АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5774/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Боженко Л. В. Доповідач - Лаченкова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

07 липня 2014 року колегія суддів судової
палати по цивільним справам
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого судді
- Лаченкової О.В.

суддів
- Городничої В.С., Григорченко Е.І.,

при секретарі
- Цибук Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 14
травня 2013 року за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання
майна спільною сумісною власністю та
визнання права власності на майно в
порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року позивачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом про
визнання майна спільною сумісною
власністю та визнання права власності
на майно в порядку спадкування за
законом.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 14 травня 2013 року в позові
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про
визнання майна спільною сумісною
власністю та визнання права власності
на майно в порядку спадкування за
законом - задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та
ОСОБА_5.

В задоволені позовних вимог в частині
визнання за спадкоємцями права
власності на спадкове майно : АДРЕСА_1
та гараж АДРЕСА_2 та розподілу майна між
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, -
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 по 57 грн. 35
коп. на користь позивачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4 витрати по сплаті судового
збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на незаконність та
необґрунтованість рішення суду, та
порушення норм матеріального права і
норм процесуального права, які
призвели до не правильного вирішення
по справи по суті.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідно
ст. 309 ЦПК України апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду
скасуванню частково в частині визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що спадкоємцями
першої черги є сини померлого ОСОБА_5 -
ОСОБА_3, ОСОБА_2, донька ОСОБА_4, дружина
ОСОБА_5, батько - ОСОБА_7.(а.с.11-13).
Свідоцтво про право на спадщину за
законом за реєстровим №1-2858 на 1/5
грошових внесків на ім'я ОСОБА_3 видано
Першою Павлоградською державною
нотаріальною конторою
Дніпропетровської області як
спадкоємцю померлого ОСОБА_5.( а.с. 15).
Свідоцтво про право на спадщину за
законом за реєстровим № 1-2855 на1/5
грошових внесків на ім'я ОСОБА_4 видано
Першою Павлоградською державною
нотаріальною конторою
Дніпропетровської області як
спадкоємцю померлого ОСОБА_5( а.с.48).

Судом першої встановлено,що ОСОБА_5 та
ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому
шлюбі з 19.02.1996 року по 09.12.2011рік, що
підтверджується витягом з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян про державну реєстрацію
шлюбу(а.с.52). Відповідно до договору
купівлі - продажу від 11.11.1996 року
подружжям була придбана квартира
АДРЕСА_1.(а.с.54). Право власності на
спільне майно було зареєстроване за
ОСОБА_5 (ОСОБА_5), що підтверджується
реєстраційним посвідченням
Павлоградського бюро технічної
інвентаризації (а.с.60).

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 і
визнаючи спірну квартиру АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя ,
а саме їх покійного брата ОСОБА_5 та
відповідачки ОСОБА_5 (ОСОБА_5) прийшов
до невірного висновку з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором
або законом.

Ст. 63 СК України встановлено, що дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними.

Отже спір щодо визнання квартири
АДРЕСА_1 спільною власністю подружжя
може бути лише між подружжям, однак ні
ОСОБА_5 при житті, ні відповідачка
ОСОБА_5 (ОСОБА_5) ці питання не ставили і
спір між ними не виникав щодо спірної
квартири.

Таким чином колегія суддів вважає,що
рішення суду першої інстанції
необхідно скасувати частково в частині
визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя і в позові ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання
майна спільною сумісною власністю -
відмовити.

Що стосується рішення суду про
відмову в задоволенні позовних вимог в
частини визнання за спадкоємцями право
власності на спадкове майно: 12 квартири
АДРЕСА_1 та на гараж АДРЕСА_2, яке
залишилося після померлого ОСОБА_5 та
розподілу майна між ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_2 , то в цієї частини
рішення першої інстанції не
оскаржується.

При вирішення справи судом першої
інстанції правильно вказано, що
спадкоємцем після померлого ОСОБА_5 є
також і батько - ОСОБА_7. За таких
обставин до участі у справі повинні
були залучені усі спадкоємці. В своєму
позові позивачі не зазначили ОСОБА_7. З
врахуванням вимог ч.1 ст.33 ЦПК України
залучення співвідповідачів можливе
лише з ініціативи позивачів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції на
підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає
частковому скасуванню з ухваленням по
справі нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання
майна спільною сумісною власністю.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 14 травня 2013 року -
скасувати частково в частині визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя.

В позові ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_2 про визнання майна спільною
сумісною власністю - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді