Справа № 0438/1742/2012
Провадження № 2/192/5/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року СОЛОНЯНСЬКИЙ
РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Омелюх
В.М.,

при секретарі - Короті Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у смт.Солоне цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав, шляхом знесення
будівлі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, з урахуванням уточнень до
позовної заяви від 01 квітня та 13 жовтня
2014 року, звернувся до суду з позовом до
відповідача про відновлення становища,
яке існувало до порушення його прав,
шляхом зобов'язання відповідача ОСОБА_2
знести будівлю, яка розташована на
земельній ділянці по АДРЕСА_1.

На обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що йому на
праві власності згідно договору
дарування належить незакінчений
будівництвом житловий будинок АДРЕСА_2.

28 квітня 2005 року ОСОБА_2 рішенням
Солонянської селищної ради було надано
земельну ділянку площею 0,15 га для
будівництва житлового будинку по
АДРЕСА_1, який у 2006 році без отримання
відповідних дозволів та будівельного
паспорту почав будувати житловий
будинок, при цьому відступ від межі
ділянки зі сторони домоволодіння по
АДРЕСА_1 ним був зроблений у розмірі 1,68
метрів, що є грубим порушенням
державних будівельних норм та правил в
частині протипожежних вимог ДБН 360-92.

Після закладення фундаменту та
зведення стін будинку, ОСОБА_3 12 січня
2007 року отримав будівельний паспорт,
згідно якого головним архітектором
ОСОБА_4 була затверджена відстань межі
ділянки зі сторони домоволодіння по
АДРЕСА_1, у розмірі 4 метри, що не
відповідало реальному відступу, який
фактично складав 1,68 м.

Рішенням Солонянської селищної ради
від 19 липня 2007 року ОСОБА_5 було надано
дозвіл на закінчення будівництвом
зазначеного житлового будинку, в
зв'язку з чим нею було отримано 02 серпня
2007 року новий будівельний паспорт на
забудову земельної ділянки на той
самий житловий будинок, в якому
архітектором ОСОБА_4 було затверджено
відступ від межі не у розмірі 4 метри, а
у розмірі 2 метри, але вказані дії було
визнано протиправними згідно
постанови Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 30
листопада 2011 року, яка набрала законної
чинності, як було визнано і
протиправною бездіяльність відділу
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Солонянської райдержадміністрації
щодо нездійснення дій, направлених на
усунення порушень держаних
будівельних норм, які були допущені при
будівництві будинку АДРЕСА_1 та в
нездійсненні контролю за дотриманням
забудовниками норм, що встановлені у
сфері містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства,
державних стандартів, норм і правил при
будівництві житлових будинків.

Позивач посилається на те, що відстань
від житлового будинку, що належить
йому та новозбудованим житловим
будинком відповідача становить 3,68
метрів, що суперечить таблиці № 1
додатку 3.1 протипожежних вимог до ДБН
360-92**, згідно яких протипожежна
відстань між будинками ІІІ ступеня
вогнестійкості повинна становити 8
метрів, що свідчить про те, що
відповідач допустив істотне порушення
будівельних норм і правил в частині не
дотримання протипожежних розривів між
раніше збудованим будинком №14, що
належить йому, та збудованим
відповідачем пізніше будинком №16, що
може при виникненні пожежі в одному з
цих будинків, при певних умовах, стати
причиною розповсюдження пожежі на іншу
будівлю та є потенційною загрозою
нанесення шкоди здоров'ю як його, так і
його сім'ї, оскільки між будинками
проходить газова труба.

Крім цього, з посиланням на ст.103
Земельного кодексу України вважає, що
будівництво відповідачем житлового
будинку АДРЕСА_1 з порушенням ДБН 360-92,
без будівельного паспорту та без
проекту забудови земельної ділянки
порушує його права та інтереси і у
зв'язку з тим, що стіна новозбудованого
будинку повністю затіняє праву сторону
належного йому будинку, в зв'язку з чим
йому приходиться вмикати світло навіть
у день, а у вікна другого поверху з даху
новозбудованого будинку падає пил та
сміття, що не уможливлює проживання на
другому поверсі будинку.

Вважає, що дії відповідача щодо
зведення будівлі з порушенням
зазначених вимог, порушують його права,
в зв'язку з чим він з метою захисту
своїх прав та інтересів змушений
звернутися з позовом до суду та прохав
з посиланням на ст. ст.15,16,376,391 ЦК
України та ст.29 Закону України «Про
планування та забудову територій» від
20 квітня 2000 року, який був чинним на
день виникнення спірних правовідносин,
відновити становище, що існувало до
порушення прав шляхом зобов'язання
відповідача знести будівлю, яка
розташована за адресою АДРЕСА_1, та є
самочинно збудованою.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позов з підстав, зазначених в
уточненій позовній заяві від 13 жовтня
2014 року підтримали повністю та
пояснили, що відповідач здійснив на
належній йому земельній ділянці
самовільне будівництво житлового
будинку без наявності будівельного
паспорту та відповідних дозвільних
документів на таке будівництво, при
цьому не дотримався встановлених
державними будівельними нормами та
правилами протипожежних розривів між
житловими будинками, внаслідок чого
така близькість будинку відповідача
від будинку позивача порушує його
права як власника домоволодіння. При
можливій пожежі його будинок може
постраждати, оскільки відповідачем при
будівництві свого будинку було
порушено вимоги державних будівельних
норм ДБН-360-92 в частині протипожежних
розривів і саме відповідач повинен був
відступити від його будинку 8 метрів,
оскільки став здійснювати будівництво
пізніше, ніж розпочато будівництво
будинку АДРЕСА_2, що належить
позивачеві, але не зробив цього.
Вважали, що іншим способом, ніж
знесення самовільно збудованого
будинку відповідачем, не можливо
усунути допущені ним як порушення
державних будівельних норм та правил,
так і відновити порушені прав позивача.

Відповідач ОСОБА_2, який належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи через свого представника (а.с.72
т.3) в судове засідання 06 листопада 2014
року повторно не з'явився, про причини
своєї неявки суд не повідомив, у зв'язку
з чим суд ухвалив розглядати справу у
його відсутність, оскільки його
інтереси в судовому засіданні
представляє його представник з усіма
повноваженнями сторони у справі на
підставі нотаріально посвідченої
довіреності (а.с.160 т.2). В судових
засіданнях 27 листопада 2012 року та 19
березня 2014 року позов не визнав,
оскільки будівництво житлового
будинку не порушує права позивача як
власника суміжного домоволодіння. Не
заперечував, що будівництво будинку
було розпочато без будівельного
паспорту та проекту забудови земельної
ділянки, а якщо і є порушення правил
забудови та вимог державних
будівельних норм, то лише в тому, що
будинок, який фактично вже збудований,
знаходиться на меншій відстані від
земельної ділянки відповідача, ніж по
будівельному паспорту. За розпочате
будівництво без оформлення
будівельного паспорту його було
оштрафовано як за самовільне
будівництво, після чого було належним
чином оформлено будівельний паспорт. В
той же час вважає, що вимоги позивача
щодо знесення вже збудованого
житлового будинку є безпідставними,
оскільки ним отримано у власність
земельну ділянку, на якій і було
збудовано спірний будинок, та він
звернувся в грудні 2013 року до Інспекції
архітектурно-будівельного контролю на
виконання її припису з заявою про
узаконення будівництва та надав
необхідні для цього документи, але до
даного часу відповідне рішення
інспекцією не прийняте. В разі, якщо суд
прийде до висновку про задоволення
позову, прохав не приймати рішення про
знесення збудованого житлового
будинку, оскільки він згоден на його
переобладнання.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не
визнав та прохав відмовити в його
задоволенні, оскільки спірний житловий
будинок збудовано відповідачем на
земельній ділянці, яка передана йому у
власність та не створює загроз правам
позивача як суміжного
землекористувача. Вважає, що позивач в
судовому засіданні не довів
відповідними доказами факти порушення
відповідачем вимог ст.103 Земельного
кодексу України, як не довів і тих
обставин, що даним будівництвом
відповідач створив загрозу здоров'ю та
життю позивача, членам його сім'ї чи
його майну. Прохав врахувати, що
позивачем при здійсненні добудови
належного йому житлового будинку також
були допущені порушення державних
будівельних норм та правил, що було
встановлено при перевірці Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю, за що його було притягнуто до
адміністративної відповідальності.
Вважає, що позивач не вправі вимагати
знесення вже збудованого житлового
будинку відповідача, оскільки таке
право належить орану місцевого
самоврядування, яким така вимога не
заявлялась, що підтверджується і
набравшим законної сили рішенням
Солонянського районного суду
Дніпропетровської області 15 січня 2008
року, яке було постановлене за
аналогічним позовом позивача та згідно
якого суд прийшов до висновку, що
допущені відповідачем ОСОБА_2 при
будівництві житлового будинку
порушення державних будівельних норм
та правил є незначними і не порушують
права позивача. Відповідач бажає
узаконити збудований ним житловий
будинок, для чого він звернувся з
відповідною заявою до Інспекції
архітектурно-будівельного контролю та
надав необхідні документи в кінці 2013
року, але яке рішення прийнято за його
зверненням до даного часу не відомо,
оскільки і на їх звернення і на запит
суду Інспекція так і не надала
відповіді в установленому законом
порядку. Заперечував проти знесення
житлового будинку, оскільки можливе
його переобладнання і ОСОБА_2 згоден на
проведення такого переобладнання.

Представники третіх осіб - відділу
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
(сектору містобудування та
архітектури) Солонянської
райдержадміністрації
Дніпропетровської області,
Солонянської селищної ради
Солонянського району
Дніпропетровської області, які
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи, в судове
засідання повторно не з'явились, як не
надали і будь-яких письмових
заперечень у справі та доказів, які їх
обґрунтовують. Згідно письмових заяв
прохали розглядати справу за
відсутності їх представників
(а.с.1,24,57,79,81 т.3).

Представник третьої особи - Інспекції
Державного архітектурно-будівельного
контролю у Дніпропетровській області,
який належним чином повідомлений про
час та місце розгляду справи (а.с.76,82-83
т.3), не дивлячись на те, що явка
представника даної третьої особи
визнавалась судом за клопотанням
сторін обов'язковою, в судове засідання
06 листопада 2014 року повторно не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, як не надано даною третьою
особою і відповіді на неодноразові
запити суду щодо прийнятого рішення за
зверненням відповідача ОСОБА_2 по
узаконенню самовільно збудованого
житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.21,23,75,82
т.3).

Суд, заслухавши позивача та його
представника, представника
відповідача, дослідивши наявні у
справі та надані сторонами у судовому
засіданні докази, приходить до
наступного.

Відповідно до ст.10,11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін и кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, а суд
розглядає справи у межах заявлених
вимог та на підставі доказів сторін.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, визнані судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини, при
цьому постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду, з питань, чи мали місце
дії та чи вчинені вони цією особою (ст.
61.ч.4 ЦПК України).

Згідно положень ч. 1,2 ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил, а особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

А відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у
разі істотного відхилення від проекту,
що суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову, а якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 376
ЦК України право на звернення до суду з
позовом про знесення або перебудову
самочинно збудованого об'єкта
нерухомості мають як органи державної
влади, так і органи місцевого
самоврядування, а у випадках порушення
прав інших осіб, право на звернення до
суду належить і таким особам за умови,
що вони доведуть наявність порушеного
права (ст. 391 ЦК України), а також
власнику (користувачу) земельної
ділянки, якщо він заперечує проти
визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
(частина четверта ст. 376 та ст. 391 ЦК).
Позов про знесення самочинно
збудованого нерухомого майна може бути
пред'явлено власником чи користувачем
земельної ділянки або іншою особою,
права якої порушено, зокрема, власником
(користувачем) суміжної земельної
ділянки з підстав, передбачених ст.ст.
391, 396 ЦК України, ст. 103 ЗК України.

У судовому засіданні встановлено, що
сторони є сусідами та суміжними
землекористувачами, спір по межі
суміжних земельних ділянок між якими
відсутній.

Так, згідно договору дарування
житлового будинку не закінченого
будівництвом від 12 квітня 2002 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Солонянського районного нотаріального
округу Дніпропетровської області
ОСОБА_7 за реєстром № 666, технічного
паспорту на житловий будинок, позивачу
ОСОБА_1 на праві власності належить не
закінчений будівництвом будинок
АДРЕСА_2 (т.1 а.с.17, т.2 а.с. 34-39), а згідно
договору дарування земельної ділянки
від 12 квітня 2002 року, нотаріально
посвідченого приватним нотаріусом
Солонянського районного нотаріального
округу Дніпропетровської області
ОСОБА_8 за реєстром № 668 та виданого 19
вересня 2002 року державного акту на
право приватної власності на землю
серії 111-ДП №130826 позивач є власником
земельної ділянки площею 0,15 га,
наданої для будівництва та
обслуговування жилого будинку (т.1 а.с.22;
т.2 а.с.25-30,40).

Будівництво зазначеного будинку
здійснюється позивачем відповідно до
будівельного паспорту, який видано в
установленому законом порядку
виконкомом Солонянської районної ради
Дніпропетровської області (а.с.31-32 т.2), а
стан готовності житлового будинку та
господарських споруд підтверджується
складеним ТОВ «Абріс» висновком про
технічний стан будівлі від 10 лютого 2010
року (а.с.41-42 т.2).

Згідно висновку інженерно-технічної
експертизи (т.2 а.с.43-62) будинок позивача
належить до ІІІ ступеню вогнестійкості
та кількісний показник необхідної
величини протипожежного розриву між
будівлями для звичайних ситуацій
повинен складати 8 метрів, а фактично
складає 1,85 метрів, що підтверджується і
листом Солонянського РВ ГУМНС в
Дніпропетровській області (а.с.106 т.1).

Суміжна земельна ділянка для
будівництва та обслуговування
житлового будинку розміром 0,15 га по
АДРЕСА_1 спочатку була відповідно до
рішення сесії Солонянської селищної
ради від 28 квітня 2005 року (а.с.20,120 т.1)
передана у приватну власність ОСОБА_2,
який без оформлення в установленому
законом порядку будівельного паспорту
та інших необхідних документів в
порушення вимог містобудівного
законодавства, розпочав будівництво
житлового будинку на зазначеній
земельній ділянці, за що його 26 грудня
2006 року було притягнуто до
адміністративної відповідальності
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Дніпропетровській області (а.с.21 т.1), що
підтверджується листом головного
архітектора відділу містобудування,
архітектури та житлово-комунального
господарства Солонянської РДА від 24
грудня 2006 року за результатами
обстеження обстеженні вказаної
земельної ділянки (а.с.104 -105 т.1).

В послідуючому рішенням сесії
Солонянської селищної ради від 11
квітня 2007 року, вказана земельна
ділянка передана у приватну власність
відповідачці ОСОБА_5, якій згідно
рішення виконкому Солонянської
селищної ради №12 від 19 липня 2007 року
(а.с.19,132-134 т.1) надано дозвіл на
закінчення будівництва житлового
будинку та надвірних будівель,
погоджено та видано 02 серпня 2007 року
будівельний паспорт та проект
забудови, але в послідуючому за позовом
ОСОБА_1 постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 30
листопада 2011 року, яке набрало законної
сили, дїї головного архітектора
відділу містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Солонянської РДА по видачі даного
будівельного паспорту були визнані
неправомірними (а.с.10-15 т.1), а листом
Головного управління будівництва та
архітектури Дніпропетровської ОДА від
11 липня 2012 року головному архітектору
Сергеєвій Є.І. було рекомендовано
скасувати будівельний паспорт (а.с.16,103
т.1).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а після її
смерті згідно Інформаційної довідки зі
Спадкового реєстру станом на 26 грудня
2012 року спадкова справа не
відкривалась (а.с.129-130 т.1), а за життя нею
не було оформлено визначені законом
правовстановлюючі документи ні на
земельну ділянку, ні на житловий
будинок.

Також судом встановлено, що згідно
витягу з рішення Солонянської селищної
ради від 27 березня 2012 року відповідачу
ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельних ділянок для передачі у
приватну власність орієнтовною площею
0,15 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку по
АДРЕСА_1 (т.1,а.с.107,118,119), а згідно
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 12 листопада 2013 року
ОСОБА_2 є власником зазначеної
земельної ділянки (а.с.120-121 т.2), а
вказане свідчить про те, що на день
розгляду справи судом позивач і
відповідач є суміжними
землекористувачами.

За наслідками проведення позапланової
перевірки 11 червня 2013 року Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Дніпропетровській області
було встановлено, що ОСОБА_2 у 2006-2007
роках самовільно без відповідного
документа, який дає право виконувати
такі роботи, виконав будівельні роботи
з будівництва житлового будинку по
АДРЕСА_1 Солонянського району
Дніпропетровської області (а.с.114,161 т.2),
за що ОСОБА_2 притягнуто до
адміністративної відповідальності та
надано припис про усунення порушень
містобудівного законодавства (а.с.163
т.2).

Відповідачем ОСОБА_2 на виконання
даного припису було виготовлено
технічний паспорт на житловий будинок
(а.с.12-126 т.2) та складено звіт про
проведення технічного обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
мереж об'єкта (а.с.3-7 т.3), але до розгляду
справи судом в установленому законом
порядку самовільно збудований будинок
відповідачем ОСОБА_2 не узаконено.

Згідно висновку №853/854-13 комплексної
судової будівельно-технічної та
пожежно-технічної експертизи від 20
грудня 2013 року(т.2 а.с.65-80) житловий
будинок, що належить позивачу ОСОБА_1 по
АДРЕСА_2 по об'ємно-плановим та
конструктивним рішенням згідно ДБН
В.1.1.7-2002 "Пожежна безпека об'єктів
будівництва" як і житловий будинок, по
АДРЕСА_1 відносяться до ІІІ ступеню
вогнестійкості, при цьому виходячи з
вимог пожежної безпеки, призначення
будівлі, поверховості, висоти, ступеню
вогнестійкості будівель №14 та №16
величина протипожежного розриву між
ними має складати 8 метрів, а натомість
складає 4 метри, що може стати підставою
розповсюдження пожежі на іншу будівлю.
Також у висновку зазначено, що житлове
приміщення № 16 по відношенню до меж
земельної ділянки по АДРЕСА_2
побудоване з істотними порушеннями
вимог чинних державних будівельних
норм, а для приведення їх у
відповідність необхідно виконати
реконструкцію будівлі АДРЕСА_1, а саме:
підвищити ступінь вогнестійкості
будівлі № 16 (з ІІІ ступеню до І чи ІІ
ступеню вогнестійкості) для чого
реконструювати дах шляхом заміни всіх
конструкцій, виконаних з горючих
матеріалів на конструкції, виконані
відповідно до табл. Д1 Додатку 1 ДБН
1.1.7-2002 на негорючі матеріали;
реконструювати стіну будівлі за
рахунок збільшення її товщини до 510 мм
(з переділом вогнестійкості 2,5 години) і
висоти до 10 метрів. Вказаний висновок
підтверджується і аналогічним
висновком №1284 експертів судової
комплексної будівельно- технічної та
пожежно-технічної експертизи від 07
жовтня 2007 року (а.23-27,78-100 т.1).

Відповідно до п. 22, п.23 постанови
пленуму ВСУУ № 6 від 30 березня 2012 року
«Про практику застосування судами ст.
376 ЦК України (про правовий режим
самочинного будівництва)» знесення
самочинного будівництва є крайньою
мірою і можливе лише тоді, коли
використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності. Під істотним
порушенням будівельних норм і правил
слід розуміти, зокрема, недодержання
архітектурних, санітарних,
екологічних, протипожежних та інших
вимог і правил, а також зміну окремих
конструктивних елементів житлового
будинку, будівлі, споруди, що впливає на
їх міцність і безпечність. При
вирішенні питання про те, чи є
відхилення від проекту істотним і
таким, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
суди повинні в кожному випадку
з'ясовувати, зокрема, наскільки
збудована будівля за розміром
відповідає площі, поверховості,
розміщенню та іншим умовам,
передбаченим проектом; як впливає
допущене порушення з урахуванням
місцевих правил забудови, громадських
і приватних інтересів на планування,
забудову, благоустрій вулиці, на
зручність утримання суміжних ділянок
тощо.

У необхідних випадках для з'ясування
питань, що виникають при розгляді таких
справ і потребують спеціальних знань,
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може призначити відповідну
експертизу згідно з вимогами ст. 143 ЦПК
України.

Відсутність відповідної експертизи у
разі необхідності її проведення може
бути підставою для відмови в позові,
при цьому факт відхилення від проекту
та порушення будівельних норм і правил
має довести особа, яка пред'явила позов
про знесення самочинного будівництва
(ч. 7 ст. 376 ЦК України, ч.1 ст.60 ЦПК
України).

Згідно п.24, п.25 даної постанови пленуму
ВССУ, знесення нерухомості, збудованої
з істотним відхиленням від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотним
порушенням будівельних норм і правил (у
тому числі за відсутності проекту),
можливе лише за умови, що неможлива
перебудова нерухомості відповідно до
проекту або відповідно до норм і
правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами, або
якщо особа, яка здійснила (здійснює)
будівництво, відмовляється від такої
перебудови.

В інших випадках, суд за позовом
відповідного державного органу чи
органу місцевого самоврядування може
на підставі ч. 7 ст. 376 ЦК України
зобов'язати забудовника здійснити
перебудову житлового будинку, будівлі,
споруди або іншого об'єкта нерухомості,
який побудовано чи будується з
істотними відхиленнями від проекту або
з істотним порушенням основних
будівельних норм і правил, у тому разі,
коли таке будівництво суперечить
суспільним інтересам, порушує права
інших осіб, коли порушення будівельних
норм і правил є істотним, а також є
технічна можливість виконати
перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови
об'єкта нерухомості відсутня або
забудовник відмовляється від такої
перебудови, суд, незалежно від
поважності причин відмови, за позовом
зазначених органів або особи, права чи
інтереси якої порушено таким
будівництвом, ухвалює рішення про
знесення житлового будинку або іншого
нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови
слід вважати як його заяву про це, так і
його дії чи бездіяльність щодо цього,
вчинені до або після ухвалення рішення
суду про зобов'язання здійснити
перебудову.

Погодження забудовника на перебудову
при розгляді справи про знесення
самочинного будівництва за можливості
перебудови, якщо це підтверджено, є
підставою для відмови в позові лише
тоді, коли рішення суду, яке набрало
законної сили, про зобов'язання
здійснити перебудову не виконано не з
вини забудовника, про що державним
виконавцем складено відповідний акт.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що в судовому
засіданні дослідженими доказами
встановлено факт самовільного
будівництва відповідачем житлового
будинку по АДРЕСА_1 на переданій йому у
власність земельній ділянці, внаслідок
якого ним допущено порушення як
діючого містобудівного законодавства
та державних будівельних норм та
правил, так і прав позивача як власника
суміжної земельної ділянки та
недобудованого житлового будинку по
АДРЕСА_2, внаслідок недотримання
протипожежних розривів при
будівництві житлового будинку, який
ним споруджувався пізніше за часом, ніж
позивачем ОСОБА_1, а відповідно саме на
відповідача покладається обов'язок
дотримання встановлених протипожежних
розривів між житловими будинками в
залежності від ступеню їх
вогнестійкості.

В той же час, судом не можуть бути
прийняті доводи представника
відповідача, що і позивачем ОСОБА_1
допущені порушення діючих державних
будівельних норм та правил, оскільки ці
доводи спростовуються набравшим
законної чинності рішенням
Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від16 жовтня 2014
року (а.с.84-85 т.3).

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що право на
пред'явлення позову з використанням
способу захисту, передбаченого п. 3 ч. 2
ст. 16 ЦК України, про знесення будівлі,
спорудженої відповідачем із
порушенням прав іншої особи, мають як
державні органи, у тому числі,
інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю,
органи місцевого самоврядування (ст. 376
ЦК України, ст. 38 Закону України від 17
лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання
містобудівної діяльності), так і особа,
права якої порушено таким будівництвом
(ст.ст. 291, 396 ЦК України).

При розгляді даної справи було
встановлено, що ОСОБА_2, як особі яка
здійснила самочинне будівництво, було
видано декілька приписів про усунення
допущених ним при будівництві
житлового будинку порушень, а тому суд
дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1,
як у особи права якої порушено таким
будівництвом, права звернення з даним
позовом до суду.

Позов про знесення самочинно
збудованого нерухомого майна може бути
пред'явлено власником чи користувачем
земельної ділянки або іншою особою,
права якої порушено, зокрема, власником
(користувачем) суміжної земельної
ділянки з підстав, передбачених ст.ст.
391, 396 ЦК України, ст.103 ЗК України.

Відповідно до положень норм ст. ст.
16,391,386 ЦК України, власник вправі
звернутися до суду з вимогою про захист
порушеного права будь-яким способом, що
є адекватним змісту порушеного права,
який ураховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право, що відповідає позиції ВСУ,
викладеній в постанові №6-28598св07.

Знесення самочинного будівництва є
крайньою мірою і можливе лише тоді,
коли використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності.

Згідно висновку №853/854-13 комплексної
судової будівельно-технічної та
пожежно-технічної експертизи від 20
грудня 2013 року встановлено можливість
переобладнання об'єкту, від здійснення
якого не відмовляється особа, яка
здійснила самочинне будівництво.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню, при
цьому адекватним способом відновлення
прав позивача суд вважає не знесення
самовільно збудованої будівлі, а
зобов'язання відповідача здійснити
переобладнання самочинно збудованої
будівлі АДРЕСА_1 без її знесення за
рахунок підвищення ступеню
вогнестійкості будівлі №16 (з Ш ступеню
до І чи до ІІ ступеню) шляхом
реконструкції даху, замінивши всі
конструкції з горючих матеріалів на
конструкції, виконані згідно таблиці
Д.1 додаток 1 ДБН.1.1.7-202 з негорючих
матеріалів, та шляхом реконструкції
стіни будівлі за рахунок збільшення її
товщини до 510 мм (з переділом
вогнестійкості 2,5 години) та висоти до 10
м для приведення у відповідність з
державними будівельними нормами та
правилами.

Крім, цього у зв'язку з частковим
задоволенням позову з відповідача на
користь позивача необхідно стягнути
понесенні ним судові витрати по сплаті
судового збору та оплаті судової
експертизи в сумі 2605 гривень 00 копійок,
що підтверджується наданими позивачем
в судовому засіданні квитанціями (а.с.86
т.3).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.16, 376, 391, 396 ЦК України, ст.103
Земельного кодексу України, ст. 10, 11, 57,
60, п.6 ч.3 ст.79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відновлення становища, яке існувало до
порушення права, шляхом знесення
будівлі задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 для приведення у
відповідність з державними
будівельними нормами та правилами
здійснити переобладнання самочинно
збудованої будівлі АДРЕСА_1 без її
знесення за рахунок підвищення ступеню
вогнестійкості будівлі №16 (з Ш ступеню
до І чи до ІІ ступеню) шляхом
реконструкції даху, замінивши всі
конструкції з горючих матеріалів на
конструкції, виконані згідно таблиці
Д.1 додаток 1 ДБН.1.1.7-202 з негорючих
матеріалів, та шляхом реконструкції
стіни будівлі за рахунок збільшення її
товщини до 510 мм (з переділом
вогнестійкості 2,5 години) та висоти до 10
м, відмовивши в задоволенні решти
позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 110 (сто десять) гривень та
по проведенню судової експертизи в
сумі 2605 (дві тисячі шістсот п'ять)
гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
особами, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 12
листопада 2014 року.

Головуюча: суддя