Ухвала

іменем україни

21 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.,

суддів: Гончара
В.П., Дербенцевої Т.П.,

Парінової І.К., Савченко В.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за договором
кредиту за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 17 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 05 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором кредиту,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
кредитним договором від 20 лютого 2006
року, за умовами якого отримав кредит у
розмірі 3 000 грн у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку,
на строк, що відповідає строку дії
картки, унаслідок чого утворилася
кредитна заборгованість у розмірі 22
908,52 грн, яку й просило стягнути з
відповідача, а також понесені судові
витрати.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 17 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 05 грудня 2013 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить ухвалені у справі
судові рішення скасувати і передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, мотивуючи свої вимоги
неправильним застосуванням судами
норм матеріального права і порушенням
норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України перевіряє правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
в межах касаційної скарги.

За вимогами ст.ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При вирішенні спору суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Однак, вказані вимоги ні судом першої
інстанції, ні апеляційним судом
дотримані не були.

Судами встановлено, що ОСОБА_3,
відповідно до умов укладеного з
позивачем договору № б/н від 20 лютого
2006 року отримав кредит у розмірі 3 000 грн
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Погашення
заборгованості по платіжних картках
визначено щомісячними платежами в
розмірі 7% від суми заборгованості, без
встановленого мінімального платежу.

У заяві позичальника на отримання
кредиту від 20 лютого 2006 року, яка
завізована підписом відповідача,
зазначено, що він ознайомлений і
згодний із Умовами та Правилами
надання банківських послуг (далі -
Умови), а також із Тарифами банку;
погодився із тим, що заява разом із
Умовами, Тарифами та Правилами складає
між ним та банком договір про надання
банківських послуг.

Умови договору відповідачем належним
чином не виконувалися, унаслідок чого
виникла заборгованість, яка станом на 31
травня 2013 року становила у загальній
сумі 22 908 грн 52 коп.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 9.12 розділу І Умов встановлено,
що кредитний договір від 20 лютого 2006
року діє впродовж 12 місяців з моменту
підписання. Також передбачено
автоматичне пролонгування дії
договору на такий самий строк у разі,
якщо жодна із сторін не проінформує
іншу сторону про припинення договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, вважав, що
банк пропустив строк позовної
давності, визначений ст. 257 ЦК України.

Проте, погодитися з такими висновками
судів не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Порядок погашення боргового
зобов'язання передбачено п. 5 розділу ІІ
Умов, у якому зазначено, що строк і
порядок погашення кредиту (кредитний
ліміт, кредитна лінія) за платіжними
картками із встановленим мінімальним
обов'язковим платежем наведений у
Пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною
частиною договору. Вказано, що платіж
включає плату за користування
кредитом, передбачену Тарифами, і
частину заборгованості за кредитом
(п. 5.3).

За платіжними картками без
встановлення мінімального
обов'язкового платежу строк погашення
за кредитом наведено у п. 5.4 розділу ІІ
Умов, за яким строк погашення процентів
за кредитом - щомісячно за попередній
місяць, а строк погашення кредиту у
повному обсязі - не пізніше останнього
дня місяця, вказаного на платіжній
картці (в полі Month).

Зважаючи на відсутність у матеріалах
справи Пам'ятки клієнта й Тарифів
банку, які є невід'ємними частинами
кредитного договору та визначають його
умови, обставини щодо порядку
погашення кредиту - строку, розміру та
складових щомісячного зобов'язання
відповідача не встановлені.

Поза увагою судів залишилося те, що за
умовами п. п. 3.1.1, 3.1.3 Розділу ІІ Умов
строк дії картки зазначений на
лицьовій стороні картки (місяць і рік).
Карта дійсна до останнього
календарного дня указаного місяця. За
закінченням строку дії відповідна
картка продовжується банком на новий
строк, якщо раніше (до початку місяця
закінчення строку дії) не надійшло
письмової заяви держателя про закриття
картрахунку, а також за умови наявності
грошових коштів на картрахунку для
оплати послуг із виконання
розрахункових операцій за
картрахунком (в передостанній день
місяця закінчення строку дії) і при
дотриманні інших умов продовження,
передбачених договором.

За висновками Верховного Суду України
про застосування ст. 257 ЦК України до
правовідносин, у яких використовуються
платіжні картки як спосіб
надання/отримання кредитних коштів,
викладеними у постанові від 19 березня
2014 року №6-14цс14, за таким договором, що
визначає щомісячні платежі погашення
кредиту та кінцевий строк повного
погашення кредиту перебіг позовної
давності щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту у
повному обсязі - зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Вирішуючи спір, суди, у порушення ст. ст.
212-214, 315 ЦПК України, на зазначені
положення закону уваги не звернули; не
дослідили умов укладеного між
сторонами договору, не встановили
строк дії картки, виданої
відповідачеві, не перевірили, чи були
на картковому рахунку грошові кошти, за
наявності яких банк вправі був
пролонгувати строк дії картки та, чи
видавалася відповідачу нова картка.

Таким чином, неповно з'ясувавши дійсні
обставини справи, не давши належної
оцінки доказам, суди допустили
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи та
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування ухвалених
судових рішень із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 17 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 05 грудня 2013 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С. Олійник

Судді:
В.П.Гончар

Т.П. Дербенцева

І.К. Парінова

В.О. Савченко