Справа № 500/3832/14-ц
Провадження № 2/500/1993/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 липня 2014 року Ізмаїльський
міськрайонний суд Одеської області у
складі:

головуючого - судді: Бальжик О.І.

при секретарі: Івановій Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ізмаїлі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Ларжанської сільської ради
Ізмаїльського району Одеської області
про визнання права власності на
спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

17.06.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до Ларжанської
сільської ради Ізмаїльського району
Одеської області про визнання права
власності на спадкове майно. Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати
ОСОБА_3. Після смерті останньої
залишилося спадкове майно у вигляді 1/2
частини житлового будинку АДРЕСА_1.
Мати заповіт не залишала, спадкова
справа після її смерті не заводилася.
На день смерті спадкодавця спільно з
нею з кола спадкоємців першої черги
проживав та був зареєстрований чоловік
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 помер.
Після його смерті залишилося спадкове
майно, яке складається з: житлового
будинку АДРЕСА_1, із яких 1/2 частина -
належала йому на підставі запису у
погосподарській книзі виконавчого
комітету Ларжанської сільської ради за
№1, інша 1/2 частина - залишилася після
смерті дружини ОСОБА_1, яку він фактично
прийняв, але не встиг юридично
оформити; земельної ділянки площею 1,17
га, розташованої на території
Новонекрасівської сільської ради
Ізмаїльського району Одеської області,
переданої для ведення особистого
селянського господарства на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю серії ЯГ №913989,
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю 17.10.2007 року за
№01.07.521.00116; земельної ділянки площею
0,0823 га, розташованої на території
Ларжанської сільської ради
Ізмаїльського району Одеської області,
переданої для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю серії ЯК №463392,
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю 29.11.2010 року за
№87. Ізмаїльською державною
нотаріальною конторою Одеської
області йому відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, оскільки спадкодавцем за
життя не була проведена державна
реєстрація права власності.

Сторони, будучи своєчасно та належним
чином повідомленими про дату, час та
місце розгляду справи, у судове
засідання не з'явилися. Позивач
направив представника з належним чином
посвідченими повноваженнями.
Відповідач звернувся із заявою про
визнання позову та розгляд справи у
відсутності представника (а.с.35).

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала у
повному обсязі та наполягала на їх
задоволенні. В останнє судове
засідання не з'явилася, звернувшись із
заявою про розгляд справи у її
відсутність.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд, на підставі фактів, встановлених у
судовому засіданні, дійшов наступного
висновку.

Частиною 1 ст.61 ЦПК України передбачено,
що обставини, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Судом встановлено, що житловий
будинок АДРЕСА_1, належав на праві
особистої власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
по 1/2 частині кожному, на підставі
запису у погосподарській книзі
виконавчого комітету Ларжанської
сільської ради за №1, що підтверджено
довідкою, виданою виконкомом
Ларжанської сільської ради
Ізмаїльського району Одеської області
за №1062 від 18.09.2013 року (а.с.10).

Відповідно до повторного свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1, виданого відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції в Одеської області
20.11.2013 року, ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року (а.с.6).

За загальним правилом дії законів та
інших нормативно-правових актів у часі
(ч.1 ст.58 Конституції України) ЦК України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності,
тобто з 01.01.2004 року.

Після смерті ОСОБА_1 згідно ст.525 ЦК УРСР
відкрилася спадщина на спадкове майно,
яке складалося з 1/2 частини житлового
будинку АДРЕСА_1.

За життя спадкодавець заповіту не
залишала, що підтверджено Витягом із
спадкового реєстру (заповіти/спадкові
договори) №37247110 від 25.04.2014 року, згідно
якого інформація про заповіт,
складений та посвідчений від імені
ОСОБА_1, відсутня (а.с.11 звор.).

Спадкоємцями за законом першої черги
відповідно до ст.529 ЦК УРСР після смерті
ОСОБА_3 був її чоловік ОСОБА_2, що
підтверджено записом акта про
одруження №47 від 1961 року та син ОСОБА_1,
що підтверджено повторним свідоцтвом
про народження серії НОМЕР_2, виданим
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції в Одеській області
20.11.2013 року (а.с.20, 48).

Згідно з п.1 ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР
спадкоємець прийняв спадщину якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном. Зазначені
в цій статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Пунктом 124 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, затвердженої наказом Міністерства
юстиції Української РСР від 31.10.1975 року
N45/5, визначалось, що доказом вступу в
управління чи володіння майном можуть
бути: довідка управління будинками,
правління житлово-будівельного
кооперативу, виконавчого комітету
місцевої Ради депутатів трудящих про
те, що спадкоємець безпосередньо перед
смертю спадкодавця проживав разом з
ним тощо.

На час відкриття спадщини ОСОБА_2
проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_1,
що підтверджується довідкою, виданою
виконкомом Ларжанської сільської ради
Ізмаїльського району Одеської області
18.09.2013 року за вих.№1062 (а.с.10).

ОСОБА_1 в управління або володіння
спадковим майном не вступив, із заявою
до нотаріальної контори про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_1 не
звертався.

06.02.2003 року ОСОБА_2 залишив заповіт,
зареєстрований за №28, яким заповів все
своє майно, де б воно не знаходилося і з
чого б воно не складалося - ОСОБА_1
(а.с.18).

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_3 від 04.04.2013 року, виданого
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції в Одеській області,
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_2 згідно ст.1220 ЦК
України відкрилася спадщина на
спадкове майно, яке складається: з 1/2
частини житлового будинку АДРЕСА_1, які
він прийняв після смерті дружини та не
встиг оформити, та 1/2 частини
зазначеного житлового будинку з
надвірними спорудами, які належали
йому на підставі запису у
погосподарській книзі виконавчого
комітету Ларжанської сільської ради
Ізмаїльського району Одеської області
за №1, що підтверджено довідкою
виконкому Ларжанської сільської ради
Ізмаїльського району Одеської області
за вих..№1062 від 18.09.2013 року; земельної
ділянки площею 1,17 га, розташованої на
території Новонекрасівської сільської
ради Ізмаїльського району Одеської
області, переданої для ведення
особистого селянського господарства
на підставі Державного акту на право
приватної власності на землю серії ЯГ
№913989, зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю 17.10.2007 року за
№16; земельної ділянки площею 0,0823
га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
переданої для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю серії ЯК №463392,
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю 29.11.2010 року за
№87.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що у встановлений
законом ОСОБА_1 звернувся до
Ізмаїльської державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини за заповітом (а.с.45).

Осіб, які мають право на обов'язкову
частку у спадщині, незалежно від змісту
заповіту після смерті ОСОБА_2,
відповідно до ст. 1241 ЦК України немає.

Письмовою відповіддю Ізмаїльської
державної нотаріальної контори за
№1069/02-14 від 14.05.2014 року позивачу
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, у зв'язку з тим, що
спадкодавцем за життя не була
проведена державна реєстрація права
власності (а.с.24).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
воно належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини та згідно із ч.3
ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва
про право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено
обов'язок спадкоємця звернутися за
свідоцтвом про право на спадщину на
нерухоме майно. Проте нормами цієї
статті, так само як й іншими нормами
цивільного права, не визначено
правових наслідків недотримання
такого обов'язку у виді втрати права на
спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на
спадщину, яке пов'язується з її
прийняттям, майнового права зумовлює
входження права на неї до складу
спадщини після смерті спадкоємця, який
не одержав свідоцтво про право на
спадщину (ст.ст.1296, 1297 ЦК України) та
здійснив його державної реєстрації
(ст.1299 ЦК України).

Аналогічна позиція викладена Вищим
спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в листі «Про судову практику
розгляду цивільних справ про
спадкування» за №324-753/0/4-13 від 15.05.2013
року.

Приймаючи до уваги, що іншої форми
захисту права на спадкове майно, окрім
визнання права власності на нього,
позивач не має, а також ту обставину, що
відповідач безумовно визнав позов і
його визнання не суперечить закону й не
порушує права свободи чи інтереси
інших осіб, суд приходить до висновку
про те, що позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 61, 88, 174, 197, 209, 212-215, 218
ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Ларжанської сільської
ради Ізмаїльського району Одеської
області про визнання права власності
на спадкове майно, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
спадкове майно, яке залишилося після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2, та
складається із:

житлового будинку АДРЕСА_1;

земельної ділянки, площею 1,17 га,
розташованої на території
Новонекрасівської сільської ради
Ізмаїльського району Одеської області,
переданої для ведення особистого
селянського господарства на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю серії ЯГ №913989,
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі 17.10.2007 року за
№16;

земельної ділянки, площею 0,0823 га,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
переданої для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю серії ЯК №463392,
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі 29.11.2010 року за
№87.

Копію рішення надіслати для відома
сторонам.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Ізмаїльський міськрайонний суд
Одеської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Суддя: