АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

16 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Мазурик
О.Ф.,Росік Т.В.

при секретарі: Гура А.А..,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2

на рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 13 травня 2014 року

в цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто» в особі Центральної
філії Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» до ОСОБА_2,
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Брокбізнес» про
відшкодування в порядку регресу шкоди,
завданої в наслідок ДТП,-

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2013 року позивач звернувся до
суду із даним позовом до відповідачів.
Посилаючись на те, що ПАТ «Українська
страхова компанія «Гарант-Авто», на
відшкодування шкоди заподіяної в
наслідок ДТП з вини ОСОБА_2, виплатило
страхове відшкодування ОСОБА_3 за
укладеним між ними договором
добровільного страхування
автотранспорту і з підстав,
встановлених ст.993 ЦК України та ст.27 ЗУ
«Про страхування» має право регресної
вимоги, позивач просив поновити строк
та стягнути на його користь 8 801.79 грн. з
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Брокбізнес» та 510
грн. з ОСОБА_2

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 13.05.2014 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» в особі
Центральної філії Публічного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Гарант-Авто» в
порядку регресу матеріальну шкоду в
сумі 9 311.79 коп. та судові витрати по
сплаті судового збору в розмірі 229.40
грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ,діючи в
інтересах ОСОБА_2 за довіреністю,
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового про відмову у
задоволенні позовних вимог щодо ОСОБА_2
Апелянт зазначає, що судове рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального права,що призвело до
неправильних висновків. Судом не було
ураховано,що у правовідносинах ,що
склалися між сторонами відбулася
суброгація,а не регрес й що позивач
звернувся за захистом свого порушеного
права з пропущенням строку позовної
давності.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав з підстав,
наведених в ній.

Представник Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Брокбізнес» Бакасова О.О. вважала, що
спір вирішений правильно, просила
апеляційну скаргу відхилити.

Представник Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» в судове
засідання не з'явився, повідомлений
належним чином про що свідчить
зворотне поштове повідомлення
долучене до справи. Виходячи з положень
ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу за
його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в цій частині, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
страхове відшкодування має
відшкодовуватися ОСОБА_2, оскільки він
не повідомив страхову компанію про
настання страхового випадку. Суд також
вважав, що причини пропуску строку
позовної давності є поважними.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду.

Як убачається з матеріалів справи
01.03.2010 року відбулася ДТП за участю
автомобіля «Фольцваген Поло» д.н.з.
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та
автомобіля «Деу» д.н.з. НОМЕР_1 під
керуванням ОСОБА_5

Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 17.03.2010 року винним у
ДТП визнано ОСОБА_2, який був
притягнутий до адміністративної
відповідальності по ст. 124 КУпАП у
вигляді штрафу.

В наслідок ДТП автомобілі отримали
механічні пошкодження .

Згідно звіту № 5539 від 23.03.2010 року
вартість матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля «Деу»
складає 11 069.58 грн.

На підставі договору добровільного
страхування, який був укладений 01.10.2009
року між ВАТ «Українська страхова
компанія «Дженералі Гарант»,
правонаступником якої є позивач та
ОСОБА_3, страховою компанією потерпілій
стороні було виплачене страхове
відшкодування у сумі 9 311.79 грн.( т.1
а.с.14-17)

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про
страхування» та ст. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

У даному випадку пошкоджений
автомобіль марки «Деу», державний
реєстраційний номер «Деу» д.н.з. НОМЕР_1
є предметом договору добровільного
страхування на випадок пошкодження,
знищення, незаконного заволодіння цим
транспортним засобом, тобто зазначений
договір є договором майнового
страхування.

Отже, зобов'язання з відшкодування
шкоди, яке виникло у відповідача перед
ОСОБА_3 збереглося, однак у ньому
змінилася сторона (кредитор) і ці
правовідносини мають регулюватися ст.
993 ЦК України (суброгація).

З наданих суду позивачем доказів
вбачається, що відповідно до договору
добровільного страхування позивачем
виплачено страхове відшкодування у
сумі 9 311.79 грн.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП ним не
оспорювалася, тому позивач мав правові
підстави для пред'явлення до
відповідача вимоги про відшкодування
фактичних витрат.

Цивільно-правова відповідальність при
експлуатації транспортного засобу-
автомобіля «Фольцваген Поло» д.н.з.
НОМЕР_2 на час ДТП була застрахована у
Приватному акціонерному товаристві
«Страхова компанія «Брокбізнес»
згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № ВС/4569649.

За правилами п.п.33.1.2. п.33.1. ст. 33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції, чинній на момент
настання страхового випадку) учасники
дорожньо-транспортної пригоди
зобов'язані вжити заходів для
невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика,
з яким було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
або, у випадках, передбачених цим
Законом, МТСБУ про настання
дорожньо-транспортної пригоди.

Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Брокбізнес»
стверджує, що від ОСОБА_2 не надходило
жодного повідомлення та документів
стосовно даної ДТП й ці твердження
останнім ніяким чином не спростовані.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» у разі
невиконання особою,відповідальність
якої застрахована,обов'язку письмового
надання страховику, з яким укладено
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка, шкода
відшкодовується завдавачем шкоди.

Оскільки винним у вчиненні шкоди є
відповідач, то суд першої інстанції
дійшов правильних висновків про те, що
саме останній має відшкодувати
позивачу фактичні витрати.

Разом із цим, відповідно до ст. 257 ЦК
Українизагальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Відповідач ОСОБА_2 просив суд
застосувати позовну давність до
спірних правовідносин.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 27
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки» при
суброгації перебіг позовної давності
починає обчислюватися з моменту
виникнення страхового випадку, а при
регресі - з того моменту, коли страховик
виплатив страхове відшкодування.

У спірних правовідносинах перебіг
строку позовної давності починає
обчислюватися з моменту виникнення
страхового випадку тобто з 01.03.2010 року.

Висновок суду про те, що перебіг
позовної давності розпочинається з
часу виплати страхового відшкодування
є помилковим .

Водночас, колегія суддів вважає, що суд
підставно вважав причини пропуску
позовної давності поважними та
належним чином обґрунтував це у
мотивувальній частині судового
рішення.

Таким чином, оскаржуване рішення
підлягає зміні шляхом виключення з
його мотивувальної частини посилання
на те,що перебіг позовної давності
розпочинається з часу виплати
страхового відшкодування.

В інший частині рішення суду
відповідає вимогам закону й підстав
для його зміни або скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314,316,317ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 - задовольнити частково .

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 13 травня 2014 року - змінити в
частині визначення часу перебігу
позовної давності, виключивши з
мотивувальної частини посилання на те,
що перебіг позовної давності
розпочинається з часу виплати
страхового відшкодування.

В інший частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 754/15352/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8144
/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Скрипка О.І.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.