Справа №592/4523/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Хитров Б. В.Номер
провадження 22-ц/788/1285/14 Суддя-доповідач -
Маслов В. О. Категорія - 48
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Маслова В. О.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Дубровної В. В. ,

з участю секретаря судового засідання -
Назарової О.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3,

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 10 червня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4,
яка діє в інтересах неповнолітніх
дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, до ОСОБА_3, треті особи -
Державна міграційна служба в Сумській
області, Служба у справах дітей
Сумської міської ради про надання
дозволу на виготовлення проїзних
документів за кордон на дітей без згоди
батька,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 10 червня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_4, яка діє в
інтересах неповнолітніх дітей,
задоволено. Позивачці надано дозвіл на
виготовлення проїзних документів на
малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 на виїзд за кордон
(Туреччину) в період з 28 липня 2014 року
по 20 серпня 2014 року без згоди батька
дітей - ОСОБА_3 Вирішено питання щодо
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
недоведеність обставин справи, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким відмовити ОСОБА_4 в
задоволенні позовних вимог. При цьому
вважає, що позивачка не надала суду
жодних належних та допустимих доказів
в яку саме країну, на який період часу, в
який готель вона має намір здійснити
виїзд разом з неповнолітніми дітьми.
Вказує, що колишня дружина не має
реальної можливості забезпечити
подорож до іншої країни та вирішити
непередбачені фінансові витрати, у
разі їх виникнення. Окрім того,
посилається на те, що ОСОБА_4 нехтує
його батьківськими правами та не
узгодивши з ним жодних питань щодо
організації відпочинку дітей влітку,
має намір на свій розсуд вивезти
спільних дітей до іншої країни. Вважає,
що метою закордонної поїздки є не
відпочинок з дітьми, а вирішення
позивачкою власних питань.

Заслухавши пояснення представника
апелянта ОСОБА_7, який підтримав доводи
апеляційної скарги, пояснення
позивачки і її представника ОСОБА_8, які
вважали рішення місцевого суду
правильним, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
місцевого суду залишенню без зміни,
виходячи з ч. 1 ст. 308 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони мають двох неповнолітніх дітей
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
копіями свідоцтв про народження на а.с.
4 - 5.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
зареєстрований 27 жовтня 2006 року
відділом РАЦС Сумського міського
управління юстиції Сумської області,
розірваний рішенням Ковпаківського
райсуду м. Суми від 24 вересня 2013 року, що
вбачається з копії відповідного
рішення на а.с. 3.

В судовому засіданні місцевого суду
встановлено, що малолітні діти сторін
проживають разом з матір'ю, позивачкою
по справі.

Як вбачається з характеристик та
довідки на а.с. 37 - 38, малолітня донька
сторін навчається в початковій школі,
відвідує декілька гуртків, позивачка є
членом батьківського комітету
навчального закладу та приділяє
належну увагу вихованню доньки.

Також встановлено, що позивачка по
справі отримує фінансову підтримку від
своїх батьків та сестри, яка мешкає в
США. Вказані обставини фактично не
ставились під сумнів відповідачем в
судовому засіданні місцевого суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка разом з дітьми має намір з 02
серпня 2014 року по 09 серпня 2014 року
виїхати до Туреччини з метою
відпочинку та оздоровлення дітей, що
підтверджується договором про надання
туристичних послуг від 01 липня 2014 року
та додатком до нього, які ОСОБА_4
долучила до заперечення на апеляційну
скаргу.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання
сімейних відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини, непрацездатних
членів сім'ї.

Відповідно до частин 9 та 10 ст. 7 СК
України сімейні відносини регулюються
на засадах справедливості,
добросовісності та розумності,
відповідно до моральних засад
суспільства. Кожен учасник сімейних
відносин має право на судовий захист.

Статтею 141 СК України визначено, що
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Як вбачається із змісту ст. 313 ЦК
України, фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), опікунів і в їхньому
супроводі чи супроводі осіб, які
уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріального
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).
За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, місцевий суд правильно
встановив, що відпочинок двох
малолітніх дітей разом з їх матір'ю на
курорті Туреччини в чітко визначений
період поза межами навчання в школі, не
суперечить інтересам доньки та сина
сторін. Таке рішення суду відповідає
вимогам вище вказаних законів.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідач не надав суду доказів на
підтвердження своїх доводів щодо
наміру позивачки виїзду за кордон для
влаштування особистого життя, і що при
цьому інтереси дітей нею не
враховуються. В матеріалах справи
достатньо доказів, які свідчать, що
метою виїзду позивачки разом з дітьми
до Туреччини є їх відпочинок та
оздоровлення, зокрема про це свідчить
договір про надання туристичних послуг
від 01 липня 2014 року та додатки до нього,
де чітко визначені місце та період
відпочинку ОСОБА_4 та двох
неповнолітніх дітей.

Не ґрунтуються на законі та матеріалах
справи, доводи апелянта, що рішення
суду порушує права неповнолітніх дітей
і суперечить їх інтересам.

Нічим не підтвердженими є доводи
апелянта щодо вчинення перешкод
позивачкою у його спілкуванні з дітьми,
нехтування батьківськими правами
відповідача, неузгодження щодо
організації відпочинку спільних дітей.
Навпаки, відповідач не заперечує, що
періодично, переважно у вихідні,
бачиться з дітьми, бере їх до себе
додому, дані обставини в судовому
засіданні підтвердила його
співмешканка ОСОБА_9 Також в
апеляційній скарзі ОСОБА_3 стверджує,
що влітку щороку вивозив дітей на
відпочинок на море, де вони проводили
від одного до трьох місяців.

У колегії суддів не викликає сумнівів
факт фінансової спроможності
позивачки, підтримки її батьками та
сестрою, що також підтверджуються
банківськими роздруківками на а.с. 42 - 48.
Тому не можуть бути підставою для
скасування рішення суду твердження
апелянта, що колишня дружина не має
реальної можливості забезпечити
подорож до іншої країни та вирішити
непередбачені фінансові витрати, у
разі їх виникнення.

Також відповідач не надав суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження своїх доводів, що під час
поїздки позивачки до Фінляндії взимку
2014 року з донькою ОСОБА_5, мати
приділяла їй мало уваги, залишала її
без нагляду, переважно займалася
власними справами.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції також
не спростовують.

За викладених обставин і фактів,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції з достатньою повнотою
з'ясував обставини справи, у
відповідності зі ст.212 ЦПК України дав
оцінку зібраним доказам і вирішив спір
у відповідності з законом, тому підстав
для задоволення скарги та скасування
рішення суду немає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 10 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -