Справа №578/234/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Басова В. І.Номер
провадження 22-ц/788/1146/14 Суддя-доповідач -
Дубровна В. В. Категорія - 27
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Левченко Т. А. , Маслова
В. О.

за участю секретаря- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою представника Публічного
акціонерного товариства «Акцент -Банк»
- Шуліки Аліни Володимирівни

на рішення Краснопільського районного
суду Сумської області від 06 травня 2014
року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
до ОСОБА_4

про стягнення кредитної
заборгованості,

В С Т А Н
О В И Л А:

05 березня 2014 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що 30 травня 2008 року був
укладений кредитний договір № б/н,
відповідно до умов якого ЗАТ
«Акцент-Банк» надав ОСОБА_4 кредит у
розмірі 3 000 грн. 00 коп. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24,00%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Однак відповідач зобов'язання за
договором належним чином не виконує,
кошти не повертає, у зв'язку з чим
станом на 24 лютого 2014 року має
заборгованість у сумі 19 908 грн. 88 коп.: з
яких: 2 593,04 грн. - заборгованість за
кредитом, 9 381,61 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом, 6
510,00 грн.- заборгованість по комісії за
користування кредитом, 500,00 грн. - штраф
(фіксована частина); 924,23 грн. штраф
(процентна складова), які просив
стягнути.

Рішенням Краснопільського районного
суду Сумської області від 06 травня 2014
року в задоволенні позову ПАТ «Акцент
-Банк» відмовлено у зв'язку з пропуском
строку позовної давності.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
«Акцент -Банк»- Шуліка А.В. просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, по суті
позовних вимог, всі витрати покласти на
відповідача.При цьому зазначає,
відповідач отримав кредитні кошти на
підставі власної заяви, підписаної ним
особисто згідно свого волевиявлення.
Суд помилково застосував загальну
позовну давність до правовідносин, що
склалися між сторонами, оскільки ним не
враховано норм ст. 267 ЦК України. Крім
того відповідно до умов договору, з
якими погодилася ОСОБА_4, договір діє
протягом 12 міс. Якщо протягом цього
строку жодна із сторін не проінформує
іншу про припинення договору, він
автоматично пролонгується на такий же
строк. Відповідач, підписуючи заяву,
погодився із Умовами надання
банківських послуг, відповідно до п. 9.3
яких картрахунки відкриваються на
невизначений термін, та п. 3.1.3. - по
закінченню строку дії відповідна
картка лонгується на новий термін, якщо
раніше банком не було отримано заяву
від клієнта про закриття рахунка при
відсутності заборгованості. Таким
чином сторони погодили встановлення
строку дії договору рівний строку дії
картрахунку, що відповідає нормам ст. 259
ЦК України. Оскільки до банку заяви
відповідача про закриття картрахунку
не надходило, договір продовжує діяти.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ПАТ «Акцент-Банк» Гакаль
Р.В., який апеляційну скаргу підтримує,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
рішення в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
- скасуванню з ухваленням нового
рішення про часткове задоволення
позову, виходячи з наступного.

Вирішуючи наявний спір та відмовляючи
ПАТ «Акцент-Банк» у задоволенні позову,
суд першої інстанції дійшов висновку
про відмову у позові у зв'язку з
пропуском строку позовної давності,
оскільки строк дії картки становить 12
місяців, останній платіж проведений 26
грудня 2008 року, а до суду позивач
звернувся лише у березні 2014 року, крім
того про застосування строку позовної
давності заявлено відповідачем.

Але з таким висновком суду першої
інстанції погодитись неможливо,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції
встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що 30 травня 2008 року між
ОСОБА_4 та ЗАТ „Акцент-Банк" укладений
договір № б/н, «Швидка готівка», за
умовами якого відповідачка отримала
кредит у розмірі 3 000 грн., базова
процентна ставка за кредитом 2% на
місяць на залишок заборгованості,
щомісячна комісія 3,5 %.

Підписуючи заяву ОСОБА_4 ствердила, що
ознайомилася та згодна з Умовами і
Правилами надання банківських послуг,
а також Тарифами банку, які були надані
їй для ознайомлення у письмовому
вигляді та згодна з тим, що заява разом
із Пам'яткою клієнта, Умовами та
Правилами надання банківських послуг,
а також Тарифами становить між нею та
банком договір про надання банківських
послуг.

30 травня 2008 року була видана готівкою
сума кредиту ОСОБА_4 - 3000 грн. (виписка з
особового рахунку, а.с.37)

Свої зобов'язання по сплаті коштів за
укладеним кредитним договором
відповідачка не виконала, у зв'язку з
чим станом на 24 лютого 2014 року
утворилася заборгованість у сумі 19 908,88
грн., яка підтверджується розрахунком і
яка складається з: 2 593,04 грн. -
заборгованість за кредитом, 9 381,61 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 6 510,00 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; штрафи - 500 грн.
(фіксована частина) та 924,23 грн.
(процентна складова) (а.с.3-5).

У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства в
установлений строк відповідно до умов
договору.

При порушенні зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Звертаючись до суду з позовом та
подаючи апеляційну скаргу на рішення
суду, представник Банку помилково
посилався на Умови та правила надання
банківських послуг, які долучені до
матеріалів справи (а.с.7-9), які не
регулюють спірні правовідносини.

Кредитний договір між сторонами
укладався відповідно до Правил
надання банківських послуг фізичним
особам («Швидка готівка»), які надані
апеляційному суду, з чим погодився у
судовому засіданні апеляційного суду і
представник позивача, на підставі
заяви ОСОБА_4, яка виявила бажання
оформити на своє ім'я кредит «Швидка
готівка» (а.с. 6, звор. сторона), Пам'ятки
(а.с.76), відповідно до якої сума
кредитного ліміту встановлена у
розмірі 3000 грн., розмір обов'язкового
щомісячного платежу становить 420 грн.

Відповідно до п.2.2 Правил надання
банківських послуг фізичним особам
(«Швидка готівка») (далі-Правила) кредит
надається в обмін на зобов'язання
Клієнта з повернення кредиту, сплаті
відсотків і комісійної винагороди в
обговорені цими Правилами та Заявою
терміни.

Згідно п.п3.2.4 Клієнт зобов'язується
здійснити повне погашення кредиту не
пізніше терміну, встановленого у Заяві
та Пам'ятці Клієнта.

Заява ОСОБА_4.(а.с.6), Пам'ятка Клієнта,
видана ОСОБА_4 (а.с.76) не містять
термінів повернення (погашення)
кредиту, відсотків, комісійної
винагороди.

Водночас, відповідно до підпункту 3.2.3
Правил Клієнт зобов'язується
здійснювати погашення кредиту,
отриманого в межах установленого
Ліміту, не пізніше терміну закінчення
періоду безперервного користування
кредитом, установленого п.2.4 цих Правил.

Відповідно до п.2.4 періодом
безперервного користування кредитом є
період часу, протягом якого існувало
дебетове сальдо на рахунку. Початком
періоду безперервного користування
кредитом вважається перший день,
починаючи з якого безперервно існувало
дебетове сальдо на рахунку Клієнта при
закритті банківського дня. Зменшення
чи збільшення заборгованості за
кредитом в цей період не впливають на
зміну дати початку періоду
безперервного користування кредитом.
Датою закінчення періоду
безперервного користування кредитом
вважається день, по закінченню якого на
рахунку зафіксоване нульове дебетова
сальдо.

З виписки особового рахунку ОСОБА_4
(а.с.37-38) вбачається, що ОСОБА_4 здійснила
чотири платежі на погашення кредитних
коштів, а саме: 26 червня 2008 року
сплатила 500 грн., 28 серпня 2008 року - 200
грн., 28 листопада 2008 року - 395 грн., 26
грудня 2008 року - 500 грн. Інших платежів в
інші періоди вона не проводила.

З розрахунку заборгованості (а.с. 3-5)
вбачається, що починаючи з грудня 2008
року поточна щомісячна
заборгованість за кредитним договором
зменшувалась у зв'язку із збільшенням
простроченої заборгованості. Станом на
24 лютого 2014 року значиться сальдо
поточної заборгованості за кредитом у
розмірі 1758 грн., тобто сума, яка
підлягала сплаті боржником у цьому
місяці у якості поточної
заборгованості. З огляду на викладене
та з урахуванням положень п.2.4 Правил
колегія суддів вважає, що не закінчився
період безперервного користування
кредитом, з яким пов'язується
здійснення погашення кредиту
відповідачкою.

З урахуванням викладеного колегія
судів вважає, що поточна
заборгованість у розмірі 1758 грн.
підлягає стягненню з відповідачки, а
щодо інших позовних вимог, то вони
підлягають задоволенню у межах
трирічного строку позовної давності.
При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
місяця строку.

За положеннями ст. 252 ЦК України строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Термін визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України
передбачається, що позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Статтею 260 ЦК передбачається, що
позовна давність обчислюється за
загальними правилами визначення
строків, встановленими статтями 253 - 255
цього Кодексу. Порядок обчислення
позовної давності не може бути
змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила;
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

За статтею 267 ЦК позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Під час розгляду справи у суді першої
інстанції відповідачка просила суд
застосувати позовну давність.

В матеріалах справи відсутні дані про
те, що між сторонами існує домовленість
про збільшення позовної давності. За
наведених обставин при вирішенні даної
справи колегія суддів виходить із
загального строку позовної давності у
три роки, передбаченого ст. 257 ЦК
України, та відсутності доказів про
існування між сторонами договору про
збільшення позовної давності, як це
вимагається ст. 259 ЦК України.

Відповідно до роз'яснень, які надані у
п. 31 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
із змінами і доповненнями, внесеними
постановою від 7 лютого 2014 року N 7 :

"При застосуванні положення пункту 7
частини одинадцятої статті 11 Закону
України "Про захист прав споживачів",
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
суди мають виходити з того, що у
системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" та вимоги ЦК щодо
позовної давності застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи) ".

Згідно з ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1
ст. 355 цього Кодексу.

При вирішенні даної справи колегія
суддів керується правовими позиціями,
висловленими Верховним Судом України у
постанові від 06 листопада 2013 року (у
справі № 6-116 цс 13) за наслідками
розгляду заяви про перегляд судових
рішень із мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, оскільки вони
обов'язкові для усіх судів України.

Зокрема, у названій постанові від 06
листопада 2013 року (у справі № 6-116 цс 13)
була висловлена наступна правова
позиція.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Вбачається, що позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) та щомісячно сплачувати
проценти за користування кредитом,
комісійну винагороду.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
щомісяця, початок позовної давності
для стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про стягнення процентів за
користування кредитом, комісійної
винагороди, повернення яких відповідно
до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

З позовом до суду Банк звернувся 05
березня 2014 року, а тому позивач втратив
можливість у судовому порядку
захистити своє порушене право про
стягнення щомісячних платежів,
нарахованих поза межами 3-річної
позовної давності, тобто нарахованих
до 05 березня 2011 року.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що з відповідача підлягає
стягненню заборгованість за кредитним
договором за період з 05 березня 2011 року
по 24 лютого 2014 року в сумі 12121 грн. 72 коп.
грн., в тому числі:

1820 грн. 79 коп.- заборгованість за
кредитом, яка включає поточну
заборгованість у розмірі 1758 грн. та
прострочену заборгованість у межах
трирічного строку позовної давності
-62,79 грн. ( 835,04 грн. (заборгованість,
обрахована станом на 24 лютого 2014 року) -
772,25 грн.(заборгованість станом на 05
березня 2011 року);

5572 грн.51 коп.- заборгованість по
процентах за користування кредитом ( 9381
грн. 61 коп. (заборгованість, обрахована
станом на 24 лютого 2014 року) - 3809 грн. 10
коп.(заборгованість станом на 05 березня
2011 року);

3675 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом (6510 грн.
(заборгованість, обрахована станом на 24
лютого 2014 року) - 2730 грн.(заборгованість
станом на 05 березня 2011 року);

штраф - 500 грн. (фіксована частина) та 553
грн. 42 коп. ( 5% від суми позову (1820 грн.+ 5572
грн.51 коп.+ 79 коп. 3675 грн. = 11068 грн. 30 коп.),
що передбачено п.5.3 Правил (а.с.83).

Інші доводи апеляційної скарги, як і
доводи відповідача про пропуск
позивачем строку звернення до суду та у
зв'язку з цим про повну відмову у
задоволенні заявлених позовних вимог
не ґрунтуються на законі і не можуть
бути прийняті судом.

Не можливо погодитись з поясненнями
представника позивача у суді
апеляційної інстанції про переривання
строку позовної давності звернення до
суду з посиланням на те, що у 2011 році
Банк звертався до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_4 кредитних коштів. Як
вбачається з наданої суду ухвали
позовна заява Банку ухвалою
Краснопільською районного суду від 07
листопада 2011 року була залишена без
руху, до 21 листопада 2011 року наданий
строк для усунення недоліків та в
подальшому була повернута позивачеві у
зв'язку з не усуненням недоліки.

Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України
позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного з
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимог,
право на яку має позивач. На думку
колегії переривання перебігу позовної
давності шляхом пред'явлення позову
матиме місце у разі не будь-якого
подання позову, а здійсненого з
додержанням вимог процесуального
закону. Така ж правова позиція
викладена і в Постанові Пленуму Вищого
Господарського Суду України №10 від 29
травня 2013 року, у п. 4.4.2. якої йдеться,
зокрема, про те, що за змістом частини
другої статті 264 ЦК України переривання
перебігу позовної давності шляхом
пред'явлення позову матиме місце у разі
не будь-якого подання позову, а
здійсненого з додержанням вимог
процесуального закону, зокрема, статей
54, 56, 57 ГПК. Тому якщо господарським
судом у прийнятті позовної заяви
відмовлено (стаття 62 ГПК) або її
повернуто (стаття 63 названого Кодексу),
то перебіг позовної давності не
переривається. Так само не перериває
цього перебігу подання позову з
порушенням правил підвідомчості справ.

Оскільки позовна заява Банком у
листопаді 2011 року була подана без
додержання вимог процесуального
законодавства, що стало підставою для
її повернення позивачеві, колегія
суддів вважає, що подання позову не
перервало строк позовної давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

У зв'язку з частковим задоволення
позовних вимог та апеляційної скарги,
на користь Банку з відповідачки
підлягають стягненню судові витрати по
сплаті судового збору у розмірі 222 грн.
89 коп. ( 243,60 грн. + 121,80 грн. х 61%).

У відповідності до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно з ч.1,2 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першоїінстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано
закон, який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1,2,3,4, ч.2, ч.3, 313, 314
ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«Акцент -Банк»- Шуліки Аліни
Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Краснопільського районного
суду Сумської області від 06 травня 2014
року скасувати.

Постановити нове рішення

Позов Публічного акціонерного
товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_4 про
стягнення кредитної заборгованості
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства "Акцент-Банк"
заборгованість за договором б/н від 30
травня 2008 року в сумі 12121 грн. 72 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовити за пропуском строку
звернення до суду.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства "Акцент-Банк"
судові витрати в сумі 221 грн. 89 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -