Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2014 р. Іллічівський районний
суд м. Маріуполя Донецької області під
головуванням судді Хараджа О. О., при
секретарі Костенко О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Маріуполі цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О
В И В:

13 травня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, мотивуючи тим, що
15 травня 2006 року між Банком та
відповідачем був укладений договір б/н,
відповідно до якого останній отримав
кредит в розмірі 4 000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом в розмірі 48%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Позивач свої зобов'язання
за договором та угодою виконав в
повному обсязі, а саме надав
відповідачу кредит у розмірі,
встановленому договором. Натомість
відповідач взяті на себе зобов'язання
погашати заборгованість за кредитом,
відсотками за його використання, за
перевитрати платіжного ліміту, а також
оплачувати комісії на умовах,
передбачених цим договором, не виконав.
У зв'язку з цим станом на 17 лютого 2014
року загальна сума заборгованості
перед позивачем становить 14913,78 грн.,
яка складається з заборгованості за
кредитом у розмірі 1904,11 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом у розмірі 11823,30
грн., а також штрафу (фіксована частина)
у розмірі 500 грн. та штрафу (процентна
складова) у розмірі 686,37 грн. На підставі
викладеного, просить стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором у розмірі 14913,78
грн., а також судові витрати по справі у
розмірі 243,60 грн.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала з
підстав, викладених у позові та просила
вимоги банку задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги визнав частково,
пояснивши, що у травні 2006 року між ним
та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено
кредитний договір, за яким він отримав
кредит в розмірі 4000,00 грн. та періодично
сплачував заборгованість. За своїми
розрахунками та чеками він сплатив усю
заборгованість за кредитним договором.
Останній платіж за кредитним договором
сплачував у січні - лютому 2009 року. У
квітні 2009 року було винесено судовий
наказ про стягнення з нього
заборгованості, а у серпні 2009 року йому
дзвонили з банку з приводу
заборгованості за кредитом. Після
звернення до адвоката він звернувся до
суду з заявою про скасування судового
наказу, за результатами розгляду якої
11.06.2010 року судовий наказ було
скасовано. Після цього він нічого не
сплачував, оскілки вважав, що після
скасування судового наказу він не має
зобов'язань перед позивачем. Крім
цього, з банку також не приходило
жодних повідомлень про наявність
заборгованості. Під час розгляду
справи подав до суду письмову заяву про
застосування до спірних правовідносин
строку позовної давності.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, прийшов до висновку,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

15 травня 2006 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» та відповідачем було
укладено договір б/н, відповідно до
якого останній отримав кредит в
розмірі 4 000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 48%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Зазначені умови викладені у заяві
позичальника при отриманні кредиту,
яка містить ознаки такого договору, при
цьому відповідач був ознайомлений з
усіма суттєвими умовами договору, про
що свідчить його підпис.

Відповідно до п. 3.2 Умов та правил
надання банківських послуг після
отримання банком від клієнта
необхідних документів, а також заяви,
банк проводить перевірку наданих
документів та приймає рішення про
можливість видачі кредиту на платіжну
картку. Клієнт дає свою згоду, що
кредитний ліміт встановлюється за
рішенням банку, та клієнт дає право
банку в будь-який момент змінити
(зменшити або підвищити) кредитний
ліміт.

Пунктом 3.3 Умов та правил надання
банківських послуг визначено, що
підписання даного договору є прямою та
безумовною згодою держателя відносно
прийняття будь-якого розміру
кредитного ліміту, встановленого
банком.

Згідно п. 6.5 Умов та правил надання
банківських послуг позичальник
зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом, процентами
за його використання, за перевитрати
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених цим
договором.

Пунктом п. 6.6 Умов визначено, що у разі
невиконання зобов'язань за договором,
позичальник на вимогу банку має
виконати зобов'язання з повернення
кредиту (у тому числі простроченого
кредиту та овердрафту), оплати
винагороди банку.

Відповідач не виконав свої
зобов'язання належним чином, внаслідок
чого ним були порушені умови договору
про надання кредиту, у зв'язку з чим
станом на 17 лютого 2014 року виникла
заборгованість перед позивачем у сумі
14913,78 грн., з яких: заборгованість за
кредитом складає 1904,11 грн.,
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом - 11823,30 грн., штраф
(фіксована складова) 500,00 грн. та штраф
(процентна складова) 686,37 грн.

Уся інформація, яку банк має повідомити
позичальнику, міститься у змісті
кредитного договору і є вичерпною.
Підписавши договір, відповідач
погодився з умовами надання кредиту.
Таким чином, волевиявлення відповідача
було направлено на отримання грошей.
Відповідач підтвердив свою згоду з
умовами кредитного договору і
зобов'язався їх виконувати,
засвідчивши це своїм підписом. Тим
самим, відповідач вчинив правочин у
письмовий формі, з умовами якого був
ознайомлений.

Відповідно до ст.ст.1049, 1050, 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку про те, що актами цивільного
законодавства України надано право
сторонам договору самим обирати спосіб
та порядок врегулювання спірних питань
щодо виконання умов договору, зокрема
тривалість позовної давності.

У заяві позичальника, завіреній
особистим підписом відповідача,
зазначено, що ОСОБА_1 згоден, що ця заява
разом із запропонованими банком
Умовами і Правилами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною картою та
Тарифами складає між ним та Банком
договір надання банківських послуг.

Таким чином, підписуючи заяву
позичальника від 15 травня 2006 року,
відповідач був ознайомлений з Умовами
і Правилами надання банківських
послуг, які були надані йому у
письмовій формі, у тому числі й з
положеннями п. 9.12 зазначених Умов, яким
передбачено, що договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання. Якщо
протягом цього строку жодна із сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на такий же
термін.

Відповідно до змісту позову та
підписаного кредитного договору
(заяви) відповідач отримав кредит в
розмірі 4 000 грн. При цьому строк дії
кредитного ліміту співпадає зі строком
дії кредитної карти.

У заяві вказано строк дії кредитної
карти - липень 2008 року.

У судовому засіданні відповідач
зазначив, що після закінчення строку
дії картки, нова карта йому видана не
була. Позивач зі свого боку інших
доказів у спростування доводів
відповідача в цій частині не надав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Тому слід вважати, що 31 липня 2008 року
після закінчення строку дії карти, у
позивача виникло право вимагати
повернення кредиту згідно умов
кредитного договору.

Крім того, з Умов і Правил надання
банківських послуг вбачається, що
строк позовної давності сторонами
продовжено не було.

Також суд враховує, що за наданим
банком розрахунком заборгованості за
кредитним договором та випискою про
рух коштів за кредитною карткою
останній платіж, який був сплачений
відповідачем для погашення зобов'язань
за кредитним договором, відбувся 27.09.2009
року на суму 778,14 грн. Після вказаної
дати відповідач не вчиняв жодних дій на
підтвердження існування
заборгованості, а також не здійснював
добровільну сплату ним заборгованості
за кредитом.

Банк звернувся до суду з позовом лише 13
травня 2014 року.

Відповідач подав письмову заяву про
застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила; за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (частини
перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач не виконав взятих на себе
зобов'язань щодо погашення боргу до 31
липня 2008 року і останній платіж сплатив
лише 27.09.2009 року, проте ПАТ КБ
"ПриватБанк" звернулось до суду з
позовом про захист свого порушеного
права лише 13 травня 2014 року, тобто з
пропуском установленого статтею 257 ЦК
України трирічного строку позовної
давності, що є підставою для відмови у
позові.

Подібні правові висновки та правова
позиція викладена Верховним Судом
України у постанові № 6-61цс14від 18.06.2014
року, які в силу ч. 2 статті 214 та ст. 360-7
ЦПК України підлягають обов'язковому
застосуванню судом у подібних
правовідносинах та суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 253, 256, 257, 258, 261, 267 ЦК України, ст.ст.
3, 10, 12, 60, 80, 84, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И
В:

У задоволені позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський районний суд м.
Маріуполя протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення буде виготовлений
21.07.2014 року.

Суддя:
О. О. Хараджа