АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 8216 /2014
Головуючий у 1-ій інстанції
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Меєчко Д.П.

за участю осіб: позивача
ОСОБА_2

представника
відповідача Бондаренко М.Г.

представника 3-ї
особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Правекс банк», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору ОСОБА_5 про визнання
договору поруки припиненим, про
визнання договору поруки частково
недійсним;

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Печерського
районного суду м.Києва від 30 квітня 2014
року

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду
м.Києва від 30.04.2014 року позов ОСОБА_2 до
ПАТ «Правекс банк», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору: ОСОБА_5 про визнання
договору поруки припиненим, про
визнання договору поруки частково
недійсним залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог. Посилається на незаконність та
необґрунтованість ухваленого рішення,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, неналежну оцінку наявних в
матеріалах справи доказів, порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Апелянт зазначає, що в іншій
цивільній справі Банк звернувся до
суду з вимогами про стягнення
заборгованості з нього та з
позичальника лише 27.11.2012 року, тобто
поза межами трирічного строку,
встановленого ст.257 ЦК України. В
порушення вимог ч.1 ст.179, п.2 ч.1 ст.214 ЦПК
України його заяву про застосування
строку позовної давності судом
залишено без задоволення, що є грубим
порушенням п.4.4 та п.6.1.7. кредитного
договору, п.2.1. договору поруки, ст.256, 257,
261, 267 ЦК України, що призвело до
ухвалення протиправного та
необґрунтованого рішення суду, яким
було стягнуто з нього та з позичальника
заборгованість за кредитним договором.

В суді апеляційної інстанції позивач
ОСОБА_2 та представник третьої особи
ОСОБА_5 - ОСОБА_4 підтримали подану
апеляційну скаргу в повному обсязі,
посилаючись на доводи, викладені в ній.
Представник відповідача ПАТ «Правекс
банк» Бондаренко М.Г. заперечувала
проти задоволення апеляційної скарги,
посилаючись на законність та
обґрунтованість ухваленого судом
рішення. Третя особа ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Неявка третьої особи в судове
засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
26.09.2008 р. між Акціонерним комерційним
банком «Правекс- Банк»,
правонаступником якого є відповідач та
ОСОБА_5 був укладений Кредитний договір
686-008/08Р, за умовами якого Банк надав
Позичальникові кредит в іноземній
валюті на загальну суму 134 980 дол. США
для споживчих цілей, строком до 26.09.2028 р.
зі сплатою 12,49% річних.

Згідно п. 1.3. Кредитного договору
сторони договору погодили, що у кожному
випадку невиконання (неналежного
виконання) Позичальником своїх
зобов'язань щодо строків сплати
відсотків і повернення кредиту та/або
сплати відсотків та/або повернення
кредиту не в повному обсязі, розмір
процентної ставки збільшується на 1%
річних, починаючи від розміру,
встановленого в п. 1.2. даного Договору. У
випадку наступного невиконання
Позичальником своїх зобов'язань за цим
Договором розмір відсоткової ставки
збільшується з урахуванням збільшення
відсоткових ставок, зроблених раніше,
відповідно до умов даного пункту
Договору. Новий розмір відсоткової
ставки встановлюється від дня,
наступного за днем, в який Позичальник
повинен був виконати свої зобов'язання,
однак не виконав їх або виконав не в
поновному обсязі.

25.03.2010 р. до кредитного договору були
внесені зміни та доповнення, згідно
яких з метою проведення
реструктуризації заборгованості
Позичальника за кредитним договором
сума щомісячного погашення кредиту
змінено з 562 дол. США на 613 дол. США.

В забезпечення виконання умов по
вказаному Кредитному договору 26.09.2008 р.
між позивачем та Акціонерним
комерційним банком «Правекс-Банк»,
правонаступником якого є відповідач,
був укладений Договір поруки № 686/008/08Р,
згідно п. 1.1. якого ОСОБА_2 взяв на себе
зобов'язання нести солідарну
відповідальність перед Кредитором за
виконання в повному обсязі зобов'язань
ОСОБА_5 за Кредитним договором та
можливих змін та доповнень до нього
щодо сплати процентів, неустойки
(штрафу, пені), вчасного та у повному
обсязі погашення основної суми боргу
за кредитом у строк до 26.09.2028 p. у розмірі
134980 дол. США та будь-якого збільшення
цієї суми, яке прямо передбачено
умовами Кредитного договору,
відшкодування збитків та іншої
заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Згідно з ч.1 ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

До припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання без
згоди поручителя, які призвели до
збільшення обсягу відповідальності
останнього. Збільшення
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов'язання виникає в
разі: підвищення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення (збільшення розміру)
неустойки; встановлення нових умов
щодо порядку зміни процентної ставки в
бік збільшення тощо.

Отже, підставою припинення договору
поруки може бути здійснення без згоди
поручителя зміни основного
зобов'язання, яке забезпечене порукою,
у даному випадку це збільшення розміру
щомісячного погашення кредиту, про що
зазначає позивач.

Пунктом 22 Постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що відповідно до ч. 1
ст. 559 ЦК припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому, обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте, якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а, отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Разом з тим, п. 1.3. Договору поруки
встановлено, що Поручитель дає свою
згоду на збільшення розміру
забезпеченого порукою за даним
Договором зобов'язання Позичальника,
що може виникнути в майбутньому,
внаслідок якого збільшується обсяг
його відповідальності, у випадку
внесення Позичальником та кредитором
змін та доповнень до Кредитного
договору або у випадку внесення змін до
кредитного договору та/або до даного
Договору Кредитором в односторонньому
порядку.

При цьому п. 2.1. Договору поруки
передбачено, що Поручитель
зобов'язується у випадку невиконання
або неналежного виконання
Позичальника своїх зобов'язань за
Кредитним договором виконати за нього
зобов'язання перед Кредитором на
умовах, у порядку та у строки,
встановлені Кредитним договором,
зазначеним у п. 1.1. даного Договору, зі
змінами і доповненнями до нього.

Таким чином, в договорі поруки
передбачена можливість зміни умов
основного зобов'язання та строків його
виконання без додаткового
повідомлення поручителя і при цьому
поручитель дав згоду на зміну
основного зобов'язання шляхом
укладення додаткових договорів до
кредитного договору, а отже, на можливе
подальше збільшення обсягу його
відповідальності.

Пунктом 2.3. Договору поруки
встановлено, що Кредитор має право без
згоди Поручителя в односторонньому
порядку змінити або доповнити умови
даного Договору та направити на адресу
Поручителя офіційного листа із
викладенням змін або доповнень.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що будь-які зміни або
доповнення до Договору поруки в
односторонньому порядку банком не
вносилися, а тому, доводи позивача про
зміну умов Кредитного договору, що
призвело до збільшення обсягу його
відповідальності, в порушення положень
п. 2.3. Договору поруки, є
безпідставними.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Відповідно до п. 4.1. договору поруки
сторони погодили, що він набирає
чинності з моменту його підписання і
діє до 26 вересня 2031р.

Таким чином, доводи позивача, що Банк
повинен був пред'явити вимоги до нього
як поручителя протягом шести місяців з
дня отримання вимоги банку про
погашення заборгованості, не
ґрунтуються на нормах матеріального
права, так як ч. 4 ст. 559 ЦК визначено, що
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого у договорі
поруки і тільки, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється за
певних умов. Договором поруки
встановлений чіткий строк його дії,
тому підстав для застосування положень
другого речення даної норми не має.

Щодо визнання визнання договору
недійсним, то відповідно ч. 1 ст. 215 ЦК
України підставою для недійсності
правочину є недодержання в моменту
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

В обґрунтування позовних вимог позивач
та його представник посилались на те,
що встановлення строку дії договору
поруки триваліше ніж строк дії
основного зобов'язання за Кредитним
договором суперечить змісту самого
Договору поруки, а також Кредитному
договору та чинному законодавству
України.

Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання.

Згідно п. 1. 2 Кредитного договору,
кредит надається строком до 26.09.2018 р., що
позивач тлумачить як термін припинення
зобов'язання за Кредитним договором, що
в свою чергу є підставою для припинення
поруки.

Разом з тим, строк надання кредиту слід
розцінювати як строк користування
кредитними коштами, а не строк
припинення зобов'язань за кредитним
договором, якщо вони не виконані
належним чином і не в повному обсязі.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки.

Згідно п. 4.1. строк дії Договору поруки
сторонами погоджено до 26.09.2031 р. Таким
чином, порука припиняється саме по
закінченні дії Договору поруки.

При цьому,встановлення строку дії
поруки на 3 роки більше ніж основне
зобов'язання, в даному випадку означає,
що відповідач протягом строку дії
позовної давності в 3 роки вправі
звернутися до суду з позовом про
стягнення в солідарному порядку з
Позичальника та Поручителя
заборгованості за Кредитним договором.

Таким чином, встановлення строку дії
договору поруки довше ніж строк
користування кредитними коштами,
визначений у Кредитному договорі, з
дотриманням строків позовної давності,
чинному законодавству не суперечить.

За таких обставинах суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про необгрунтованість
позовних вимог та відсутність правових
підстав для їх задоволення.

Апелянт, обґрунтовуючи свої вимоги,
вказані в апеляційній скарзі,
посилається на те, що ПАТ КБ
«Правекс-Банк» звернувся з позовом до
суду про стягнення заборгованості поза
межами строку позовної давності. Судом
заяву про застосування строку позовної
давності залишено без задоволення, що
призвело до ухвалення протиправного
нормативно не обґрунтованого рішення.

Проте, такі доводи апеляційної скарги
не свідчать про ухвалення по даній
справі незаконного рішення.

Так, Печерським районним судом м.
Києва розглядалася цивільна справа №
757/19153/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ
«Правекс-Банк», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору: ОСОБА_5 про визнання
договору поруки припиненим та про
визнання договору поруки частково
недійсним.

Вимоги ПАТ КБ «Правекс-Банк» до
ОСОБА_2 про стягнення боргу не були
предметом розгляду даної справи, а тому
доводи апелянта не впливають на
законність рішення суду першої
інстанції по даній справі.

Крім того, однією з підстав припинення
поруки є не пропущення банком строку
позовної давності щодо стягнення
заборгованості за неналежне виконання
зобов'язання, а саме закінчення строку,
встановленого у договорі поруки, що
визначено ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Так як строк дії договору поруки
встановлений до 26 вересня 2031 року, на
даний час порука не вважається
припиненою, а отже це не може бути
підставою для визнання договору поруки
припиненим.

Суд першої інстанції обґрунтовано
погодився з доводами відповідача про
те, що оскількистрок дії договору
поруки встановлений до 26 вересня 2031
року, топорука не вважається
припиненою, а отже це не може бути
підставою для визнання договору поруки
припиненим.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
ухваленого рішення, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, неналежну
оцінку наявних в матеріалах справи
доказів, порушення та неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, на думку суду
є необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного
суду м.Києва від 30 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: