РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/12199/14-ц

2/643/4478/14

25.09.2014 Московський районний суд м.
Харкова у складі:

головуючого судді - Сиротникова Р.Є.,

при секретарі Горборуковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, за участі третьої особи -
приватного нотаріусу Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
про визнання недійсним договору
довічного утримання, суд:

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до
ОСОБА_2 за участі третьої особи - ПНХМНО
ОСОБА_3, про визнання недійсним
договору довічного утримання.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
зазначила, що з 11.09.1976 року вона
перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 за час
перебування у шлюбі їй з чоловіком на
праві спільної сумісної власності
однокімнатна квартира АДРЕСА_1. 24.11.2005
року між нею, її чоловіком та ОСОБА_2,
яка є рідною сестрою позивача, було
укладено договір довічного утримання,
посвідчений третьої особою у справі.

Укладення вказаного договору було
викликане тим, що позивач та її чоловік
були непрацездатними, за віком та
станом здоров'я потребували догляду та
матеріальної допомоги.

Відповідач обіцяла довічно утримувати
позивача та її чоловіка, забезпечувати
продуктами харчування, оплачувати
комунальні платежі, надавати допомогу
у підтриманні належного стану
квартири, тощо.

У випадку дотримання вказаних умов
відповідач набувала у власність
квартиру АДРЕСА_1, а після смерті
позивача та її чоловіка отримувала
право розпоряджатися вказаною
квартирою на власний розсуд.

Чоловік позивача постійно тяжко
хворів, доглядала його лише позивач,
відповідач жодної допомоги не
надавала. За життя чоловіка вони
обговорювали можливість розірвання
вказаного договору, оскільки
відповідач його не виконувала,
посилаючись на те, що їй самій важко
прожити, бо вона є пенсіонером та
надавати нам необхідну допомогу вона
не має змоги.ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік
позивача помер, його похованням також
опікувалась лише позивач.

Вважала, що відповідач при укладанні
оспорюваного договору вдалася до
обману, оскільки під час його укладання
вона приховала він позивача та її
чоловіка свої реальні можливості щодо
їх утримання та надання матеріальної
допомоги на виконання його умов. В
зв'язку із викладеним позивач просила
суд позов задовольнити, визнати
договір довічного утримання, укладений
між нею та її чоловіком - з одного боку
та відповідачем ОСОБА_2 24.11.2005 року
недійсним, застосувавши наслідки
визнання правочину недійсним.

В судове засідання позивач не
з'явилась, до його початку подала до
суду заяву, в якій просила суд позовні
вимоги повністю задовольнити ,справу
розглядати за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилась, до його початку подала до
суду заяву в якій проти задоволення
позову не заперечувала, просила суд
позов розглядати за її відсутності.

Від третьої особи у справі - ПНХМНО
ОСОБА_3 до початку розгляду справи
надійшла заява про розгляд справи за її
відсутності, просила ухвалити рішення
на розсуд суду.

Суд, ознайомившись із заявами сторін та
третьої особи, дослідивши матеріали
справи та надані докази в їх
сукупності, встановивши факти та
відповідні їм правовідносини, вважає
позов таким, що підлягає задоволенню.
При цьому суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 24,11.2005 року між
позивачем - ОСОБА_1, її чоловіком -
ОСОБА_4 - з одного боку та ОСОБА_2 - з
іншого боку, укладено договір
довічного утримання, копія якого є в
матеріалах справи.

За умовами вказаного договору,
посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_3,
відповідач зобов'язалась довічно
утримувати ОСОБА_1, та ОСОБА_4, надаючи
їм необхідну грошову допомогу в натурі,
у вигляді оплати комунальних послуг за
квартиру, придбання ліків, надає їм
право довічного проживання у всій
зазначеній квартирі, а також
забезпечувати за ними належний догляд
та допомогу у разі хвороби. Вартість
медикаментів і необхідної допомоги
сторони встановили у розмірі половини
мінімальної заробітної плати в місяць.

Однак відповідач, порушив умови
укладеного між сторонами договору
довічного утримання, оскільки
матеріальної допомоги позивачу та її
чоловіку не давала, посилаючись на свій
важкий фінансовий стан.

Твердження позивача про те, що
відповідач на момент укладення
договору довічного утримання
приховала від неї та її чоловіка свої
можливості щодо їх належного
утримання, відповідачем не
заперечувались, доказів на
спростування цих фактів до суду також
не надано.

Згідно копії свідоцтва про смерть, яка
є в матеріалах справи, ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (частина перша
статті 229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України
нікчемний правочин, або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

Відповідно до ст. 216 ЦК України,
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість.

Згідно ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого майнового права. Згідно
з ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту
цивільних прав та інтересів може бути
визнання права.

Підставою для проведення державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно відповідно до п.п 10 пункту 27
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою КМУ №703 від
22.06.2011 р. є рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно.

У зв'язку з чим суд вважає позов
обґрунтованим і таким, що підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 209, 214, 215 ЦПК України , ст.ст. 16,
212,216,230, 236 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі
третьої особи - приватного нотаріусу
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, про визнання недійсним
договору довічного утримання -
задовольнити.

Визнати недійсним договір довічного
утримання від 24.11.205 року, укладений між
ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 37,8
кв.м., житловою площею - 18,0 кв.м.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Московський районний суд м. Харкова
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
рішення, мають право подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з моменту
отримання його копії.

Суддя Московського районного

суду м.Харкова
Сиротников Р.Є.