Справа №173/743/14-ц
Провадження №2/173/624/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області в складі

головуючого - судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання -
Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщені суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до секретаря
Дніпровської селищної ради
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області Ступник
Тетяни Миколаївни про визнання
нотаріальних дій неправомірними,
визнання заповіту нікчемним,
зобов'язання вчинити певні дії, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, приватний нотаріус ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до
Верхньодніпровського районного суду з
позовом до секретаря Дніпровської
селищної ради Супник Т.М. про визнання
дій неправомірними, визнання заповіту
недійсним та зобов'язання вчинити
певні дії. До початку розгляду справи
по суті позивач змінив свої позовні
вимоги та просив суд визнати заповіт,
складений від імені його батька
нікчемним. В обґрунтування позовних
вимог зазначено, що секретарем
Дніпровської селищної ради було
порушено порядок оформлення заповіту
від імені ОСОБА_8, а саме, в порушення
вимог Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій посадовими особами
виконавчих комітетів сільських,
селищних, міських рад народних
депутатів України в заповіті не було
зроблено помітку про те, що документ
було прочитано ОСОБА_8 вголос, оскільки
він був сліпим. Окрім того, на думку
позивача, спадкоємець ОСОБА_4 допоміг
підписати заповіт ОСОБА_8, що є
неприпустимим. З урахуванням
вищевикладеного позивач просив суд
визнати нотаріальні дії, вчинені
посадовою особою Дніпровської
селищної ради Верхньодніпровського
району Дніпропетровської області
Ступник Т.М. щодо посвідчення заповіту
ОСОБА_8 22 листопада 2010 року такими, що
вчиненні з порушенням норм
матеріального права, форми та
процедури нотаріального посвідчення
заповіту; визнати заповіт, посвідчений
секретарем Дніпровської селищної ради
Ступник Т.М. 22 листопада 2010 року від
імені ОСОБА_8 нікчемним; зобов'язати
секретаря Дніпровської селищної ради
Ступник Т.М. скасувати рішення щодо
нотаріального посвідчення заповіту
від 22 листопада 2010 року від імені
ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі № 212
та внести відповідні зміни до книги
реєстрації заповітів.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали та
просили суд задовольнити позовні
вимоги, підтвердили обставини,
викладені в позовній заяві. Позивач
пояснив суду, що його батько жив сам,
був сліпим, користувався ціпком.
Представник позивача також зауважив,
що відповідач не могла не знати, що
ОСОБА_8 був сліпим, а тому її дії щодо
посвідчення заповіту не відповідають
вимогам закону.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнала, суду пояснила, що діяла у
відповідності до вимог Інструкції,
підстав вважати, що заповідач був
сліпим в неї не було. ОСОБА_8 сам зайшов
до неї в кабінет, назвав кому і, що він
хоче заповісти, він не просив допомоги
та не надавав жодних документів, які б
підтвердили, що він сліпий. Секретар не
відкидає, що, можливо, ОСОБА_8 в силу
свого похилого віку погано бачив, а
тому вона прочитала заповіт йому в
голос і вказала, де поставити підпис на
заповіті та у журналі реєстрації.
Відповідач також зауважила, що у
виконкомі селищної ради є перелік осіб,
які є інвалідами по зору, і ОСОБА_8 в
цьому переліку не було. З урахуванням
вищевикладеного відповідач вважала
позов необґрунтованим.

Третя особа, яка не заявляє самотійних
вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 та її
представник проти задоволення
позовних вимог заперечували. ОСОБА_3
суду пояснила, що ОСОБА_8 жив тривалий
час сам, потім через стан його здоров'я
вона забрала його до себе жити. Він все
робив сам, готував собі їжу, виклав
вбиральню, порався на городі. Їй відомо,
що ОСОБА_8 погано бачив, проте він не був
сліпим. Представник третьої особи
вважав доводи позовної заяви
необґрунтованими, оскільки позивачем
не доведено, що ОСОБА_8 був сліпим на
момент складання заповіту.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4 проти
задоволення позовних вимог
заперечував, суду пояснив, що знайомий
з ОСОБА_8 дуже тривалий час. ОСОБА_8
дійсно мав проблеми з очима, проте він
не був сліпим. Йому відомо, що в ОСОБА_8
були проблеми із зором і йому робили
операцію на очах. Проте ОСОБА_8 дуже
тривалий час жив сам, повністю себе
обслуговував, ходив до магазину. Після
інфаркту він більше не ходив до
магазину, проте не через зір, а через
стан здоров'я. Він привіз його до
селищної ради за проханням ОСОБА_8,
проте до секретаря ОСОБА_8 пішов
самостійно.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору, приватний
нотаріус ОСОБА_5, в судове засідання не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином,
подала заяву про розгляд справи без її
участі.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
брали участь у судовому засіданні,
допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи, оцінивши докази в їх
сукупності приходить до наступних
висновків.

З огляду на предмет та підстави позову
доказуванню підлягають
невідповідність дій секретаря
Дніпровської селищної ради Ступник Т.М.
щодо посвідчення заповіту від імені
ОСОБА_8 вимогам Цивільного кодексу
України та Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій посадовими
особами виконавчих комітетів
сільських, селищних, міських рад
народних депутатів України,
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України він 25 серпня 1994 року №
22/5, яка діяла на час вчинення
нотаріальних дій, та встановлення
нікчемності правочину з цих підстав.

Судом встановлені такі обставини та
відповідні їм правовідносини.

22 листопада 2010 року секретарем
Дніпровської селищної ради
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області Ступник Т.М.
було посвідчено заповіт від імені
ОСОБА_8, який заповів все своє майно
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних долях (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с.15).

Після смерті батька, ОСОБА_1, звернувся
до суду з позовом про визнання
вищезазначеного заповіту недійсним у
зв'язку з тим, що на момент складання
заповіту волевиявлення ОСОБА_8 не було
вільним та не відповідало його волі.

Рішенням Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 5 лютого 2014 року, яке було
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду, ОСОБА_1, в позові було відмовлено.

Зараз позивач просить суд визнати
заповіт нікчемним у зв'язку з порушення
його форми та порядку посвідчення
секретарем Дніпровської селищної ради.

Відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу
України заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1 ст.1235
Цивільного кодексу України заповідач
може призначити своїми спадкоємцями
одну або кілька фізичних осіб,
незалежно від наявності у нього з цими
особами сімейних, родинних відносин, а
також інших учасників цивільних
відносин. Частиною 2 ст. 1236 Цивільного
кодексу України передбачено, що
заповідач має право скласти заповіт
щодо усієї спадщини або її частини.

Статтею 1247 Цивільного кодексу України
визначено загальні вимоги до форми
заповіту: заповіт складається у
письмовій формі, із зазначенням місця
та часу його складання; заповіт має
бути особисто підписаний заповідачем;
заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у ст..
1251-1252 цього кодексу. Згідно зі ст.. 1251
Цивільного кодексу України заповіт
може бути посвідчений уповноваженою на
те посадовою особою органу місцевого
самоврядування, якщо у населеному
пункті не має нотаріуса. Обов'язкова
присутність свідків під час
посвідчення заповіту посадовою особою
органу місцевого самоврядування
діючим на той час законодавством не
була передбачена.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 Цивільного
кодексу України заповіт, складений
особою, яка не мала на це права, а також
заповіт, складений з порушенням вимог
щодо його форми та посвідчення, є
нікчемним. Пунктом 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 6
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» вимога про
встановлення нікчемності правочину
підлягає розгляду в разі наявності
відповідного спору.

Заповіт, посвідчений 22 листопада 2010
року секретарем Дніпровської селищної
ради Верхньодніпровського району
Ступник Т.М. від імені ОСОБА_8 було
складено в письмовій формі, із
зазначенням дати та місця складання
заповіту, дати та місця народження
заповідача, в двох примірниках, один з
яких зберігається в справах
виконавчого комітету Дніпровської
селищної ради, а інший було видано
заповідачу ОСОБА_8 У відповідності до
вимог ч. 2 ст. 1247 Цивільного кодексу
України та п. 13, 33 Інструкції заповіт
особисто підписаний заповідачем. У
відповідності до п. 18 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
посадовими особами виконавчих
комітеті сільських, селищних, міських
рад народних депутатів України,
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України від 25 серпня 1994 року та
яка діяла на час посвідчення заповіту,
заповіт містить підпис посадової
особи, гербову печатку та
посвідчувальний напис. Також у
відповідності до п. 19 даної Інструкції
посвідчення заповіту було
зареєстровано в книзі реєстрації
нотаріальних дій 22 листопада 2010 року
під номером 212.

Пунктом 13 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій
посадовими особами виконавчих
комітетів сільських, селищних, міських
рад народних депутатів України,
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України № 22/5 від 25 серпня 1994
року, передбачено, що якщо громадянин,
який звернувся за вчиненням
нотаріальної дії, неписьменний або
сліпий, посадова особа виконавчого
комітету, крім того, зобов'язана
прочитати йому текст документа і
зробити про це на документі
відмітку. Якщо сліпий громадянин
письменний, він сам підписує
документ.

З урахування зазначених вище
вимог закону, судом встановлено, що
заповіт від 22 листопада 2010 року
відповідає загальним вимогам щодо його
форми та порядку посвідчення: заповіт
складено в письмовій формі, підписано
особисто заповідачем в присутності
посадової особи, яка вчиняла
нотаріальні дії; посвідчено посадовою
особою органу місцевого
самоврядування, яка вчиняла
нотаріальні дії.

Щодо відсутності відмітки в
заповіті про те, що його було прочитано
вголос заповідачу, суд приходить до
наступних висновків.

В судовому засіданні свідок
ОСОБА_10 суду пояснила, що 7 років вона
працювала поштаркою та приносила
пенсію ОСОБА_8 Він нічого не бачив,
підписувався за отриману пенсію, але
над лінійкою. Видавала пенсію однією
купюрою, оскільки він не міг рахувати.
ОСОБА_8 користувався палицею, як сліпий,
людей впізнавав лише за голосом та не
обертався до людини під час
спілкування.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що
працює контролером. Два рази на місяць
приходила до ОСОБА_8 з метою зняття
показань лічильників. У зв'язку з тим,
що він був сліпим, лічильник було
встановлено в хаті. Показання з
лічильника записувала сама, а він лише
розписувався з її допомогою. ОСОБА_8
впізнавав всіх за голосом і сам казав,
що нічого не бачить. Пересувався він за
допомогою палички та поводив себе
повністю як сліпа людина. Документів
про те, що він сліпий не бачила.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що
після ДТП ходила на Дніпро розробляти
ногу. Проходила кожного разу повз двір,
де проживав ОСОБА_8 з ОСОБА_3 Двір було
повністю видно і там було протягнуто
мотузку, за допомогою якої ОСОБА_8
пересувався у дворі. Коли ОСОБА_8 ходив
в магазин з ОСОБА_3, він тримався за
велосипед. Також він користувався
ціпком, оскільки був сліпим.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що
була сусідкою ОСОБА_8 Він впізнавав
всіх лише за голосом, по подвір'ю
пересувався за допомогою мотузки та за
допомогою палички. Років сім до смерті
він вже не бачив. Не бачила, щоб він
ходив до магазину. Коли він
спілкувався, то не дивився на людину.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що з
ОСОБА_8 був знайомим з 2002 року. в 2006 році
в нього погіршився зір і він взагалі не
бачив. ОСОБА_8 пересувався за допомогою
ціпка. На подвір'ї ОСОБА_3, де жив ОСОБА_8
було протягнуто мотузку, за допомогою
якої він пересувався по подвір'ю. він
впізнавав всіх лише по голосу та не
дивився на людину, коли з нею розмовляв.
В магазин ОСОБА_8 не ходив.

Разом з тим свідок ОСОБА_15 суду
пояснив, що був дуже добре знайомим з
ОСОБА_8, часто бував в нього у гостях.
Він впізнавав людей, рухався
самостійно, повністю себе
обслуговував, працював на городі, йому
приносили пенсію. Свідок вважає, що
ОСОБА_8 не був повністю сліпим, оскільки
він все робив сам. Ціпком дійсно інколи
користувався, але для опори, оскільки
був вже старим.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що
знала ОСОБА_8 дуже давно, оскільки жила
по сусідству. Їй відомо, що ОСОБА_8
займався копченям, а тому вважає, що він
бачив, оскільки брався за таку роботу.
Їй також відомо, що він готував собі
їжу, чистив овочі. Бувало, що бачила
його з ціпком, проте він на нього
спирався. Він з нею спілкувався та
називав її на ім'я. Свідок також знала,
що ОСОБА_8 робили операцію на очах.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що
був давно знайомим з ОСОБА_8 Вважає, що
ОСОБА_8 не був сліпим, оскільки все
робив сам, в тому числі сам виклав
вбиральню. Йому відомо, що ОСОБА_8
робили операцію на очах і він
розповідав, що став бачити краще.

Отже, показання свідків
протирічать один одному, а тому суд не
може приймати їх до уваги як докази.
Окрім того показаннями свідків не
підтверджується те, що на момент
складання заповіту ОСОБА_8 був сліпим,
тобто взагалі не бачив.

Медичною карткою ОСОБА_8
підтверджується, що він мав хворобу
очей, лікувався стаціонарно в 2003 році,
йому було зроблено операцію на очах.
Останній запис щодо хвороби очей було
зроблено в 2003 році і після цього жодних
відомосте про покращення або
погіршення здоров'я ОСОБА_8 не має.

Суд не приймає до уваги доводи
представника позивача про те, що записи
в медичній картці про подальше
лікування ОСОБА_8 відсутні у зв'язку з
тим, що він остаточно осліп та припинив
лікування, оскільки вони не
підтверджуються іншими доказами.

Окрім того, суд звертає увагу, що
інвалідом по сліпоті ОСОБА_8 не був, що
не заперечував сам позивач у судовому
засіданні.

Згідно зі ст.11 Цивільного
процесуального кодексу України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням встановлених судом
обставин, суд, створивши всі умови для
реалізації сторонами свої
процесуальних прав, приходить до
переконання, що позивачем не доведено
те, що ОСОБА_8 на момент складання
заповіту 22 листопада 2010 року був
сліпим.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_8
мав захворювання очей (субатрофія обох
очей), яке не виключає низький зір або
поступову його втрату, проте, навіть за
таких умов, коли заповідач не міг
прочитати самостійно заповіт,
відсутність самої відмітки про те, що
заповіт прочитано вголос не є
підставою для встановлення
нікчемності заповіту, який, перш за все,
відповідав волі заповідача.

У зв'язку з чим суд вважає, що
секретар Дніпровської селищної ради як
посадова особа, яка посвідчувала
заповіт, діяла у відповідності до вимог
Інструкції та Цивільного кодексу
України. Підстав робити відмітку в
заповіти про те, що він прочитаний
заповідачу вголос на момент
посвідчення заповіту у відповідача не
було.

З урахуванням встановлених судом
обставин, суд приходить до висновку про
необгрунтованиість позовних вимог, а
тому в позові слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене,
керуючись ст.ст. 1233-1236, 1247, 1251, 1257
Цивільного кодексу України, ст..ст.10, 11,
60, 88, 212-215 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до секретаря
Дніпровської селищної ради
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області Ступник
Тетяни Миколаївни про визнання
нотаріальних дій неправомірними,
визнання заповіту нікчемним,
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Верхньодніпровський
районний суд Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які приймали
участь у справі, проте не були присутні
під час проголошення рішення суду,
мають право оскаржити його протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ю.Шевченко