АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-471/11
Номер провадження 22-ц/786/1698/14
Головуючий у 1-й інстанції Ряднина В.М.
Доповідач Дорош А. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Триголова В.М., Лобова О.А.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача Таран Р.П.

представника заінтересованої особи
ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві апеляційну
скаргу заінтересованої особи ОСОБА_5

на рішення Машівського районного суду
Полтавської області від 22 грудня 2011
року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_6
до Машівської селищної ради про
визнання права власності на нерухоме
майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2011 року ОСОБА_6
звернулася до суду з вказаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що згідно
договору купівлі-продажу від 07.09.2001 р. №
Н-170, укладеного за правилами біржової
торгівлі на Українській Універсальній
Біржі, Машівський райунівермаг, в
особі директора Кантлокова Султана
Мухамедовича, через ТОВ «Євротрейд
ЛТД», як брокерську контору № 51 УУБ,
продав, а вона через ПП
«Науково-методичний центр», як
брокерську контору № 1, купила 9/50
ідеальні долі нежитлової будівлі, що
розташована на земельній ділянці
Держфонду за адресою АДРЕСА_1. Згідно
договору купівлі-продажу за № Н-179 від
20.09.2001р., який також укладений за
правилами біржової торгівлі на
Українській Універсальній Біржі,
ОСОБА_6 через ТОВ «Євротрейд ЛТД», як
брокерську контору № 51 УУБ, продала, а
ОСОБА_5 через ПП «Науково-методичний
центр», як брокерську контору № 1,
купила 9/100 ідеальні долі із 9/50
ідеальної долі вказаного вище
нежитлової будівлі. Згідно договору
від 20.10.2001 р. між ОСОБА_6 та Машівським СП
«Коопунівермаг», в особі директора
Кантлокова Султана Мухамедовича, вона
прийняла підвальне приміщення, яке
розташоване під придбаним нею за вище
зазначеним біржовим контрактом
магазином «Культтовари», яке належало
даному магазину. З часу прийняття
підвального приміщення воно
використовується для обслуговування
її частини нежитлового приміщення. У
технічному паспорті, відсутнє
підвальне приміщення, яким вона
використується з 20.10.2001 р., а тому
звернулася до суду з позовом про
визнання права власності на нерухоме
майно.

Рішенням Машівського районного суду
Полтавської області від 22 грудня 2011
року позов ОСОБА_6 до Машівської
селищної ради про визнання права
власності на нерухоме майно -
задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на
приміщення, які знаходяться по АДРЕСА_1,
що складаються з приміщення № 19 площею
- 1,6 кв.м., № 19 «а» площею - 0,9 кв.м.,
приміщення № 18 площею 45,5 кв.м.,
приміщення № 16 площею - 3,9 кв.м.,
приміщення № 15 площею - 3,6 кв.м.,
приміщення № 14 площею - 2,9 кв.м.,
приміщення № 13 площею - 13,2 кв.м., а
всього загальною площею по
внутрішньому обміру - 71,5 кв.м. та
підвального приміщення, необхідного
для їх обслуговування.

В апеляційній скарзі
заінтересована особа ОСОБА_5 просить
рішення місцевого суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
позові. Свої доводи обгрунтовує тим, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають істотне
значення для справи, та невірно
застосовано норми матеріального та
процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно п.1,3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є неповне з»ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; неправильне
застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
згідно договору купівлі-продажу від
07.09.2001 р.№ Н-170, укладеного за правилами
біржової торгівлі на Українській
Універсальній Біржі, Машівський
райунівермаг продав, а ОСОБА_6 купила
9/50 ідеальні долі нежитлової будівлі,
розташованої на земельній ділянці
держфонду за адресою АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно договору купівлі-продажу за №
Н-179 від 20.09.2001р., укладеного за
правилами біржової торгівлі на
Українській Універсальній Біржі,
ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_5 купила 9/100
ідеальні долі із 9/50 ідеальної долі
вказаної вище нежитлової будівлі (а.с.8).

Рішенням Машівського районного суду
Полтавської області від 12.03.2008 р. за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Машівської
селищної ради, споживчого товариства
«Машівський райунівермаг» про
виділення частки із спільного майна,
ОСОБА_5 виділено реально у володіння та
користування 9/100 із 9/50 частини
приміщень, які знаходяться по АДРЕСА_1,
що складається з: частини приміщення №
18 площею 48,6 кв.м, приміщення № 17 площею
9,6 кв.м, приміщення № 12 площею 16,1 кв.м,
всього загальною площею по
внутрішньому обміру 74,3 кв.м. Залишено
ОСОБА_6 у користування частину
приміщень, які знаходяться по АДРЕСА_1,
що складаються з: приміщення № 19 площею
1,6 кв.м, частини приміщення № 18 площею
48,9 кв.м, частини приміщення № 16 площею
2,8 кв.м, приміщення № 15 площею 2,0 кв.м,
приміщення № 14 площею 5,4 кв.м,
приміщення № 13 площею 13,6 кв.м, всього
загальною площею по внутрішньому
обміру 74,3 кв.м. Визнано за ОСОБА_5 право
на переустаткування нежитлових
приміщень, які знаходяться по АДРЕСА_1
відповідно до вимог ДБН: на улаштування
перегородки в приміщенні № 18 для
переобладнання його в приміщення
площею 48,6 кв.м та 48,9 кв.м; закласти
самочинно влаштований дверний проріз
між приміщеннями № 18 та 17; закласти
дверний проріз між приміщеннями № 17 та
14; влаштувати дверний проріз між
приміщеннями № 18 та 16; обладнати
розділені нежитлові приміщення
самостійними системами
водопостачання, електропостачання та
каналізацією (ас.4-6).

Згідно рішення 28 позачергової сесії
Машівської селищної ради пятого
скликання від 18.04.2008 р. на підставі
укладеного договору оренди землі
ОСОБА_6 використовує земельну ділянку
площею 174 кв.м під нежитловим
приміщенням та для його обслуговування
в АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Задовольняючи позов, місцевий суд
виходив з того, що підвальне
приміщення, яке використовується
позивачем з 20.10.2001 р. на підставі
договору, укладеного в простій
письмовій формі, призначене для
обслуговування її частини нерухомого
майна і пов»язане з нею спільним
призначенням, а тому є її
приналежністю.

Проте, з таким висновком місцевого суду
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Як вбачається із матеріалів справи
предметом спору є визнання права
власності за фізичною оособою на
нерухоме майно, що є нежитловим, та
частини підвального приміщення.

При ухваленні судового рішення
місцевий суд послався на загальну
норму матеріального права, а саме ст. 328
ЦК України, яка передбачає, що право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів, право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом. При цьому, послався на існування
договору, на те, що спірний підвал
призначений для обслуговування
частини нерухомого майна та пов»язаний
спільним призначенням, є її
приналежністю, тому прийшов до
висновку про задоволення позову.

Як встановила колегія суддів, на а.с. 29
міститься договір від 20.10.2001 р.,
укладений між Машівським СП
«Коопунівермаг» та ОСОБА_6 про те, що
згідно акту купівлі-продажу від 07.09.2001
р. ОСОБА_6 купила приміщенння магазину
«Культтовари» за адресою АДРЕСА_1. При
здійсненні акту купівлі-продажу не
було вказано підвальне приміщення, яке
розташоване під магазином
«Культтовари» і належить даному
магазину. Згідно даного договору
Машівське СП «Коопунівермаг» передає,
а ОСОБА_6 приймає підвальне приміщення.
Дата укладення цього договору вказує
про застосування до даних
правовідносин вимог ЦК України у
редакції 1963 р.

Даний договір укладений у простій
письмовій формі, між юридичною та
фізичною особою, предметом якого є
підвальне приміщення без зазначення
його площі.

Даний договір вказує на передачу
ОСОБА_6 підвального приміщення, проте,
не зазначено на яких підставах: у
власність, в оренду тощо.

Із матеріалів справи не зрозуміло чи
існує технічна документація на це
спірне підвальне приміщення, чи
значиться воно зареєстрованим як
об»єкт нерухомості у встановленому
порядку та хто є його власником.

Місцевий суд, ухвалюючи судове рішення,
в основу поклав вказаний договір від
20.10.2001 р., тобто по суті визнав його
таким, що відбувся та визнав за
позивачем право власності на спірне
підвальне приміщення. При цьому
послався на те, що підвальне приміщення
призначене для обслуговування частини
нерухомого майна, пов»язане спільним
призначенням та є його приналежністю і
тому позов підлягає задоволенню.

Отже, не зрозуміло якою спеціальною
нормою матеріального права керувався
суд, задовольняючи позов.

Крім цього, як вбачається із матеріалів
справи, позивачу на праві приватної
власності належить лише 9/50 частини
нежитлового примішення, інші 9/50
частини належить заінтересованій
особі ОСОБА_5 Хто є власником решти 32/50
частин нежитлового будинку місцевим
судом не з»ясовано та він не
притягнутий до участі у справі в якості
відповідача. Відповідачем у справі є
Машівська селищна рада. З матеріалів
справи не вбачається на підставі чого
селищна рада є відповідачем у справі, у
чому полягає порушення прав чи
інтересів позивача цим відповідачем.

При ухваленні судового рішення
місцевим судом не з»ясовано на якій
правовій підставі і у який спосіб
можуть здійснювати право власності
підвальним приміщенням, що є
допоміжним, співвласники нежитлового
приміщення по АДРЕСА_1.

Крім цього, колегія суддів звертає
увагу на те, що згідно вищевказаного
рішення місцевого суду від 12.03.2008 р.
позивачу ОСОБА_6 залишено у
користування частину приміщень, які
знаходяться по АДРЕСА_1, що складаються
з: приміщення № 19 площею 1,6 кв.м, частини
приміщення № 18 площею 48,9 кв.м, частини
приміщення № 16 площею 2,8 кв.м,
приміщення № 15 площею 2,0 кв.м,
приміщення № 14 площею 5,4 кв.м,
приміщення № 13 площею 13,6 кв.м, всього
загальною площею по внутрішньому
обміру 74,3 кв.м. Вказане рішення є
чинним. Оскаржуваним рішенням визнано
за позивачем право власності на ці ж
приміщення, які за площею є меншими,
загальна площа по внутрішньому обміру
складає 71,5 кв.м.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що у
рішенні місцевого суду має місце
неповне з»ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального
права, тому рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.
1,3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити.

Рішення Машівського районного суду
Полтавської області від 22 грудня 2011
року скасувати та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до
Машівської селищної ради про визнання
права власності на нерухоме майно -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

С У Д Д І : /
підписи/

Згідно: суддя апеляційного суду

Полтавської області
Дорош А.І.