АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22ц/796/8946/14
Головуючий у 1 інстанції - Мальченко О.В.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду м.
Києва у складі :

Головуючого -
Панченка М.М.

Суддів - Вербової
І.М., Кирилюк Г.М.

При секретарі -
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 27 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і
просила ухвалити рішення, яким
стягнути з кожного з відповідачів на
свою користь по 461 грн. 50 коп. як
компенсацію за понесені нею особисто
витрати по оплаті послуг з
користування електроенергією та по 2 983
грн. 07 коп. як компенсацію за понесені
нею особисто витрати по оплаті послуг з
централізованого опалення та
водовідведення. Послалася на те, що
вона, відповідачі та неповнолітня
дитина ОСОБА_5 є співвласниками у
рівних частках квартири АДРЕСА_1. За час
проживання в зазначеній квартирі
відповідачі ухиляються від оплати
житлово-комунальних послуг, а, отже, всі
витрати з їх оплати покладені на
ОСОБА_1, що й стало підставою для
звернення до суду з позовом.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 27 травня 2014 року у
задоволені позову відмовлено./а.с. 137-139/

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.
Зазначає, що відповідачами не надано
належних доказів на підтвердження
того, що вони передавали кошти
позивачці для оплати
житлово-комунальних послуг. Крім того,
посилається на те, що судом першої
інстанції не надано належної правової
оцінки заяві відповідачки ОСОБА_4/а.с.
70/, в якій остання визнає позовні вимоги
ОСОБА_1 в повному обсязі.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, а саме зі свідоцтва про право
власності на житло від 09.04.2009 р. /а.с. 13/,
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
власності в рівних долях позивачці, її
неповнолітній доньці та відповідачам.

Згідно довідки ф.3 від 11.03.2014 р.,
у вищезазначеній квартирі
зареєстровано п'ять осіб, які є її
співвласниками./а.с. 8/

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що згідно наявних у
справі рахунків на сплату
житлово-комунальних послуг та
повідомлень про сплату зазначених
послуг по особовому рахунку № НОМЕР_1
за адресою: АДРЕСА_1, який відкрито на
ім'я ОСОБА_2, нарахування плати за
послуги з утримання будинку та
прибудинкової території, опалення та
газопостачання в спірний період
проводилось на 5 осіб, що є
співвласниками квартири та з
урахуванням пільг, що визначені для
осіб-учасників ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС.

З наданих позивачем копій квитанцій
про оплату спожитої електроенергії
за період з 01.01.2011 по 31.10.2013 р.
вбачається, що заповнення рахунків та
їх оплату здійснювала позивач./а.с. 18-52,
55- 65/.

Відповідно до ст. 322 ЦК
України , власник зобов'язаний
утримувати майно, що йому належить,
якщо інше не встановлено договором
або законом.

За змістом ст. 360 ЦК України
співвласник відповідно до своєї
частки у праві спільної часткової
власності зобов'язаний брати участь у
витратах на управління, утримання та
збереження спільного майна.

Згідно ч. 1 ст. 162 ЖК України, плата за
користування жилим приміщенням в
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, встановлюється угодою
сторін.

Разом з тим, як пояснили
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ними за
усною домовленістю із позивачкою
передавалися кошти на оплату
житлово-комунальних послуг. В свою
чергу, позивачка передавала їм
оригінали оплачених рахунків, які
надано для огляду суду першої
інстанції в судовому засіданні.

Посилання ОСОБА_1 на те, що
відповідачем викрадено оригінали
відповідних оплачених рахунків, не
знаходять свого підтвердження в
матеріалах справи та не доведено
належними доказами.

Колегія суддів вважає, що факт
представлення та заповнення тією чи
іншою стороною квитанцій не може бути
об'єктивним доказом на підтвердження
понесення витрат саме за рахунок цієї
сторони.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довесті ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Стосовно доводів скаржника про
те, що судом першої інстанції не надано
належної правової оцінки заяві ОСОБА_4
про визнання позовних вимог, колегія
суддів вважає за необхідне зазначити
наступне.

Судом першої інстанції
правомірно зазначено, що дана заява не
знаходить свого підтвердження в
матеріалах справи та не ґрунтується на
встановлених обставинах. Судом надано
критичну оцінку зазначеній заяві,
зокрема, з тих підстав, що відповідачка
не з'явилася в судове засідання.

Також суд, критично оцінюючи заяву
ОСОБА_4, враховує пояснення ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в тій частині, що ОСОБА_4
перебуває у неприязних стосунках з
ОСОБА_2.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що оскаржуване судове
рішення ухвалено на повно з'ясованих
обставинах з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і не може бути скасоване з підстав,
наведених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 27 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді