Єдиний унікальний номер 205/4469/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року Ленінський районний
суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Остапенко Н.Г.

при
секретарі Шевцовій М.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
1/2 частину земельної ділянки , -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2014 року позивач звернулася до
суду з позовом ОСОБА_2 про визнання
права власності на 1/2 частину земельної
ділянки.

В обґрунтування позову позивач
вказала, що 02 грудня 2000 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_3 був укладений шлюб, який був
зареєстрований Відділом реєстрації
актів громадського стану Жовтневої
районної ради м. Дніпропетровська,
актовий запис №1063.

Відповідно до Договору купівлі-продажу
№ 3-3218 від 29.04.2004 року, в період шлюбу,
ОСОБА_2 придбав, земельну ділянку
площею 0,0438 гектарів., яка розміщена за
адресою: АДРЕСА_1.

На підстав вищевикладеного, позивач
просить суд, визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину земельної
ділянки площею 0,0438 га, розташованої на
території АДРЕСА_1 надану для ведення
садівництва.

Позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні
позов підтримала та просила
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
позов не визнав та просив відмовити.

Суд, вислухавши у судовому засіданні
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

В ході судового розгляду встановлено,
що 02 грудня 2000 року ОСОБА_2 зареєстрував
шлюб з позивачкою ОСОБА_1, що
підтверджується актовим записом № 1063
від 02 грудня 2000 року зареєстрованого
Відділом реєстрації актів
громадського стану Жовтневої районної
ради м. Дніпропетровська, актовий запис
№1063 (а.с.10).

Як передбачено ч. 2 ст. 65 СК України, при
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя.

На підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 29 квітня 2004 року,
ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4 земельну
ділянку площею 0,0438 гектарів., розміщену
на території Ленінського району
АДРЕСА_1, надану для ведення
садівництва, посвідчений державним
нотаріусом П'ятої дніпропетровської
державної нотаріальної контори, за
реєстрований в реєстрі за №3-3221 (а.с.8).

Як встановлено в судовому засіданні,
земельну ділянку було придбано за
спільні кошти подружжя.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 06 лютого 2013 року,
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 -
розірвано./а.с.18/

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного
кодексу України у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором, що також
передбачено ст. 372 ЦК України, згідно
якої у разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України
майно, набуте подружжям під час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Підставою набуття подружжям права
спільної сумісної власності є лише
одна обставина: набуття (придбання)
майна за час шлюбу, крім випадків
встановлених законом або договором.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

За таких обставин суд вважає позовні
вимоги позивача обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню, та
вважає за необхідне визнати за
позивачем право власності на 1/2 частину
земельної ділянки.

Згідно ст. 214 ЦПК України, під час
ухвалення рішення суд вирішує питання
щодо розподілу між сторонами судових
витрат. Тому, суд вважає за необхідне
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі по 243грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст.10, 27, 31, 57, 88, 214, 215, 223 ЦПК
України, ст. 60, 63 Сімейного кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на 1/2 частину
земельної ділянки - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
1/2 частину земельної ділянки площею 0,0438
га, розташованої на території АДРЕСА_1
надану для ведення садівництва.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя
Н.Г. Остапенко