АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц/791/1370/2014
Головуючий в суді 1 інстанції: Решетов
Доповідач: Цуканова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року травня місяця 21 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

головуючого: Цуканової І.В.

суддів: Майданіка В.В.

Склярської І.В.

при секретарі: Грицак А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в
інтересах ОСОБА_4 на рішення
Дніпровського районного суду м.Херсона
від 13 березня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Мегабанк" до ОСОБА_4 про
стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом до ОСОБА_4, посилаючись на те, що
між Відкритим акціонерним товариством
«Мегабанк», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство «Мега
банк» (далі банк) та відповідачем
укладено кредитний договір № 485-21Пв/2007
від 30 листопада 2007 року, згідно якого,
останній отримав кредит у розмірі 25000,00
доларів США з кінцевим терміном
повернення 29 листопада 2017 року зі
сплатою 14,5 відсотків річних за
користування кредитними коштами.
Додатковою угодою № 1 від 02 червня 2008
року до кредитного договору процентна
ставка збільшена до 15 відсотків річних,
а додатковою угодою № 3 від 26 грудня 2008
року до кредитного договору процентна
ставка збільшена до 17 відсотків річних.

Так як відповідач зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконав, станом на 10 січня 2014 року у
нього виникла заборгованість в сумі
38502,70 доларів США, та 27167,16 гривень. (з
яких сума заборгованості за кредитом -
25000,00 доларів США; сума залишку
прострочених відсотків - 13502,70 доларів
США; сума штрафу та пені - 27167,16 грн.),
просить стягнути з відповідача
вищевказаний розмір заборгованості та
понесені ним судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Херсона від 13 березня 2014 року, з
урахуванням ухвали від 25 квітня 2014 року
про виправлення описки, позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
"Мегабанк" заборгованість за кредитним
договором № 485-21Пв/2007 від 30 листопада 2007
року у загальній сумі 38502,70 доларів США,
та 27167,16 гривень. (з яких сума
заборгованості за кредитом - 25000,00
доларів США; сума залишку прострочених
відсотків - 13502,70 доларів США; сума
штрафу та пені - 27167,16 грн.) Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянт,
посилаючись на неповне з`ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким в задоволенні
позову відмовити.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу не надходили, представник банку
доводи апеляційної скарги не визнав,
рішення суду першої інстанції вважає
законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з підстав
обґрунтованості позовних вимог та
проведення нарахування належним чином,
що підтверджено розрахунком
заборгованості. (а.с.4)

Обов'язковість виконання договору
сторонами, у встановлений строк та
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться встановлена
нормами ст.ст.629,530,526 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, і
встановлено судом першої інстанції,
між позивачем та відповідачем виникли
договірні відносини, які врегульовані
кредитним договором № 485-21Пв/2007 від 30
листопада 2007 року (а.с. 9-11), відповідно
до якого ОСОБА_4 отримав кредит у
розмірі 25000,00 доларів США з кінцевим
терміном повернення 29 листопада 2017
року зі сплатою 14,5 відсотків річних за
користування кредитними коштами.
Додатковою угодою № 1 від 02 червня 2008
року до кредитного договору процентна
ставка збільшена до 15 відсотків річних
(а.с.13), а додатковою угодою № 3 від 26
грудня 2008 року до кредитного договору
процентна ставка збільшена до 17
відсотків річних. (а.с. 14).

Згідно п. 3.2.3 кредитного договору
позичальник зобов`язався своєчасно
сплачувати нараховані проценти за
користування кредитом у порядку,
встановленому договором.

Проте, взятих на себе зобов`язань,
позичальник не виконав.

З наданого Банком розрахунку
заборгованості за кредитним договором,
вбачається, що станом на 10 січня 2014 року
у відповідача виникла заборгованість в
сумі 38502,70 доларів США, та 27167,16 гривень.
(з яких сума заборгованості за кредитом
- 25000,00 доларів США; сума залишку
прострочених відсотків - 13502,70 доларів
США; сума штрафу та пені - 27167,16 грн.)
(а.с.4).

Відповідно до вимог статті 1054 ЦК
України, за кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до договору.

Відповідно до ст.611 ЦК України у випадку
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позичальником порушено умови
кредитного договору, у зв'язку із чим
виникла прострочена заборгованість за
кредитом, яка відповідачем не погашена,
відповідно до наданого позивачем
розрахунку, правильність якого
перевірена колегією суддів та
належними доказами не спростована і ця
заборгованість підлягає стягненню з
відповідача на користь Банку.

Враховуючи обставини справи та норми
чинного законодавства суд першої
інстанції дійшов вірного висновку щодо
стягнення суми заборгованості.

Доводи апелянта, що позов про стягнення
кредитної заборгованості повторно
заявлений банком, оскільки існує
рішення Дніпровського районного суду
м.Херсона від 13 листопада 2012 року суду
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, колегією суддів до уваги не
беруться, оскільки в даному випадку
стягнення суми кредитної
заборгованості не є подвійним
стягненням, а є способом забезпечення
належного виконання зобов'язань.

Так рішенням Дніпровського районного
суду м.Херсона від 13 листопада 2012 року у
справі № 2110/5857/12 за позовом ПАТ
"Мегабанк" до ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки звернуто
стягнення на предмет іпотеки за
договором іпотеки від 30 листопада 2007
року, укладеним в забезпечення
обов`язків ОСОБА_4 за кредитним
договором № 485-21Пв/2007, а саме - квартири
АДРЕСА_1 шляхом надання ПАТ "Мегабанк"
права її продажу будь-якій
особі-покупцю від імені Банку в
погашення заборгованості за вказаним
кредитним договором в сумі 28366,59
доларів США і 4333,41 грн., що утворилася
станом на 11.08.2011 року. До реалізації
предмета іпотеки вказана квартира
передана в управління Банку з наданням
йому права вживати заходів по
збереженню та забезпеченню належного
використання квартири за цільовим
призначенням (а.с. 61-62).

Як вбачається з пояснень представника
Банку та копії постанови державного
виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у
м.Херсоні від 25.07.2013р. про відкриття
виконавчого провадження, з огляду на
заяву стягувача виконавче провадження
розпочиналося лише щодо виконання
виконавчого листа, виданого за
вищевказаним рішенням суду, про
передачу в управління Банку іпотечної
квартири.

В постанові ВДВС від 19.09.2013 року про
повернення виконавчого листа
стягувачу зазначено що стягувач, тобто
Банк, перешкоджає проведенню
виконавчих дій.

Відмова стягувача від передачі
квартири в управління відображена в
складеному державним виконавцем акті
від 19.09.2013р. та зводиться до
неможливості Банку прийняти в
управління квартири боржника ОСОБА_4,
оскільки в квартирі знаходяться речі
останнього, наявна сигналізація, до
підлоги прикріплено дві одиниці
вогнепальної зброї.

Про відсутність намірів реалізувати
квартиру зазначив і представник Банку
при розгляді справи апеляційним судом,
покликаючись також на те, що право
користування квартирою мають
малолітні діти, що в тому числі
перешкоджає її продажу за рішенням
суду у справі № 2110/5857/12.

Згідно ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання
припиняється частково або в повному
обсязі на підставах, встановленних
договором або законом.

Зокрема ч.1 ст.599 ЦК України зобов`язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Як зазначено в п.17 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», наявність
судового рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконане боржником,
не припиняє правовідносин сторін
кредитного договору.

Оскільки рішення суду про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
договором іпотеки, укладеним в
забезпечення виконання ОСОБА_4
зобов`язань за спірним кредитним
договором, не виконано, що визнається
відповідачем і його представником, то,
за думкою судової колегії, відсутні
перешкоди для стягнення кредитної
заборгованості в повному обсязі
оскаржуваним в даній справі рішенням
суду.

З огляду на викладене, доводи
апеляційної скарги належним чином не
обґрунтовані, протирічать матеріалам
справи і висновків суду не
спростовують. Зазначені заявником
обставини не можуть бути підставою для
відмови в позові.

Оскільки суд першої інстанції прийняв
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому відповідно до ст.308 ЦПК України це
є підставою для відхилення апеляційної
скарги та залишення рішення суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308,
315, ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м.Херсона від 13 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 27 травня 2014
року

Ухвала набрала законної сили 21 травня
2014 року

Суддя:
І.В. Цуканова

Секретар судового засідання:
А.М. Грицак