22-ц/775/563/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції
Суддя-доповідач
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Ігнатоля
Т.Г.

суддів Попової
С.А., Мироненко І.П.,

при секретарі
Брежнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 24 лютого 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну
розміру аліментів, визначення їх у
твердій грошовій сумі, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4 про зміну розміру
аліментів, стягнутих з нього на
підставі рішення суду від 22 жовтня 2013
року на утримання двох неповнолітніх
дітей дочок ОСОБА_5 та ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки всіх
видів заробітку щомісячно на тверду
грошову суму - 500 гривень щомісячно,
починаючи з 04 жовтня 2013 року та до
повноліття дітей. В обґрунтування
посилався на зміну матеріального
становища, наявність на утриманні сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та непрацездатної
дружини, яка перебуває у відпустці по
догляду за дитиною. Позивач має
нерегулярний мінливий заробіток,
частину якого отримує в натурі, у
зв'язку з чим не має можливості
сплачувати аліменти у частці від
доходу, у розмірі визначеному рішенням
суду від 22 жовтня 2013 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя від 24 лютого 2014 року в
задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач ОСОБА_3 в апеляційній скарзі
просить рішення скасувати, ухвалити
нове, яким задовольнити позов в повному
обсязі. При цьому посилається на
неповне з'ясування судом обставин
справи, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права. В обґрунтування
наводить ті ж обставини, що були
зазначені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 надала письмові
заперечення проти доводів апеляційної
скарги, до яких долучена довідка
Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ
про розмір нарахованих та сплачених
аліментів позивачем ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 на утримання двох неповнолітніх
дітей.

Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК
України справа розглянута за
відсутності позивача ОСОБА_3, який до
суду не з'явився, надав письмові
пояснення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7,
заперечення відповідача ОСОБА_4,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Відповідно вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що з позивача
ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_8
стягуються за рішенням Жовтневого
районного суду м. Маріуполя від 22
жовтня 2013 року, яке набрало законної
сили, аліменти на утримання двох
неповнолітніх дочок ОСОБА_5 та ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини всіх
видів заробітку щомісячно до
повноліття дітей, починаючи з 04 жовтня
2013 року.

Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН
про права дитини від 20 листопада 1989
року, яка ратифікована Постановою
Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27
лютого 1991 року та набула чинності для
України 27 вересня 1991 року, держава
визнає право кожної дитини на рівень
життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку дитини. Батьки
або інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст. 181
СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України
розмір аліментів визначається у частці
від заробітку (доходу) матері, батька
дитини.

Крім того, суд за заявою платника або
одержувача може визначити розмір
аліментів у твердій грошовій сумі, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення (ч.1
ст. 184 СК України).

При цьому, підстави визначення розміру
аліментів у частках до заробітку
(доходу) або у твердій сумі
визначаються з у рахуванням як
положень ст. 182 СК України, так і
положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Згідно ч.1 ст. 192 СК України та
роз'яснень, викладених в п. 23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 3 від
15 травня 2006 року «Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів», розмір аліментів,
визначений за рішенням суду або
домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них.

Сімейний кодекс України передбачає
підстави для зміни розміру аліментів,
визначеного за рішенням суду, але не
пов'язує їх зі способом присудження (ч.3
ст.181 СК України). Стаття 192 СК України
тільки вказує на можливість зміни
раніше встановленого розміру
аліментів за наявності доведених в
судовому порядку підстав, а саме: зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру
аліментів у твердій грошовій сумі (що
фактично є зміною розміру) ст.184 СК
України відносить: нерегулярний,
мінливий дохід платника аліментів,
одержання частини доходу в натурі та
інші обставини, що мають істотне
значення.

З огляду на відсутність імперативної
заборони змінювати розмір аліментів
шляхом зміни способу їх присудження, за
положеннями ст. 192 СК України зміна
розміру аліментів може мати під собою
зміну способу їх присудження (зміна
розміру аліментів, стягнутих за
рішенням суду у частці від заробітку
(доходу) матері, батька дитини на розмір
аліментів визначений у певній твердій
грошовій сумі та навпаки).

Колегія суддів вважає, що посилання
суду першої інстанції в мотивувальній
частині рішення на те, що ст. 192 СК
України не передбачено зміни розміру
аліментів шляхом зміни способу їх
стягнення, не призвело до
неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_3, оскільки
будь-яких доказів на підтвердження
зміни матеріального стану після
ухвалення рішення суду від 22 жовтня 2013
року, наявність мінливого доходи, у
тому числі одержання його частини в
натурі, як це передбачено ст. 60 ЦПК
України, позивачем суду першої
інстанції надано не було.

Відповідні докази на підтвердження
заявлених вимог стороною позивача не
було надано і в суді апеляційної
інстанції.

Судом першої інстанції обґрунтовано не
прийнято до уваги доводи позивача щодо
наявності аліментних зобов'язань по
утриманню сина ОСОБА_6, 2011 року
народження, та непрацездатної дружини,
яка перебуває у відпустці по догляду за
дитиною, оскільки ці обставини, як
вбачається зі змісту рішення суду від 22
жовтня 2013 року, були враховані при
визначенні розміру аліментів.

Порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи, та є безумовною
підставою для скасування рішення,
апеляційним судом у справі не
встановлено.

Таким чином, переглядаючи справу
відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів не вбачає
апеляційних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції, у
зв'язку з чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 24
лютого 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.Г.
Ігнатоля

Судді
С.А. Попова

І.П.
Мироненко