Номер провадження: 22-ц/785/5980/14
Головуючий у першій інстанції Салтан
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів - Черевко П.М.

- Артеменко І.А.

при секретарі - Добряк Н.І.

з участю : представника ОСОБА_3-ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Одеської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
на заочне рішення Київського районного
суду міста Одеси від 22 квітня 2014 року по
справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта банк»
до ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом визнання права
власності та припинення права
власності на квартиру АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИЛА:

11 вересня 2013 року позивач звернувся з
позовом, який уточнив 27 січня 2014 року
(а.с.91). Обґрунтовуючи свої вимоги
позивач вказує, що 25 липня 2008 року між
АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником
якого є ПАТ «Дельта банк», та
відповідачем укладено кредитний
договір, відповідно до умов якого
позичальник отримав споживчий кредит в
сумі 41000,00 дол. США на строк
користування кредитними коштами до 25
липня 2029 року включно, зі сплатою 13,5 %
річних.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, між банком та
відповідачем 25 липня 2008 року укладений
договір іпотеки, предметом якого є
квартира АДРЕСА_2. Відповідач не
виконав умов договору, в наслідок чого
станом на 19 березня 2013 року існує
заборгованість в розмірі 521 753 грн. 87
коп.

На підставі ст. ст. 33,35 Закону України
«Про іпотеку» та пункту 4.1 договору
іпотеки, що укладений в забезпечення
вимог за кредитним договором з
відповідачем, ПАТ «Дельта банк»
просить визнати право власності на
предмет іпотеки та звернути стягнення
на предмет іпотеки.

Відповідач у суді першої інстанції
участь у розгляді справи не брав.

Заочним рішенням суду першої інстанції
від 22 квітня 2014 року позов ПАТ «Дельта
банк» до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки -
задоволений частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 0,
укладеного 25 липня 2008 року між АІКБ
«УкрСиббанк», правонаступником якого
по зазначеному кредитному договору є
ПАТ «Дельта банк» та ОСОБА_3 , у розмірі
521753 грн. 87 коп. звернуто стягнення на
предмети іпотеки, а саме квартиру
АДРЕСА_2, загальною площею 25,9 кв. м,
житловою площею 11,2 кв. м, яка належить
ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5 25
липня 2008 року та зареєстрованого у
реєстрі за № 1734.

Визначений спосіб реалізації предмету
іпотеки шляхом застосування процедури
продажу встановленого статтею 41 Закону
України«Про іпотеку», а саме шляхом
продажу на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження,
передбаченої Законом України «Про
виконавче провадження» за початковою
ціною визначеною на підставі оцінки
майна, що буде проведена незалежним
суб'єктом оціночної діяльності на
стадії виконавчого провадження.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Дельта банк» судовий збір в розмірі 3441
грн.

В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта банк»
ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції в зв'язку
з порушенням норм матеріального і
процесуального права та ухвалення
нового рішення, яким просить
задовольнити позов у повному обсязі.
Апелянт вказує, що суд першої інстанції
без законних на те підстав відмовив в
задоволенні позивних вимог щодо
визнання права власності на предмет
іпотеки.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність рішення суду в межах вимог
скаржника і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п. 39 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" з урахуванням
положень частини третьої статті 33,
статті 36, частини першої статті 37
Закону України "Про іпотеку"
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають
виходити з того, що з урахуванням цих
норм права не виключається можливість
звернення стягнення на предмет іпотеки
в такий спосіб і набуття
іпотекодержателем права власності на
нього за рішенням суду, оскільки цими
нормами передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо його передбачено
договором. Тому в разі встановлення
такого способу звернення стягнення на
предмет іпотеки в договорі
іпотекодержатель на підставі частини
другої статті 16 ЦК має право вимагати
застосування його судом.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 25 липня 2008 року між АКІБ
«УкрСиббанк», яке на теперішній час є
ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником
якого по зазначеному договору є ПАТ
«Дельта банк», укладено споживчий
кредитний договір № 0 з ОСОБА_3,
відповідно до умов якого останній
отримав кредит в сумі 41000,00 дол. США на
строк користування кредитними коштами
до 25 липня 2029 року включно, зі сплатою
13,5 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, між сторонами 25
липня 2008 року укладений договір
іпотеки, відповідно до умов якого
відповідачем було передано в іпотеку
АІКБ «УкрСиббанк» квартиру АДРЕСА_2
(а.с.23-25).

Відповідно до п.4.1 Договору
іпотекодержатель має право звернути
стягнення на предмет іпотеки: у разі
порушення іпотекодавцем будь-якого
зобов'язання за цим договором або будь-
якого зобов'язання, що забезпечено
іпотекою за цим договором.

Згідно п.п. 4.2.1-4.2.4 Договору іпотеки
звернення стягнення здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса, позасудового
врегулювання у відповідності до умов
цього договору та Закону України «Про
іпотеку» , з інших підстав передбачених
законодавством України.

Пунктами 5.2,5.2.1 Договору іпотеки
передбачено, що позасудове
врегулювання здійснюється шляхом
передачі Іпотекодержателю права
власності на Предмет іпотеки в рахунок
виконання основного зобов'язання на
підставі окремого договору про
задоволення вимог Іпотекодержателя у
порядку , встановленому Законом
України «Про іпотеку».

Таким чином, встановлено, що між
сторонами не укладався договір про
задоволення вимог іпотекодержателя, та
відсутне відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке б передбачало
передачу іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання основного зобов'язання.

В порушення умов кредитного договору
позичальник свої зобов'язання належним
чином не виконав, в результаті чого,
станом на 19 березня 2013 року, загальна
сума заборгованості за кредитним
договором № 0 від 25 липня 2008 року
склала 65276,35 дол. США, що еквівалентно за
курсом НБУ 521753,87 грн.

На підставі ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» пункту 4.1 договору іпотеки ,
суд першої інстанції звернув стягнення
на предмет іпотеки.

Відмовляючи в задоволенні позивних
вимог про визнання права власності за
позивачем на предмет іпотеки, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що договір про задоволення
вимог іпотекодержателя між сторонами
не укладався, відповідне застереження
в іпотечному договорі при його
укладанні зроблено не було.

Довід апеляційної скарги про те, що
пунктами 4.2,4.5 Іпотечного договору від 02
квітня 2007 року сторонами були
передбачені умови передання банку
предмету іпотеки не заслуговує на
увагу, оскільки між сторонами взагалі
такий договір не укладався, а
зазначеними пунктами договору іпотеки
від 25 липня 2008 року не передбачалася
передача права власності предмета
іпотеки на користь банку.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, ст.
ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області , -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
- відхилити.

Заочне рішення Київського районного
суду міста Одеси від 22 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суд Одеської
області В.О.
Суворов

П.М. Черевко

І.А.
Артеменко