Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1668/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
УХВАЛА

Іменем України

03.07.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого
- Сукач Т.О.

суддів
- Бубличенко В.П., Мурашка С.І.

при секретарі
- Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до Асоціації
фермерських господарств «Віка» про
визнання недійсною додаткової угоди до
договору оренди земельної ділянки, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_2, на рішення
Новоархангельського районного суду
Кіровоградської області від 11 квітня
2014 року і

в с т а н о в и л а :

Рішенням Новоархангельського
районного суду Кіровоградської
області від 11 квітня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2
до асоціації фермерських господарств
«Віка» про визнання недійсною
додаткової угоди до договору оренди
земельної ділянки.

В апеляційній скарзі представник
позивача, ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить
призначити у справі почеркознавчу
експертизу, скасувати рішення суду і
ухвалити нове рішення, яким визнати
недійним додаток до договору оренди
земельної ділянки.

Представник АФГ «Віка» у судове
засідання не з'явився, про час і місце
розгляду справи повідомлений у
встановленому статтею 76 ЦПК України
порядку, причину неявки не повідомив.
Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК
України, згідно з якою неявка сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи, колегія
суддів вирішила розглядати справу у
відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_2 та його представника, ОСОБА_3,
які підтримували доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної скарги
у встановлених ст.303 ЦПК України межах,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.93 Земельного кодексу
України право оренди земельної ділянки
- це засноване на договорі строкове
платне володіння і користування
земельною ділянкою, необхідною
орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК
України).

Зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту (ст.654 ЦК
України).

Частиною 1 ст.14 Закону
України «Про оренду землі»
передбачено, що договір оренди землі
укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
стороною (сторонами).

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, в тому числі
встановлених ч.3 ст.203 ЦК України.

Судом з'ясовано та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_4 на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серія
ІІІ-КР № 003827, виданого 18 жовтня 2001 року,
належала земельна ділянка площею 3,37
га, що розташована на території
Надлацької сільської ради
Новоархангельського району
Кіровоградської області. (а.с.7).

26 січня 2008 року між ОСОБА_4 і асоціацією
фермерських господарств «Віка»
укладено договір оренди зазначеної
земельної ділянки строком на 5 років.
Цей договір зареєстровано у
Новоархангельському відділі
Кіровоградської регіональної філії
Центру ДЗК, про що Державному реєстрі
земель вчинено запис від 12 вересня 2008
року № 84. Пунктом 9 договору
визначено, що орендна встановлюється в
розмірі 1,5% від нормативної грошової
оцінки землі (а.с.10-14,15).

12 серпня 2009 року було укладено
додаткову угоду до вказаного договору
оренди земельної ділянки, якою внесено
зміни до п.п.8,9,40 договору оренди та,
зокрема, передбачено, що договір
оренди укладається на строк до 31 грудня
2018 року, орендна плата за користування
орендарем земельною ділянкою
встановлюється в розмірі 3 %
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки з урахуванням коефіцієнта
індексації, перехід права власності на
орендовану земельну ділянку до другої
особи, а також реорганізація юридичної
особи-орендаря не є підставами для
зміни умов або розірвання даного
договору. Додаткова угода
зареєстрована у Новоархангельському
відділі Кіровоградської регіональної
філії Центру ДЗК, про що Державному
реєстрі земель вчинено запис від 26
травня 2010 року № 67 (а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с.8).

15.04.2011 року позивач ОСОБА_2
отримав свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на вказану
земельну ділянку (а.с.9).

Обґрунтовуючи позов про визнання
додаткової угоди до договору оренди
земельної ділянки недійсною позивач та
його представник в суді першої
інстанції стверджували, що підписи в
договорах від імені ОСОБА_4 виконані
не ним, а іншою особою. В суді
апеляційної інстанції вказувати на те,
що за ОСОБА_4 додаткову угоду підписала
його дружина, яку він не уповноважував
на укладання цієї додаткової угоди.

Відповідно до приписів ст.60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Однак, будь-яких належних і допустимих
доказів на підтвердження обставин, на
які позивач посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, незважаючи на
те, що відповідач цей факт не визнавав,
позивач не надав.

Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК
України для з'ясування обставин, що
мають значення для справи і потребують
спеціальних знань у галузі науки,
мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд
призначає експертизу за заявою осіб,
які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції відмовив у
задоволенні клопотання про
призначення почеркознавчої експертизи
у зв'язку із ненаданням позивачем
рукописних текстів (підписів), що
достовірно були виконані ОСОБА_4 (а.с.73).

В апеляційній скарзі на рішення суду
першої інстанції представник позивача,
посилаючись на безпідставну відмову
судом першої інстанції у призначенні
та проведенні експертизи, просив
призначити почеркознавчу експертизу
для з'ясування, ким ОСОБА_4, чи іншою
особою вчинено підпис від імені ОСОБА_4
у додатковій угоді від 12 серпня 2009
року.

Проте, під час розгляду справи
апеляційним судом позивач та його
представник відмовилися від
проведення експертизи, вважаючи, що
ними надано достатньо доказів, які
вказують на те, що додаток до договору
оренди земельної ділянки від імені
ОСОБА_4 підписала його дружина - ОСОБА_5
Клопотання про призначення
почеркознавчої експертизи на
підтвердження цих своїх доводів
позивач та його представник не
заявляли.

Відповідно до ст.ст. 10, 60
ЦПК України цивільне судочинство
здійснюються на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, пояснення
позивача та його представника про те,
що додаток до договору оренди
земельної ділянки ОСОБА_4 не
підписував, замість нього додаток до
договору підписала його дружина, не
можна визнати достатньою підставою для
висновку про відсутність
волевиявлення ОСОБА_4 на укладення
додаткової угоди до договору оренди і,
як наслідок, визнання правочину
недійсним на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 3 ст.
203 ЦК, якими обґрунтовувались
позовні вимоги, а, отже, для висновку
про доведеність зазначеної вимоги і
порушення права власності позивача на
земельну ділянку.

Відповідно до ст.204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Враховуючи наведені
положення закону щодо презумпції
правомірності правочину, колегія
суддів вважає, що суд дійшов
правильного висновку про те, що
позовні вимоги є недоведеними
належними та допустимими доказами, а
тому відсутні підстави для задоволення
позову.

Рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, згідно наданих
сторонами доказів, що відповідно до
ст.308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.209,307,308 313,314,315 ЦПК
України колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Новоархангельського районного
суду Кіровоградської області від 11
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді