, суди зазначеного не
врахували й не з'ясували, чи відбулося
збільшення обсягу відповідальності
поручителя ТОВ «Укртитан».

З'ясування зазначених обставин має
суттєве значення для вирішення питання
про дію чи припинення дії договору
поруки.

Також суди не перевірили правильності
нарахування пені, не встановили за який
період вона нарахована та чи
дотримався позивач вимог ст. 258 ЦК
України щодо застосування спеціальної
давності для нарахування неустойки, й
відповідно не встановили дійсного
розміру кредитної заборгованості та її
складові, з урахуванням відповідного
клопотання ТОВ «Укртитан» про
застосування наслідків пропущення
такого строку.

Таким чином, суди у порушення вимог ч. 4
ст. 10 ЦПК України не сприяли повному й
всебічному з'ясуванню обставин справи.
Висновки судів у порушення вимог
законів ґрунтуються на припущеннях.

За таких обставин, ухвалені судами
першої та апеляційної інстанцій
рішення не можуть вважатися законними
і обґрунтованими, у зв'язку із чим,
відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід
скасувати з передачею справи до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Укртитан»
задовольнити.

Заочне рішення Харківського районного
суду Харківської області від 20 липня 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 26 грудня 2013
року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С. Олійник

Судді:

В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко