У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

9 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів:
Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом
Очаківського міжрайонного
екологічного прокурора Дніпровської
екологічної прокуратури до
Очаківської районної державної
адміністрації Миколаївської області,
ОСОБА_3, треті особи: Миколаївське
обласне управління водних ресурсів,
Очаківське міськрайонне управління
юстиції в Миколаївській області,
Управління Держземагентства в
Очаківському районі Миколаївської
області, про визнання незаконним та
скасування розпорядження, визнання
недійсним та скасування державного
акта про право власності на земельну
ділянку, повернення земельної ділянки,
скасування державної реєстрації права
власності та внесення змін до
державного земельного кадастру щодо
власника земельної ділянки, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Миколаївської
області від 26 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Очаківський
міжрайонний екологічний прокурор
Дніпровської екологічної прокуратури
в інтересах держави звернувся до суду з
указаним позовом, просив визнати
незаконним та скасувати розпорядження
Очаківської районної державної
адміністрації № 109 від 8 квітня 2011 року
«Про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення земельних ділянок у
власність», виданий 18 жовтня 2011 року
ОСОБА_3 на підставі вказаного
розпорядження державний акт на право
власності на земельну ділянку,
повернути її у власність держави,
скасувати державну реєстрацію права
власності на неї та внести відповідні
зміни до державного земельного
кадастру про власника земельної
ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
виділена ОСОБА_3 земельна ділянка
знаходиться на відстані 356,51 метрів від
урізу води, тобто в межах нормативно
визначеної двокілометрової
прибережної захисної смуги
Дніпровсько-Бузького лиману, тому не
могла бути передана у власність
фізичної особи.

Рішенням Очаківського міськрайонного
суду Миколаївської області від 18
грудня 2013 року в позові відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 26 березня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
задоволення позову частково. Визнано
незаконним та скасовано розпорядження
Очаківської районної державної
адміністрації Миколаївської області
від 8 квітня 2011 року № 109 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у
власність громадянам України (37
чоловік) для ведення особистого
селянського господарства із земель
державної власності не наданих у
власність або користування в межах
території Солончаківської сільської
ради Очаківського району
Миколаївської області» у частині
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки,
кадастровий номер :02:000:0517, площею 2
га, для ведення особистого селянського
господарства та передачі її у
власність ОСОБА_3 Визнано недійсним
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯК № 255354 від 7
жовтня 2011 року, виданий Очаківською
районною державною адміністрацією
Миколаївської області для ведення
особистого селянського господарства
ОСОБА_3, зареєстрований у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 00459.
Зобов'язано ОСОБА_3 повернути у
власність держави в особі Очаківської
районної державної адміністрації
Миколаївської області земельну
ділянку, площею 2 га, кадастровий №
:02:000:0513, розташовану на території
Солончаківської сільської ради
Очаківського району Миколаївської
області. В іншій частині позову
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що розпорядженням
Очаківської районної державної
адміністрації № 109 від 8 квітня 2011 року
«Про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення земельних ділянок у
власність громадянам України для
ведення особистого селянського
господарства із земель державної
власності не наданих у власність або
користування в межах Солончаківської
сільської ради Очаківського району
Миколаївської області» затверджено
проект землеустрою щодо відведення у
власність ОСОБА_3 земельної ділянки
площею 2,0 га для ведення особистого
селянського господарства із земель
державної власності (запасу), не
наданих у власність або користування в
межах Солончаківської сільської ради,
та передано вказану земельну ділянку у
власність ОСОБА_3

7 жовтня 2011 року на підставі вказаного
розпорядження ОСОБА_3 видано державний
акт на право приватної власності на
землю.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив із того, що позивачем
не доведено розташування земельної
ділянки у прибережній захисній смузі
Дніпровсько-Бузького лиману Чорного
моря та віднесення її до земель водного
фонду.

Ухвалюючи нове рішення про часткове
задоволення позову прокурора,
апеляційний суд виходив із того, що
судом достовірно встановлено
розміщення спірної земельної ділянки в
межах законодавчо визначеної
прибережної захисної смуги
Дніпровсько-Бузького лиману Чорного
моря, що унеможливлює її відведення у
власність ОСОБА_3 Апеляційний суд також
дійшов висновку, що відсутність
проекту землеустрою прибережних
захисних смуг є перешкодою для
виділення земельної ділянки у
власність, оскільки за
недобросовісності компетентних
органів при виготовленні таких
проектів у майбутньому буде неможливо
утворити відповідні прибережні
захисні смуги.

Згідно із статтями 19, 20 ЗК України землі
України за основним цільовим
призначенням поділяються на
відповідні категорії, у тому числі:
землі житлової та громадської забудови
й землі водного фонду, та віднесення їх
до тієї чи іншої категорії
здійснюється на підставі рішень
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування відповідно
їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель є
підставою для визнання, відповідно до
статті 21 ЗК України, недійсними рішень
про надання земель, угод щодо земельних
ділянок, відмови в державній
реєстрації земельних ділянок або
визнання реєстрації недійсною, тощо.

Статтею 59 ЗК України передбачено, що
землі водного фонду можуть перебувати
у державній, комунальній та приватній
власності.

Згідно із ч. 1 ст. 58 ЗК України до земель
водного фонду належать землі, зайняті:
морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водними
об'єктами, болотами, а також островами,
не зайнятими лісами; прибережними
захисними смугами вздовж морів, річок
та навколо водойм, крім земель,
зайнятих лісами; гідротехнічними,
іншими водогосподарськими спорудами
та каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них; береговими
смугами водних шляхів.

Частиною 2 ст. 58 ЗК України визначено, що
для створення сприятливого режиму
водних об'єктів уздовж морів, навколо
озер, водосховищ та інших водойм
встановлюються водоохоронні зони,
розміри яких визначаються за проектами
землеустрою.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 60 ЗК України (у
редакції, яка була чинна на час
передачі ОСОБА_3 у власність спірної
земельної ділянки) вздовж річок, морів
і навколо озер, водосховищ та інших
водойм з метою охорони поверхневих
водних об'єктів від забруднення і
засмічення та збереження їх водності у
межах водоохоронних зон виділяються
земельні ділянки під прибережні
захисні смуги. Уздовж морів та навколо
морських заток і лиманів
встановлюється прибережна захисна
смуга шириною не менше двох
кілометрів від урізу води. Прибережні
захисні смуги встановлюються за
окремими проектами землеустрою. Межі
встановлених прибережних захисних
смуг і пляжних зон зазначаються в
документації з землеустрою,
кадастрових планах земельних ділянок,
а також у містобудівній документації.
Прибережні захисні смуги
встановлюються на земельних ділянках
усіх категорій земель, крім земель
морського транспорту.

Крім того, за положеннями частини
четвертої статті 88 ВК України (у
редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин) у
межах існуючих населених пунктів
прибережна захисна смуга
встановлюється з урахуванням
конкретних умов, що склалися.

Водночас за змістом пункту 2.9 Порядку
погодження природоохоронними органами
матеріалів щодо вилучення (викупу),
надання земельних ділянок,
затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 5 листопада 2004
року № 434 (далі - Порядок № 434), у разі
відсутності землевпорядної
документації та встановлених у натурі
(на місцевості) меж щодо прибережних
захисних смуг водних об'єктів,
природоохоронний орган забезпечує їх
збереження шляхом урахування при
розгляді матеріалів щодо надання цих
земельних ділянок нормативних
розмірів прибережних захисних смуг,
встановлених статтею 88 ВК України та
орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 8 травня 1996 року
№ 486 «Про затвердження порядку
визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них» (далі -
Постанова № 486 ), з урахуванням
конкретної ситуації.

Із чинного земельного та водного
законодавства випливає, що на землі
прибережних захисних смуг, які є
землями водного фонду України,
розповсюджується окремий порядок їх
надання та використання.

Відповідно до правового висновку
Верховного Суду України від 21 травня 2014
року у справі № 6-14сц14, відповідно до
положень ст. 88 ВК України, Порядку № 434,
Постанови № 486 розмір та межі
прибережних захисних смуг
встановлювались за проектами
землеустрою (термін та зміст за
статтями 50-54 Закону України «Про
землеустрій»), а на землях населених
пунктів відповідно до існуючих на час
встановлення конкретних умов забудови,
а при наданні в користування земельних
ділянок навколо водних об'єктів, у разі
відсутності землевпорядної
документації (документації із
землеустрою, проекту землеустрою) та
встановлених у натурі (на місцевості)
меж щодо прибережних захисних смуг
водних об'єктів, збереження водних
об'єктів повинно бути досягнуто шляхом
урахування при розгляді матеріалів
щодо надання цих земельних ділянок
нормативних розмірів прибережних
захисних смуг, установлених статтею 88
ВК України, та орієнтовних розмірів і
меж водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до Постанови № 486 з
урахуванням конкретної ситуації.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що виділена ОСОБА_3
земельна ділянка знаходиться на
відстані 356, 51 м від урізу води
Дніпровсько-Бузького лиману Чорного
моря та відноситься до прибережної
захисної смуги лиману, чого не було
враховано Очаківською районною
державною адміністрацією
Миколаївської області під час
прийняття розпорядження № 109 від 8
квітня 2011 року.

З огляду на встановлені апеляційним
судом обставини, колегія суддів
погоджується із його висновком про
скасування зазначеного розпорядження,
визнанням недійсним виданого ОСОБА_3
державного акта на право власності на
земельну ділянку, а також зобов'язанням
останньої повернути земельну ділянку.

Висновки апеляційного суду
відповідають встановленим у справі
обставинам та положенням норм
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 є
необґрунтованими та підлягають
відхиленню, оскільки не ґрунтуються на
доказах.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги та залишення рішення
апеляційного суду без змін відповідно
до ст. 337 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 26 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко