22-ц/772/2162/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Сичук М. М.Категорія:
6Доповідач: Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого :
Міхасішина І.В.

Суддів: Голоти
Л.О., Нікушина В.П.

При секретарі:
Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційними скаргами Вінницької
міської ради, третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - ОСОБА_2, та її
представників - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
на рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 30 травня 2014 року
у цивільній справі за позовом
Вінницької міської ради до ОСОБА_6,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2, про
знесення самочинного будівництва та
звільнення земельної ділянки -

встановила:

В листопаді 2013 року Вінницька міська
рада звернулася з позовом до ОСОБА_6 та
з урахуванням уточнених позовних вимог
просила знести самочинно збудовану
частину господарської споруди
прямокутної форми з габаритними
розмірами 3,85 х 10,4 м (побудованих на
місці сараю під літ. «Б», «б»), вбиральню
під літ. «Г», металевий паркан довжиною
3,51 м з боку АДРЕСА_1, паркан з дерев'яних
дощок довжиною 66,46 м., що відділяє двір
та город домоволодіння №32, паркан з
дерев'яних дощок між домоволодінням №32
та №32а довжиною 3,51 м, зазначених у
додатку №1 до висновку судової
будівельно-технічної експертизи,
складеного 28.03.2014 року за №52 ТОВ
«Подільський центр судових експертиз»,
розташованих по 1-ому АДРЕСА_1 шляхом
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки площею 182 кв.м. для
відновлення проїзду загального
користування, який створений згідно
рішення виконавчого комітету
Вінницької міської ради №83 від 10.02.1983
року до будинковолодіння АДРЕСА_1 за
рахунок гр. ОСОБА_6

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за
результатами перевірки встановлено, що
гр. ОСОБА_6 самочинно збудував
частину господарської споруди
(фундамент) габаритними розмірами 3,85 х
10,4 м. 01.11.2013 року відповідачу було
направлено повторне письмове
попередження про знесення самочинно
збудованої частини господарської
будівлі до 06.11.2013 року та приведення
земельної ділянки до попереднього
стану, проте вимоги попередження
ОСОБА_6 не виконав. Дозвіл на виконання
будівельних робіт, будівельний паспорт
ОСОБА_6 не видавався, також останнім не
подавалися документи декларативного
характеру про початок виконання
будівельних робіт. Згідно рішення
виконавчого комітету Вінницької
міської ради №83 від 10.02.1983 року,
земельна ділянка, на який розташовані
вбиральня, господарські будівлі та
споруди «Б», «б», погріб «п/Б» є
проїздом загального користування.
Відповідач самовільно зайняв земельну
ділянку площею 182 кв.м., яка є проїздом
загального користування, самочинно
збудував на ній частину господарських
споруд, а тому просив позовні вимоги
задовольнити.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 30 травня 2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Вінницька міська
рада просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору ОСОБА_2 та її
представники - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
просять рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову Вінницької міської
ради, посилаючись на неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог заявлених в суді
першої інстанції дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Судом по справі встановлено, що
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами про АДРЕСА_1,
належав на праві приватної власності
батьку відповідача ОСОБА_7 на підставі
"Свідоцтва про право приватної
власності на будівлю", виданого
Вінницьким міським житловим
управлінням від 04.12.1968 року за №
2784 та зареєстрованого Вінницьким
міським БТІ 15.01.1969 року за № 12893. До
складу будинковолодіння входили:
будинок та два сараї, позначені літ. "Б",
"б" та погріб літ. "п/б".

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, після його
смерті спадщина була розподілена
наступним чином. 1/2 будинковолодіння
АДРЕСА_1 була набута ОСОБА_8 на підставі
Свідоцтва про право власності від
17.03.1984 року, виданого державним
нотаріусом 1-ї Вінницької державної
нотаріальної контори за №114/84г та
зареєстрованого в ВООБТІ 23.03.1984 року за
№12893.

Згідно Свідоцтва про право власності
ОСОБА_8 належав цілий житловий будинок
з господарськими будівлями в склад
якого входили два сараї під літ. «Б»,
«б», один з яких з погребом (літ. п/б),
огорожа №1. Самовільно побудовані
приміщення в свідоцтво про право
власності не включені (а.с. 114)

Інша 1/2 будинковолодіння була набута в
рівних частках по 1/6 ОСОБА_8, ОСОБА_6 та
ОСОБА_9 на підставі Свідоцтва на право
власності за законом від 17.03.1984 року,
посвідченого державним нотаріусом
першої Вінницької державної
нотаріальної контори по спадковій
справі №114/84г, реєстровий № 4-682 та
зареєстрованого в ВООБТІ 23.03.1984 року за
№12893.

14 червня 1990 року ОСОБА_9 подарував
належну йому 1/6 частку
будинковолодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_8 на
підставі договору дарування
посвідченого державним нотаріусом 1-ої
Вінницької державної нотаріальної
контори за № 2- 4053 та зареєстрованого в
ВООБТІ 21.06.1990 року за № 12893.

13 травня 2013 року державним нотаріусом
першої Вінницькі державної
нотаріальної контори ОСОБА_10 було
видано на ім'я ОСОБА_6, свідоцтво на
право на спадщину за законом після
смерті ОСОБА_8 на 5/6 частин житлового
будинку з відповідними частинами
будівель під №32, спадкова справа №
258/1995 та зареєстровано в реєстрі №7-493. В
той же день 13.05.2013 року дані відомості
було внесено до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, про
реєстрацію права власності. На
підставі даного Свідоцтва 22.05.2013 року
«ВМБТІ» було виготовлено Технічний
паспорт на житловий будинок.

Згідно рішення виконавчого комітету
Вінницької міської ради народних
депутатів від 10.02.1983 року №83 за
будинковолдінням гр. ОСОБА_9, який
мешкає по АДРЕСА_2 закріплено земельну
ділянку площею 600 кв.м. з земельної
ділянки будінковолодіння ОСОБА_7, який
мешкає АДРЕСА_1. Вирішено утворити
проїзд (3,5 х 61,8) з АДРЕСА_1 до
будинковолодіння гр. ОСОБА_9 за рахунок
земельної ділянки будинковолодіння гр.
ОСОБА_7 Управлінню головного
архітектора міста здійснити
відведення присадибних земельних
ділянок на вказаних кварталах та
оформити технічну документацію (а.с. 59).

Згідно акта від 21.02.1983 року про відвід
земельної ділянки під забудову та
відповідно до рішення виконкому
Вінницької міської ради трудящих від
10.02.1983 року №83 проведений відвід
земельної ділянки в натурі під
індивідуальну забудову гр.
ОСОБА_9 (а.с. 95). В плані земельної
ділянки зазначений проїзд загального
користування розмірами 3, 5 м х 61, 0 м. з
АДРЕСА_1 до будинковолодіння №32-а, на
якому частково розміщені господарські
побудови будинковолодіння №32 (а.с. 96).

Згідно технічного паспорта на
будинковолодіння по АДРЕСА_1 , квартал
№474 від 14.02.1990 року сарай «Б» площею 32,3
м., сарай «б» площею 8,1 м , погріб «п/Б»
площею 13,1 м 1965 року, вбиральня «В» 1980
року побудови. Вбиральня під літ. «В»
була зведена самовільно, проте згідно
акта прийому в експлуатацію від 15.03.1990
прийнята в експлуатацію (а.с. 42,74).

Відповідно до технічного паспорта від
22.05.2013 року до будинковолодіння
включені сараї під літ. «Б», «б», погріб
«п/Б», вбиральня, огорожі №1,2. Самочинні
будівлі в технічному паспорті не
зазначені.

Згідно з висновком № 52 судової
земельно-технічної експертизи,
складеної 28 березня 2014 року
Подільським центром судових експертиз,
ОСОБА_6 власник домоволодіння АДРЕСА_1,
фактично користується земельною
ділянкою загальною площею 1115,0 кв.м., що
на 88,0 кв.м. менше площі, наданої
відповідно до рішення виконкому
Вінницької міської ради № 9 від 31.03.1990
року, і з яких 202,0 кв.м. розташовані під
проїздом загального користування, який
створений згідно рішення виконавчого
комітету Вінницької міської ради № 83
від 10.02.1983 року до домоволодіння
АДРЕСА_2. Проїзд площею 202,0 кв.м має
лінійні розміри - 3,51м * 57,46м * 3,52м * 57,47м.

На проїзді розташовані сараї літ. «Б» з
погребом «п/Б», «б», вбиральня літ. «Г»
домоволодіння АДРЕСА_1.

Господарські будівлі та споруди, що
частково знаходяться на проїзді
загального користування, займають
площу 26,0 кв.м, з яких: частина сараю літ.
«Б» - 20,0 кв.м, частина сараю літ. «б» - 5,0
кв.м, вбиральня літ. «Г» - 1,0 кв.м.

ОСОБА_2 власник домоволодіння АДРЕСА_2,
фактично користується земельною
ділянкою загальною площею 602,0 кв.м., що
на 2,0 кв.м. більше площі, наданої
відповідно до рішення виконавчого
комітету Вінницької міської ради № 83
від 10.02.1983 року.

Вказаний в рішенні проїзд площею 12,0
кв.м заходить на земельну ділянку, якою
станом на час проведення дослідження
користується ОСОБА_2 та має лінійні
розміри 3,55м х 3,5м х 3,50м х 3,52м.

На земельній ділянці, відведеній під
проїзд загального користування згідно
рішення виконавчого комітету
Вінницької міської ради № 83 від 10.02.1983
року до домоволодіння АДРЕСА_1, якою
користується ОСОБА_6, розміщені
наступні будівлі та споруди: сарай літ.
«Б» з погребом літ. «п/Б», сарай літ. «б»,
вбиральня літ. «Г», металевий паркан з
боку АДРЕСА_2, паркан з дерев'яних дощок,
що відділяє двір та город
домоволодіння №32, паркан з дерев'яних
дощок між домоволодіннями №32 та №32а.

На будівлі сараїв літ. «Б», «б», погребу
літ. «п/Б» акти приймання в
експлуатацію відсутні, сараї літ. «Б»,
«б», погреб літ. «п/Б» включені в
свідоцтво про право власності від
17.03.1984 р. та не рахувались як самовільні.

Самовільно збудована убиральня літ.
«В» прийнята в експлуатацію актом
прийомки прибудови від 15.03.1990 року.
Станом на час проведення дослідження у
склад домоволодіння №2 рахується
вбиральня літ. «Г».

Як вбачається з акта від 22.02.1984 року при
проведенні обстеження в натурі
будинковолодіння АДРЕСА_1 вбиральня
«Г» побудована на тому ж місці, але з
цегли (а.с. 113).

Таким чином, з встановлених по справі
обставин вбачається, що на час
прийняття рішення виконкомом
Вінницької міської ради народних
депутатів від 10.02.1983 року №83 про
утворення проїзду загального
користування за рахунок земельної
ділянки, наданої в користування ОСОБА_7
до будинковолодіння АДРЕСА_2, на
земельній ділянці ОСОБА_7 уже були
збудовані сарай «Б», «б», погріб «п/Б»,
огорожа, які належали йому на праві
власності.

Тобто питання про утворення проїзду
вирішувалося за наявності будівель і
споруд, які є предметом спору у даній
справі, при цьому жодних компенсацій
землекористувачам, у яких були
відібрані земельні ділянки для
відведення земельної ділянки АДРЕСА_2,
про що було зазначено в акті відведення
від 21.02.1983 року здійснено не було.

Крім того, в акті від 21.02.1983 року про
відведення земельної ділянки
зазначено, що його складено в
присутності землекористувача ОСОБА_7,
тоді як згідно актового запису № 59,
вчиненого 8 січня 1983 року Відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_7
помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Всі господарсько-побутові будівлі та
споруди у домоволодіннях, які належать
громадянам і були побудовані до Указу
Президії Верховної Ради Української
РСР від 22 січня 1979 року "Про
боротьбу з самовільним будівництвом
господарсько-побутових будівель", і під
час технічної інвентаризації не були
відображені в матеріалах
інвентаризації як самовільні, не
відносяться до категорії самовільних
(самочинних).

Отже, господарські будівлі, які входять
до складу будинковолодіння АДРЕСА_1 і
знаходяться в межах проїзду загального
користування, утвореного відповідно до
рішення виконкому Вінницької міської
ради 10.02.1983 року не є самочинними,
рішення про компенсацію вартості
будівель не приймалося, а тому
розміщення таких будівель не є
самовільним захопленням земельної
ділянки проїзду загального
користування.

Згідно висновку № 52 судової
земельно-технічної експертизи,
складеної 28 березня 2014 року
огороджуючі конструкції стін сараїв
літ. «Б», 2б» станом на час проведення
дослідження, розібрані, по існувавшому
фундаменту влаштовано бутобетонний
пояс, прокладена ізоляція з руберойду
та замуровано 2,3 ряди цегляної кладки,
влаштовано тимчасове накриття із
азбестоцементних хвилястих листів, для
захисту конструктивних елементів
погребу літ. «п/Б» від руйнування.

21 серпня 2013 року Інспекцією ДАБК у
Вінницькій області ОСОБА_6 видано
припис про усунення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил, згідно
якого встановлено, що ОСОБА_6 без
затвердженої у встановленому порядку
законодавством проектної документації
розпочав будівельні роботи без
повідомлення про початок будівельних
робіт, що є порушенням ст. 9 Закону
України «Про архітектурну діяльність»
та п. 1 ч. 1 ст.34 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
та зобов'язано припинити роботи, а
також привести об'єкт у відповідність
до вимог чинного законодавства (а.с. 29).

На підставі протоколу про
адміністративне правопорушення від
19.08.2013 року Інспекцією ДАБК у
Вінницькій області винесено постанову
про адміністративне правопорушення
від 21.08.2013 року та притягнуто ОСОБА_6 до
адміністративної відповідальності за
вчинення адміністративного
правопорушення , передбаченого ч. 5 ст. 96
КУпАП.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Постановою виконкому Вінницької
міської ради народних депутатів від
31.03.1990 року №9 за будинковолодіннями
гр.гр. ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6 АДРЕСА_1
закріплено земельну ділянку розміром
600 кв.м. в постійне і 603 кв.м. в тимчасове
користування. (а.с. 156).

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи,
яка набула право власності на житловий
будинок (крім багатоквартирного),
будівлю або споруду, переходить право
власності, право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

Позов про знесення самочинно
збудованого нерухомого майна може бути
пред'явлено власником чи користувачем
земельної ділянки або іншою особою,
права якої порушено, зокрема, власником
(користувачем) суміжної земельної
ділянки з підстав, передбачених
статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Згідно роз'яснень наданих у п. 5
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва)» від 30.03.2012
року №6, відповідно до положень статті
38 Закону № 3038-VI «Про регулювання
містобудівної діяльноссті» право на
звернення до суду з позовом про
знесення самочинно збудованих об'єктів
містобудування належить також
відповідним інспекціям державного
архітектурно-будівельного контролю.
Такий позов може бути пред'явлено до
суду у разі, якщо особа в установлений
строк добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі про усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил із
визначенням строку для добровільного
виконання припису, та/або якщо
перебудова об'єкта є неможливою.

Право на забудову виникає у особи, яка
набула права на земельну ділянку на
законних підставах, після здійснення
нею дій, передбачених статтями 26 - 32
Закону № 3038-VI. (зокрема, отримання
будівельного паспорта).

Відповідно до п. 1 ч. ст. 34 Закону №3038-VI
замовник має право виконувати
будівельні роботи після: направлення
замовником повідомлення про початок
виконання будівельних робіт
центральному органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику
з питань державного
архітектурно-будівельного контролю
(далі - орган державного
архітектурно-будівельного контролю) -
щодо об'єктів, будівництво яких
здійснюється на підставі
будівельного паспорта, які не
потребують реєстрації декларації про
початок виконання будівельних робіт
або отримання дозволу на виконання
будівельних робіт згідно з переліком
об'єктів будівництва, затвердженим
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері містобудування.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті 15
ЦК, частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК).

Згідно з п. 22 Постанови від 30.03.2012 року
№6, знесення самочинного будівництва є
крайньою мірою і можливе лише тоді,
коли використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності.

Під істотним порушенням будівельних
норм і правил слід розуміти, зокрема,
недодержання архітектурних,
санітарних, екологічних, протипожежних
та інших вимог і правил, а також зміну
окремих конструктивних елементів
житлового будинку, будівлі, споруди, що
впливає на їх міцність і безпечність.

Знесення нерухомості, збудованої з
істотним відхиленням від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотним
порушенням будівельних норм і правил (у
тому числі за відсутності проекту),
можливе лише за умови, що неможлива
перебудова нерухомості відповідно до
проекту або відповідно до норм і
правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами, або
якщо особа, яка здійснила (здійснює)
будівництво, відмовляється від такої
перебудови.

В інших випадках суд за позовом
відповідного державного органу чи
органу місцевого самоврядування може
на підставі частини сьомої статті 376 ЦК
зобов'язати забудовника здійснити
перебудову житлового будинку, будівлі,
споруди або іншого об'єкта нерухомості,
який побудовано чи будується з
істотними відхиленнями від проекту або
з істотним порушенням основних
будівельних норм і правил, у тому разі,
коли таке будівництво суперечить
суспільним інтересам, порушує права
інших осіб, коли порушення будівельних
норм і правил є істотним, а також є
технічна можливість виконати
перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови
об'єкта нерухомості відсутня або
забудовник відмовляється від такої
перебудови, суд, незалежно від
поважності причин відмови, за позовом
зазначених органів або особи, права чи
інтереси якої порушено таким
будівництвом, ухвалює рішення про
знесення житлового будинку або іншого
нерухомого майна.

Позивачем не доведено, що ним було
вжито всі передбачені законом заходи
впливу на відповідача, який почав
здійснювати забудову без технічного
паспорта та повідомлення про початок
будівельних робіт на земельній
ділянці, яка перебуває у користуванні
відповідача, а також не надано доказів
істотного порушення будівельних норм і
правил.

Розміщення частини фундаменту на місці
знищених внаслідок через аварійний
стан господарських споруд, який за
конфігурацією та габаритами є тотожним
на території проїзду загального
користування не можуть вважатися
самовільним захопленням земельної
ділянки, яка була надана в користування
на час її першочергової забудови.

Також позивачем не доведено, що
споруджений фундамент порушує права та
інтереси інших осіб, зокрема, ОСОБА_2

Отже, позовні вимоги є передчасними та
необґрунтованими.

За таких обставин, суд першої інстанції
повно та всебічно дослідивши обставини
справи дійшов обґрунтованого висновку
про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим, ухваленим з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги Вінницької
міської ради, третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - ОСОБА_2, та її
представників - ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 30 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та з цього часу може
бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/
І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/
Л.О. Голота

/підпис/
В.П. Нікушин

З оригіналом вірно: