У х в а л а

іменем україни

2 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Дем'яносова М.В.,Попович О.В.,Касьяна
О.П.,Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс» про захист прав
споживачів та застосування наслідків
нікчемного правочину, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного
суду Запорізької області від 9 квітня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про
захист прав споживачів, а також
застосування наслідків нікчемного
правочину, посилаючись на те, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс» (далі - ТОВ «ЛК
«Автофінанс»), отримавши 7 700 грн на
виконання договору фінансового
лізингу № 008313 від 22 серпня 2013 року, який
є нікчемним на підставі норм частини 1
статті 220 ЦК України та статті 19 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
зобов'язано повернути їх ОСОБА_6

Заочним рішенням Токмацького
районного суду Запорізької області від
20 грудня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «ЛК «Автофінанс» на
користь ОСОБА_6 7 700 грн.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 9 квітня 2014
року заочне рішення суду першої
інстанції скасовано, ухвалено нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Не погодившись із рішенням
апеляційного суду, ОСОБА_6 звернувся до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з касаційною скаргою, в якій
просив скасувати оскаржуване судове
рішення та залишити в силі заочне
рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Положеннями статті 806 ЦК України
передбачено, що за договором лізингу
одна сторона (лізингодавець) передає
або зобов'язується передати другій
стороні (лізингоодержувачеві) у
користування майно, що належить
лізингодавцю на праві власності і було
набуте ним без попередньої
домовленості із лізингоодержувачем
(прямий лізинг), або майно, спеціально
придбане лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Особливості окремих видів і форм
лізингу встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про
фінансовий лізинг» відносини, що
виникають у зв'язку з договором
фінансового лізингу, регулюються
положеннями ЦК України про лізинг, найм
(оренду), купівлю-продаж, поставку з
урахуванням особливостей, що
встановлюються цим Законом.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону
України «Про фінансовий лізинг» за
договором фінансового лізингу
лізингодавець зобов'язується набути у
власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Судом встановлено, що 22 серпня 2013 року
ТОВ «ЛК «Автофінанс» уклало з ОСОБА_6
договір фінансового лізингу № 008313, за
яким предметом лізингу був автомобіль
ЗАЗ Forza седан. У той же день ОСОБА_6
сплатив на користь ТОВ «ЛК
«Автофінанс» 7 700 грн комісії за
організацію (а.с. 6-12, 23).

Звертаючись до суду з позовом про
повернення 7 700 грн, ОСОБА_6 вважав
договір фінансового лізингу нікчемним,
так як не було додержано вимоги закону
про його нотаріальне посвідчення, ТОВ
«ЛК «Автофінанс» не має ліцензії на
право здійснення фінансових послуг і
займається нечесною підприємницькою
практикою.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4
Закону України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг» фінансовий лізинг
вважається фінансовою послугою.

Згідно з частинами 2, 5 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
виключне право або інші обмеження щодо
надання окремих фінансових послуг
встановлюються законами про
діяльність відповідної фінансової
установи та нормативно-правовими
актами державних органів, що
здійснюють регулювання ринків
фінансових послуг.

Можливість та порядок надання окремих
фінансових послуг юридичними особами,
які за своїм правовим статусом не є
фінансовими установами, визначаються
законами та нормативно-правовими
актами державних органів, що
здійснюють регулювання діяльності
фінансових установ та ринків
фінансових послуг, виданими в межах їх
компетенції.

Апеляційний суд правильно виходив з
того, що ТОВ «ЛК «Автофінанс» має право
на надання послуг фінансового лізингу,
так як Національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, її було взято
на облік як юридичну особу, що має право
надавати послуги з фінансового лізингу
(а.с. 5, 74).

Також згідно з частинами 1, 2 статті 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

У разі недодержання вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним (частина 1
статті 220 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції дійшов
правильного висновку про те, що ЦК
України та Закон України «Про
фінансовий лізинг» не передбачають
обов'язкового нотаріального
посвідчення договору фінансового
лізингу.

Посилання ОСОБА_6 на норми частини 2
статті 806, частини 2 статті 799 ЦК України
є безпідставними, адже до договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду), які
містяться у параграфі 1 Загальні
положення про найм (оренду) глави 58 ЦК
України, з урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом. Положення про найм (оренду)
транспортного засобу згідно з
параграфом 5 глави 58 ЦК України до
договору фінансового лізингу не
застосовуються.

Доводи скаржника про те, що ТОВ «ЛК
«Автофінанс» займається нечесною
підприємницькою практикою є
необґрунтованими, так як ОСОБА_6 не
вказано на конкретні дії відповідача,
які б підпадали під встановлені
статтею 19 Закону України «Про захист
прав споживачів» заборони.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків суду також не спростовують і
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування апеляційним
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

За таких обставин суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права (частина 1 статті
337 ЦПК України).

Зважаючи на те, що рішення апеляційного
суду про відмову в задоволенні позову
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
його слід залишити без змін.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 9 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді:М.В.
Дем'яносов О.П. Касьян О.В. Попович С.П.
Штелик