У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
територіального управління Державної
служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у
Херсонській області, публічного
акціонерного товариства «Херсонська
теплоелектроцентраль», відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Херсоні, треті особи:
управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у Херсонській області,
Херсонська обласна міжгалузева рада
профспілок, Державний заклад
«Херсонська міська
санітарно-епідеміологічна станція»,
про скасування актів про нещасний
випадок на виробництві, визнання
нещасного випадку, пов'язаного з
виробництвом, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Суворовського
районного суду м. Херсона
від 14 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Херсонської області
від 12 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що її чоловік, ОСОБА_4, перебував у
трудових відносинах з ПАТ «Херсонська
теплоелектроцентраль», де працював на
посаді слюсаря по обслуговуванню
теплових мереж 5 групи. 5 листопада 2010
року при виконанні трудових обов'язків
з ним стався нещасний випадок,
наслідком якого стала смерть
потерпілого. 7 квітня 2011 року за даним
фактом комісією територіального
управління державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
у Херсонській області складені акти
повторного спеціального розслідування
нещасного випадку форми Н-5, НВП, якими
встановлено, що нещасний випадок не
пов'язаний з виробництвом. Вважала ці
акти незаконними, оскільки поза увагою
комісії залишилось те, що умови праці
при виконанні її чоловіком робіт не
відповідали вимогам законодавства з
охорони праці. Крім того, роботи
виконувались без перевірки вмісту
небезпечних речовин у повітрі робочої
зони і достатності тиску.

Позивачка просила, з урахування
уточнень, скасувати акт повторного
(додаткового) спеціального
розслідування нещасного випадку, що
стався 5 листопада 2010
року у ПАТ «Херсонська
теплоелектроцентраль» за формою
Н-5 та формою НВП від 7 квітня 2011
року, як такі, що не відповідають
вимогам закону та визнати нещасний
випадок з ОСОБА_4, що стався 5 листопада
2010 року, пов'язаним з виробництвом та
зобов'язати керівництво
ПАТ «Теплоелектроцентраль»,
територіальне управління державної
служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у
Херсонській області надати відповідні
акти за формою Н-1 та Н-5 виконавчій
дирекції Фонду соціального
страхування для призначення належних
виплат родині потерпілого.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 14 жовтня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 12 березня 2014 року, позовні вимоги
ОСОБА_3 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що
нещасний випадок, який стався 5
листопада 2010 року з ОСОБА_4, не
пов'язаний з виробництвом, оскільки
смерть ОСОБА_4 настала не внаслідок
отруєння невстановленою речовиною
лужної природи, а раптового погіршення
здоров'я, не обумовленого впливом
шкідливих та небезпечних виробничих
факторів.

Проте повністю погодитись із такими
висновками судів не можна, оскільки
суди дійшли його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 5 листопада 2010
року під час виконання службових
обов'язків стався нещасний випадок з
ОСОБА_4, а саме: останній, спустившись у
теплову камеру втратив свідомість,
унаслідок чого був доставлений до
лікарні, де йому встановлено діагноз
«кома неясної етіології». Не приходячи
до свідомості, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4
помер.

Згідно висновку комісії, викладеному в
акті форми Н-5, проведення
розслідування нещасного випадку від 5
листопада 2010 року визнано, що нещасний
випадок не є пов'язаним з виробництвом,
та є таким, що стався в результаті
раптового погіршення здоров'я, не
обумовленого впливом шкідливих та
небезпечних виробничих факторів,
підтверджених медичними висновками,
які б могли спричинити смертельний
наслідок, а виконувана робота не була
протипоказана. Визнано причини
нещасного випадку - отруєння невідомою
речовиною.

Також було складено акт форми НВП від 20
грудня 2010 року за змістом якого зокрема
зазначено, що згідно виписки із акту
судово-медичного дослідження № 1337
комунального підприємства «Бюро
судово-медичної експертизи»
Херсонської обласної ради лист № 04-3965
від 3 грудня 2010 року, смерть ОСОБА_4
настала від отруєння невідомою
речовиною лужної природи. В
ТК -335 (місце виконання робіт ОСОБА_4)
ознак наявності речовин лужної природи
комісією не виявлено. На підприємстві
речовини лужної природи не
використовуються.

За результатом повторного
(додаткового) спеціального
розслідування, були складені
оскаржувані акти форми НВП та Н-5 від 7
квітня 2011 року, у яких комісія прийшла
до аналогічних висновків.

Суди, враховуючи наведене, вважали, що
відповідачем належним чином проведено
перевірку, з'ясовані обставини і
причини настання нещасного випадку з
додержанням вимог п. 14, п. 15 Порядку
проведення розслідування та ведення
обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 30 листопада 2011
року № 1232, тому відсутні підстави для
скасування актів.

При цьому суди у порушення ст. ст. 212-214,
315 ЦПК України не з'ясували, чи в
належних умовах працював потерпілий,
чи був забезпечений усіма засобами
захисту. Також суди не звернули увагу
на те, що відповідачем не проводилась
хімічна експертиза, лабораторні
дослідження у камері № 334, у висновках
проведення якої зазначено результати
дослідження і яким чином при
відсутності належного устаткування
вимірювалась кількість газу і водяних
парів, проби води.

Також суди послались на акт
судово-медичного обстеження трупа від
2 грудня 2010 року № 1337,
констатуючого причину смерті,
дослідивши при цьому лише виписку з
нього.

Крім того, суди вважали, що позивачкою
не доведено, що нещасний випадок, що
стався 5 листопада 2010 року з ОСОБА_4,
пов'язаний з виробництвом. Однак суди
не звернули увагу, що з урахуванням
характеру спірних правовідносин
доводити правомірність складення
актів НВП, Н-5 має саме відповідач, а не
позивачка.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України
визначено, що доказування (а, отже, і
рішення суду) не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Так, суди послались на п. 18 Порядку про
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25 серпня 2004 року
№ 1112, відповідно до якого не
визнаються пов'язаними з виробництвом
нещасні випадки, що сталися з
працівниками: унаслідок отруєння
алкоголем, наркотичними засобами,
токсичними чи отруйними речовинами, а
також унаслідок їх дії (асфіксія,
інсульт, зупинка серця тощо), за
наявності медичного висновку, якщо це
не пов'язане із застосуванням таких
речовин у виробничих процесах чи
порушенням вимог безпеки щодо їх
зберігання і транспортування.

При цьому суди не звернули увагу на те,
що комісія по розслідуванню нещасного
випадку, що стався з ОСОБА_4, не змогла
встановити, якою саме речовиною він
отруївся, спустившись до теплової
камери, а тому дійшла висновку, що він
потайки від усіх випив невстановлену
речовину лужної природи, внаслідок
чого наступила смерть, а тому немає
підстав вважати нещасний випадок
таким, що пов'язаний з виробництвом.
Отже, не встановивши всі фактичні
обставини справи, суди передчасно
відмовили у позові, обґрунтувавши свої
висновки припущеннями.

Ураховуючи, що судами не встановлені
всі фактичні обставини від яких
залежить правильне вирішення справи,
та допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, судові рішення відповідно до
ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного
суду м. Херсона від 14 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Херсонської
області від 12 березня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська