Ухвала

іменем україни

02 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів:Завгородньої І.М., Леванчука А.О.,
Іваненко Ю.Г.,Юровської Г.В.,розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_6 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 27 листопада
2013 року та рішення апеляційного суду м.
Києва від 20 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою
відповідальнчтю «Кредитні ініціативи»
звернулось до суду із вказаним позовом
до відповідача.

В обґрунтування позовних вимог
зазначало, що 30 вересня 2008 року ВАТ
«Сведбанк» та відповідач уклали
кредитний договір
№ 2615/0908/71-085, відповідно до умов якого,
банк зобов'язався надати позичальнику
кредит у сумі 170000 доларів США, а
останній зобов'язався повернути
наданий кредит і сплатити проценти за
користування в сумі, строки та на
умовах, що передбачені кредитним
договором.

Банк свої зобов'язання за кредитним
договором виконав в повному обсязі,
проте відповідач неналежно поставився
до виконання взятих на себе
зобов'язань, відповідно до графіку не
повертав тіло кредиту та не сплачував
проценти, внаслідок чого утворилась
заборгованість, а також нараховані
штрафні санкції, в результаті чого
станом на 1 березня 2013 року утворилась
заборгованість в сумі 287 319,01 доларів
США, що по курсу НБУ на дату розрахунку
складає 2 296 540,84 грн. У зв'язку з цим
позивач просив звернути стягнення на
предмет іпотеки, в рахунок погашення
заборгованості за договором кредиту
укладеного між ВАТ «Сведбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_6, а також виселення
останнього з квартири в разі звернення
на неї стягнення.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 27 листопада 2013 року позов ТОВ
«Кредитні ініціативи» задоволено
частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки
за договором іпотеки №2615/0908/71-085/Z-85 від
30 вересня 2008 року - трьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 97,50
кв.м, житловою площею 53,40 кв.м, що
належить на праві власності ОСОБА_6 на
підставі договору купівлі-продажу
від 30 вересня 2008 року
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 та зареєстровано в
реєстрі за № 4027, зареєстрованого
Київським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна.

Встановлено спосіб реалізації
предмету іпотеки шляхом продажу з
прилюдних торгів в межах процедури
виконавчого провадження.

Встановлено початкову ціну для
реалізації предмету іпотеки на рівні
ціни, не нижчої за звичайні ціни на цей
вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчого
провадження.

За рахунок коштів, отриманих від
реалізації зазначеного вище предмету
іпотеки, задоволено вимоги ТОВ
«Кредитні ініціативи» за кредитним
договором № 2615/0908/71-085 від 30 вересня 2008
року в сумі заборгованості 2 296 540 84 коп.

Виселено ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
20 березня 2014 року, рішення суду першої
інстанції в частині розміру пені
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення, яким за рахунок коштів,
отриманих від реалізації предмету
іпотеки, задоволено вимоги ТОВ
«Кредитні ініціативи» за кредитним
договором № 2615/0908/71-085 від 30 вересня 2008
року в сумі заборгованості ОСОБА_6, а
саме: 1 276 090 грн. 44 коп. - кредитна
заборгованість; 559 472 грн.83 коп. -
заборгованість по відсотках;
267 088 грн.81 коп. - пені, а всього 2
102 652 грн. 08 коп.

В іншій частині рішення суду залишено
без змін.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволені позову, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходили з
того, що відповідач був обізнаний про
зміну кредитора, а тому мав можливості
виконувати умови кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 30 вересня 2008
року ВАТ «Сведбанк» та відповідач
уклали кредитний договір № 2615/0908/71-085,
відповідно до умов якого, банк
зобов'язався надати позичальнику
кредит у сумі 170 000 доларів США, а
останній зобов'язався повернути
наданий кредит і сплатити проценти за
користування в сумі, строки та на
умовах, що передбачені кредитним
договором.

Банк свої зобов'язання за кредитним
договором виконав в повному обсязі,
проте відповідач неналежно поставився
до виконання взятих на себе
зобов'язань, відповідно до графіку не
повертав тіло кредиту та не сплачував
проценти, внаслідок чого утворилась
заборгованість, а також нараховані
штрафні санкції.

З метою забезпечення належного
виконання зобов'язання за кредитним
договором, ВАТ «Сведбанк» та
відповідач, уклали іпотечний договір
№615/0908/71-085-2-85 від 30 вересня 2008 року,
відповідно до якого останній передав
банку в іпотеку трикімнатну квартиру,
загальною площею 97,50 кв.м, під номером
АДРЕСА_1.

Сторони оцінили вищезазначений
предмет іпотеки в 1 102 358 грн.

28 листопада 2012 року між
правонаступником ВАТ «Сведбанк» - ПАТ
«Сведбанк», який в свою чергу є
правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»,
та факторинговою компанією «Вектор
Плюс», укладено договір факторингу.
Того ж дня, між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та
ТОВ «Кредитні ініціативи» було
укладено договір факторингу.

Внаслідок укладення вказаних
договорів факторингу, відбулася заміна
кредитора, а саме ТОВ «Кредитні
ініціативи» набуло статусу нового
кредитора/стягувача за кредитним
договором від 30 вересня 2008 року
№ 2615/0908/71-085 позичальником згідно
якого є ОСОБА_6

Відповідач продовжує неналежним чином
виконувати взяті на себе зобов'язання,
не повертає тіло кредиту та не сплачує
проценти, чим грубо порушує істотні
умови кредитного договору, в
результаті чого станом на 1
березня 2013 року утворилась
заборгованість в сумі 287 319,01 доларів
США, що по курсу НБУ на дату розрахунку
складає 2 296 540,84 грн.

Відповідно до п. 2.5 договору факторингу
від 28 листопада 2012 року, фактор
зобов'язується надіслати письмові
повідомлення боржникам про
відступлення клієнтом фактору права
вимоги заборгованості, підготовлені за
формою, встановленою в додатку №3 до
цього договору.

Відповідно до п.2.6 договору факторингу,
наступне відступлення (або будь-яке
інше відчуження, в т.ч. передача у
заставу) фактором прав вимоги
заборгованості до боржників (як в
цілому, так і будь-якої її частини)
будь-яким третім особам допускається
на розсуд фактора без необхідності
отримання будь-якої згоди клієнта чи
третіх осіб.

14 грудня 2012 року представниками ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
та ТОВ «Кредитні ініціативи» на адресу
відповідача було направлено
повідомлення про відступлення,
відповідно до якого останньому було
повідомлено про укладення договору
факторингу від 28 листопада 2012
року та проінформовано про
заборгованість за кредитним договором.
У повідомленні зазначено реквізити для
належного виконання зобов'язання по
кредитному договору. Також було
надіслано розрахунково-касовий
документ, по якому боржник погашає
кредит. Однак відповідачем не було
взято до уваги вказане повідомлення,
внаслідок чого останній не виконував
зобов'язання по кредитному договору
належним чином.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини, позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
умовами кредитного договору, банк або
інша фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1078 ЦК України, предметом
договору факторингу може бути право
грошової вимоги, строк платежу за якою
настав (наявна вимога), а також право
вимоги,яке виникне в майбутньому
(майбутня вимога).

Судами не встановлено, що договори
факторингу були укладені з порушенням
вимог чинного законодавства або права
по них не були фактично передані.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
обґрунтовано дійшли про задоволення
позовних вимог, правильно визначили
характер спірних відносин та ухвалили
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
апеляційного суду м. Києва від 20
березня 2014 року, оскільки судові
рішення законні та обґрунтовані, а
доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
20 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О.
Гвоздик

Судді:

І.М. Завгородня

Ю.Г.Іваненко

А.О. Леванчук

Г.В .Юровська