У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Демʼ?яносова М.В., Касьяна О.П.,Ступак
О.В., Штелик С.П., розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Житлово-експлуатаційне об'єднання» до
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
оплату житлово-комунальних послуг, за
касаційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Житлово-експлуатаційне об'єднання» на
рішення апеляційного суду Вінницької
області від 26 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Житлово-експлуатаційне об'єднання»
(далі - ТОВ «ЖЕО») звернулось до суду із
зазначеним позовом до ОСОБА_5,
мотивуючий його тим, що відповідачка є
власником квартири АДРЕСА_1. ТОВ «ЖЕО»
надає відповідачці житлово-комунальні
послуги та послуги з утримання будинку
та прибудинкової території. Оскільки
ОСОБА_5 відмовляється оплачувати
надані позивачем послуги, виникла
заборгованість, яка станом на 12
листопада 2013 року становить 1 383 грн
67 коп.

Посилаючись на
зазначені обставини, позивач просив
суд стягнути з ОСОБА_5 на свою користь
заборгованість за надані
житлово-комунальні послуги в розмірі 1
383 грн 67 коп., а також 3 % річних за
прострочення виконання зобов'язання в
розмірі 32 грн 41 коп.

Рішенням Вінницького
міського суду Вінницької області від
18 листопада 2013 року позов
ТОВ «ЖЕО» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ТОВ «ЖЕО» заборгованість за
надані житлово-комунальні послуги в
розмірі 1 383 грн 67 коп., а також 3 % річних
за прострочення виконання зобов'язання
в розмірі 32 грн 41 коп.

Вирішено питання про
стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного
суду Вінницької області від 26 лютого 2014
року рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 18 листопада 2013
року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову ТОВ
«ЖЕО» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «ЖЕО» просить
суд касаційної інстанції скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ
«ЖЕО», суд першої інстанції виходив із
того, що ОСОБА_5 на порушення вимог
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» не здійснювала оплату
житлово-комунальних послуг, внаслідок
чого виникла заборгованість, яка
підлягає стягненню на користь ТОВ
«ЖЕО».

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив із
того, що між ТОВ «ЖЕО» та ОСОБА_5 на
порушення вимог Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» не було
укладено договір про надання
житлово-комунальних послуг, а самі
послуги позивачем не надавались. Крім
того, апеляційний суд зазначав, що між
власниками квартир будинку АДРЕСА_1 та
житлово-експлуатаційними
організаціями, які надавали послуги до
передачі житлового будинку на
обслуговування ТОВ «ЖЕО», існувала
домовленість про те, що утримання
будинку та прибудинкової території
здійснюються безпосередньо мешканцями
будинку, а тому апеляційний суд дійшов
висновку, що вищезазначені обставини є
підставою для відмови позивачу в
стягненні заборгованості за надані
послуги.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Проте висновки апеляційного суду не
ґрунтуються на нормах матеріального
закону та не відповідають наявним у
справі доказам.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 є
власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 12). На
ім'я відповідачки в ТОВ «ЖЕО» відкрито
особовий рахунок НОМЕР_1.

На підставі рішення Вінницької міської
ради від 10 січня 2013 року № 25 «Про
обслуговування житлового фонду»
будинок АДРЕСА_1 передано в
господарське відання ТОВ «ЖЕО» (а.с.
27-29).

25 липня 2013 року вищезазначений
житловий будинок на підставі рішення
Вінницької міської ради № 1637 було
передано на баланс та обслуговування
ОСББ «Оберіг 16А» (а.с. 30).

У позовній заяві ТОВ «ЖЕО» посилалось
на те, що відповідачка з лютого 2013 року
в неповному обсязі здійснює оплату за
надані позивачем житлово-комунальні
послуги та станом на жовтень 2013 року
має заборгованість у розмірі 1 383 грн 67
коп., що підтверджується розрахунком
заборгованості за зазначений період
(а.с. 26).

Також із матеріалів справи вбачається,
що ТОВ «ЖЕО» виконувало покладені на
нього обов'язки щодо утримання будинку
та прибудинкової території, що
підтверджується актами виконаних
робіт (а.с. 31-54).

Статтями 20 та 21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначені
права та обов'язки споживача та
виконавця житлово-комунальних послуг,
відповідно до яких споживач має право
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг, а
обов'язком виконавця є надання таких
послуг вчасно та відповідної якості.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до пп. 1.3, 4.1 Порядку
визначення виконавця
житлово-комунальних послуг у житловому
фонді, затвердженого наказом
Державного комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
25 квітня 2005 року № 60 і зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 19
травня 2005 року № 541/10821, виконавцем
житлово-комунальних послуг може бути
суб'єкт господарювання, предметом
діяльності якого є надання відповідних
житлово-комунальних послуг і який може
забезпечити виконання зобов'язань,
визначених у ч. 2 ст. 21 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги».
Виконавець житлово-комунальних послуг
визначається органами місцевого
самоврядування, крім випадків, коли
власник (власники) житлових будинків
бажає (бажають) визначити виконавця
житлово-комунальних послуг самостійно.

Згідно з п. 7 Правил користування
приміщеннями житлових будинків та
прибудинковими територіями,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 8 жовтня 1992 року
№ 572, власники та наймачі (орендарі)
квартири зобов'язані укласти договір
на надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем відповідно
до типового договору, оплачувати
надані житлово-комунальні послуги у
строки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до ст. 525 ЦК України не
допускається одностороння відмова від
виконання зобов'язання, крім випадків,
передбачених законом або договором.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК
України).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ
«ЖЕО», суд першої інстанції
обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_5
на порушення вимог ст.
ст. 20, 32 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
несвоєчасно та не в повному обсязі
оплачувала надані позивачем
житлово-комунальні послуги, в наслідок
чого станом на 12 жовтня 2013 року
утворилася заборгованість у розмірі 1
383 грн 67 коп., а тому дійшов правильного
висновку, що відповідно до положень ст.
ст. 525, 526 ЦК України порушені права
позивача підлягають захисту шляхом
стягнення заборгованості з ОСОБА_5 Крім
того, правильним є висновок суду першої
інстанції, що відповідно до вимог ч. 2
ст. 625 ЦК України з відповідачки на
користь ТОВ «ЖЕО» підлягають стягненню
3 % річних від простроченої суми в
розмірі 32 грн 41 коп.

Безпідставно скасувавши законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд припустився
помилки в застосуванні норм
матеріального та процесуального
закону.

Враховуючи викладене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням рішення суду першої
інстанції в силі з підстав,
передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Житлово-експлуатаційне об'єднання»
задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 26 лютого 2014 року скасувати,
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 18
листопада 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О.
Дьоміна

Судді:
М.В.
Демʼ?яносов

О.П. Касьян

О.В. Ступак

С.П. Штелик