АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/2358/14
Головуючий 1-ї інстанції - Григор'єва
Справа №645/396/13
Доповідач - Довгаль А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року судова
колегія судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Харківської
області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Бездітко В.М., Коровіна
С.Г.

при секретарі - Щегельському Д.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові в приміщенні
суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 28 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, компенсації та
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2013року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - ФОП
ОСОБА_2), уточнив його у подальшому, в
якому просила стягнути з відповідача
заборгованість по заробітній платі за
період з 01 лютого 2012 року по 29 серпня 2012
року в сумі 6 436,29грн., компенсацію за
затримку розрахунку по виплаті
заробітної плати з 01 вересня 2012 року по
травень 2013 року в сумі 9 115,95грн.,
моральну шкоду в розмірі 2 000,00грн., а
також витрати на правову допомогу -
500,00грн.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що
вона згідно трудового договору від 01
лютого 2012 року, зареєстрованого в
Харківському міському центрі
зайнятості 06 лютого 2012року, укладеного
між нею та фізичною ФОП ОСОБА_1,
працювала у останнього на посаді
менеджера по збуту із заробітною
платою 1073,00грн. щомісяця, але не нижче
законодавчо встановленого розміру
мінімальної заробітної плати. 29 серпня
2012 року трудовий договір було
розірвано за власним бажанням - за ст.38
КЗпП України. Однак, ані в день
звільнення, ані пізніше, в тому числі до
теперішнього часу відповідач на
порушення вимог ст.116 КЗпП України не
повідомив письмово позивача про
нараховані суми, належні їй при
звільненні та не провів з нею повного
розрахунку відповідно з нормами
діючого трудового законодавства.
Згідно проведеному коригуванню їй не
нарахована заробітна плата в розмірі
6436,29грн., а саме: за лютий-березень 2012
року в сумі - 1919,38грн.; за
квітень-червень 2012 року в сумі -
2930,70грн.; за липень 2012 року та за 29 днів
серпня 2012 року в сумі - 920,00грн. Оскільки
відповідач не здійснив нарахування
заробітної плати та її виплату при
звільненні, останній відповідно до
положень ст.117 КЗпП України повинен
компенсувати їй середній заробіток за
весь час затримки розрахунку, а саме за
період з вересня 2012 року по травень 2013
року - 15552,24грн., (за вересень 2012року -
983,45грн., жовтень - листопад 2012 року -
1993,12грн., грудень 2012 року - 1009,98грн.,
січень - травень 2013 року - 5129,40грн.).

У судовому засіданні суду першої
інстанції позивач ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_3 заявлені вимоги
підтримала і просила їх задовольнити з
підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_1 -
ОСОБА_4 позов не визнав, вказуючи на
його безпідставність та
необґрунтованість.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 28 листопада 2013 року позов
ОСОБА_2 - задоволено частково. Стягнуто
з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
заборгованість по заробітній платі в
сумі 6 436,29грн., компенсацію за затримку
розрахунку в сумі 9 115,95грн.,
витрати на правову допомогу в розмірі
500,00грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням суду
першої інстанції, в апеляційній скарзі
ОСОБА_1 просить його скасувати і
ухвалити у справі нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, на неповне
з'ясування обставин справи та на
неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, що з'явилися, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
доводи, наведені в апеляційній скарзі,
колегія суддів вважає, що скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом першої інстанції повно та
всебічно досліджені надані сторонами
докази, їм дана належна правова оцінка,
правильно визначено природу спірних
правовідносин та закон, який їх регулює
та на підставі встановленого ухвалене
рішення, яке відповідає вимогам ст.ст.
10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Задовольняючи вимоги у частині
стягнення заборгованості по
заробітної плати, середнього
заробітку за час затримки у її виплаті
та понесені витрати на правову
допомогу в зв'язку з розглядом в суді
цієї справи, суд дійшов правомірного
висновку стосовно того, що
відповідачем не дотримано норм чинного
трудового законодавства при
розірванні трудового договору з
позивачкою.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.47 КЗпП
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст.116
цього кодексу.

Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні
працівника виплати всіх сум, що
належить йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

За змістом ст.117 КЗпП, в разі невиплати з
вини власника або уповноваженого ним
органу належних звільненому
працівникові сум у строки, зазначені у
ст.116 цього кодексу, за відсутності
спору про їх розмір підприємство,
установа, організація повинні
виплатити працівникові його середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. За наявність
спору про розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноваженим ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника.

Судом встановлено, що на підставі
укладеного 01 лютого 2012 року між ОСОБА_2
та ФОП ОСОБА_5 безстрокового трудового
договору, зареєстрованого у
Харківському районному центрі
зайнятості, позивач працювала у
відповідача на посаді менеджера по
збуту із заробітною платою 1073,00грн.
щомісяця, але не нижче законодавчо
встановленого розміру мінімальної
заробітної плати.

Позивач стверджує, що в період роботи у
відповідача з 01.02.2012р. по 29.08.2012р. вона
заробітну плату не отримувала, а їй
видавалися незначні кошти в конверті,
за які вона у відомостях ніколи не
розписувалася та які їй вистачало лише
на проїзд із дому до місця роботи і
назад.

29 серпня 2012 року вищевказаний трудовий
договір між сторонами було розірвано
на підставі ст.38 КЗпП - за власним
бажанням ОСОБА_2 У день звільнення
ОСОБА_6 з роботи ФОП ОСОБА_1 не провів
розрахунку належних їй сум, а її
неодноразові звернення до відповідача
з цього приводу позитивних
результатів не дали. Ці обставини
змусили позивача за захистом своїх
трудових прав звернутися до
Територіальної держаної інспекції з
питань праці у Харківській області.
Перевіркою вищевказаної інспекції
було встановлено, що згідно наданих
відомостей на виплату грошей за період
лютий-червень 2012 року заробітна плата
не виплачувалася, оскільки у
відомостях на виплату грошей від
20.03.2012р. №1, від 20.04.2012р. №2, від 20.05.2012р.
№3, від 20.06.2012р. №4, від 20.07.2012р. №5
відсутній підпис ОСОБА_2 про отримання
грошей у визначених сумах. Окрім того, у
порушенні ст.83 КЗпП України при
звільнення позивачці грошова
компенсація за всі не використані дні
щорічної відпустки також не
нараховувалася та не виплачувалася
(а.с.87).

Доказів на підтвердження того, що ФОП
ОСОБА_1 перераховував у спірний період
часу за працівника ОСОБА_6 якісь суми
страхових внесків до Пенсійного фонду
України та прибуткового податку з
громадян до Податкової державної
служби України матеріали справи також
не містять.

Наведений в оскаржуваному рішенні
розрахунок суми заборгованості по
заробітній платі та суми
середньомісячного заробітку за весь
час затримки є правильним. Витрати на
правову допомогу в розмірі 500грн.
підтверджується відповідною платіжною
квитанцією.

Оскільки доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
суттєвими не являються, тому колегія
суддів вважає, що підстав для зміни або
скасування рішення суду першої
інстанції немає.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись
ст.ст. 307ч.1п.2), 308, 313, 314ч.1п.2), 315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 28 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -