Номер провадження: 22-ц/785/6607/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі
Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
державної казначейської служби
України, Болградського РВ ГУМВС
України в Одеській області,
прокуратури Болградського району
Одеської області про стягнення
моральної шкоди та матеріальних
збитків, спричинених незаконними діями
(бездіяльністю) органів державної
влади за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Болградського районного суду
Одеської області від 06 червня 2014 року,

встановила:

24 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, який уточнив в ході
судового засідання, до державної
казначейської служби України,
Болградського РВ ГУМВС України в
Одеській області, прокуратури
Болградського району Одеської області,
просив стягнути на його користь з
державної казначейської служби
України за рахунок коштів державного
бюджету України, шляхом списання з
єдиного казначейського рахунку
державного бюджету України у
безспірному порядку 210 тис. грн.
матеріальних збитків та 100 тис. грн.
моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
послався на те, що він є постраждалим
від незаконних дій (бездіяльності)
посадових осіб Болградського РВ ГУМВС
України в Одеській області та
прокуратури Болградського району
Одеської області.

При цьому позивач послався на
Постанову слідчого прокуратури
Болградського району Одеської області
Станєва А.І. від 29 травня 2013 року про
закриття кримінального провадження
№0000001, внесеного до ЄРДР 29
листопада 2012 року за ознаками злочину,
передбаченою ст. 364 ч. 1 КК України та
ухвалу слідчого судді Болградського
районного суду Одеської області від 13
грудня 2014 року, стверджуючи, що
вказаним рішенням суду встановлений
факт неправомірних дій посадових осіб:
слідчого СВ Болградського РВ ГУМВС
України, прокурора Болградського
району, прокурорів прокуратури
Болградського району, в результаті дій
(бездіяльності) яких, на думку позивача,
протиправно та навмисно затягуються
строки розслідування у кримінальному
провадженні щодо викрадення в нього,
позивача, 120 тон борошна, тому він не
може у суді довести своє право на
відшкодування шкоди, завданої йому
викраденням вказаного борошна, з-за
чого несе матеріальні збитки у виді
індексації вартості борошна, а також
цим йому спричинена моральна шкода,
оскільки він страждає з-за
несправедливості та неможливості
захистити свої інтереси та права у
судовому порядку, тобто, не закінченням
розслідування у кримінальному
провадженні порушене його право на
звернення до суду за захистом своїх
прав.

У судовому засіданні:

- позивач підтримав свої позовні вимоги
та просив позов задовольнити;

- представник прокуратури
Болградського району позов не визнав,
пояснивши, що відповідачем майнової та
моральної шкоди позивачу не завдано,
оскільки розслідування у
кримінальному провадженні має певні
труднощі і ще триває, і, крім того,
матеріали кримінального провадження
не містять доказів того, що позивач був
власником певної партії борошна (120
тон), яка вибула з законного володіння
позивача в результаті неправомірних
дій правоохоронних органів, тобто,
позивачем не представлено жодного
доказу на підтвердження доводів його
позову.

Рішенням Болградського районного
суду Одеської області від 06 червня 2014
року позов ОСОБА_3 залишено без
задоволення в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення про задоволення
його позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої
деталізації, яка не має правового
значення в даній справі, а також
незрозумілих словосполучень, занадто
довгих речень, через які викладення
фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні
вищевказаного позову, суд першої
інстанції на підставі ст.ст. 23, 1166, 1167, 1173
ЦК України, Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27
березня 1992 року «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» (з наступними
змінами), виходив з того наступного.

Кримінальне провадження за заявою
ОСОБА_3 від 29 листопада 2012 року - не
закінчене і ще триває, матеріали
провадження не містять певних
висновків щодо спричинення позивачу
ОСОБА_3 збитків злочинними діями,
оскільки з мотивувальної частини
постанови слідчого Болградської
прокуратури від 29 травня 2013 року
вбачається, що ОСОБА_3 в період з 1997 по
2002 рік займався підприємницькою
діяльністю, отримував прибуток, проте
документів, що підтверджують кількість
і місце придбання вказаного ОСОБА_3 120т.
борошна, слідством не встановлено.

Оскільки події, щодо яких проводиться
досудове розслідування у
кримінальному провадженні №0000001
від 29 листопада 2012 року за ст. 364 ч. 1 КК
України, відбувалися у 2002 році, в
органів досудового розслідування
виникали деякі труднощі щодо
встановлення істини, кримінальне
провадження закривалося постановою
слідчого з-за відсутності доказів
винних осіб і не встановлення цих осіб,
проте рішенням суду від 13 січня 2014 року
постанова слідчого скасована; на даний
час у кримінальному провадженні
постановлена ухвала про примусовий
привід свідка на прізвище «Фролов»,
проте з вказаних позивачем постанови
слідчого та ухвали суду не вбачається
висновку у резолютивній частині, що
встановлено факт спричинення позивачу
майнових збитків внаслідок дій
(бездіяльності) будь-яких посадових
осіб правоохоронних органів або
органів влади, а тому твердження
позивача про спричинення йому
моральної шкоди нічим не
підтверджуються і не можуть бути
стягнуті за позовною заявою позивача.

З урахуванням досліджених доказів, та
встановлених обставин суд дійшов
висновку, що заявлені вимоги
ґрунтуються на загальних положеннях
про відшкодування шкоди.

Оцінивши надані позивачем докази в їх
сукупності, суд першої інстанції
дійшов до обгрунтованого висновку, що
позивач не довів, що діями
відповідачів, йому завдано матеріальні
збитки, а також не доведено
протиправність дій (бездіяльності)
відповідачів та наявність моральної
шкоди від таких дій.

При цьому судова колегія зазначає
наступне.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до роз'яснень даних у п.п. 4, 5
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 року (з
наступними змінами) "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди", у
позовній заяві має бути зазначено, в
чому полягає для позивача моральна
шкода, якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно, з яких
міркувань він виходив, визнаючи розмір
шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

При вирішенні спору про
відшкодування моральної шкоди
обов'язковому з'ясуванню підлягають:
наявність самої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останньої в її заподіянні, а також
інші обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Також, судова колегія звертає увагу, що
відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів дізнання, досудова слідства,
прокуратури завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

ОСОБА_3 в своїй позовній заяві та в суді,
вищевказані обставини належним чином
відповідно не виклав та не довів.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог або заперечень, надавши докази
відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК
України.

Судова колегія вважає, що позивач не
довів ті обставини, на які він
посилався як на підставу своїх вимог
щодо вищевказаного позову, що є
обов'язком сторін згідно з засадами
змагальності процесу за ст. 10 ЦПК
України.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст.
307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Болградського районного суду
Одеської області від 06 червня 2014 року
по цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_3 до державної казначейської
служби України, Болградського РВ ГУМВС
України в Одеській області,
прокуратури Болградського району
Одеської області про стягнення
моральної шкоди та матеріальних
збитків, спричинених незаконними діями
(бездіяльністю) органів державної
влади - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко