У Х В А Л А

іменем україни

02 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Мостової Г. І.,

Кадєтової О. В.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Дніпрогаз» про захист прав
споживачів, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Дніпрогаз» на рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 23
квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Дніпрогаз» (далі - ПАТ «Дніпрогаз») про
захист прав споживачів, у якому з
урахуванням уточнень просили визнати
відмову відповідача в укладенні з ними
договорів про поставку природного газу
у квартиру АДРЕСА_1 неправомірною та
стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_4 безпідставно отримані кошти в
сумі 10 056 грн 76 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 28
лютого 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23
квітня 2014 року рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
28 лютого 2014 року скасовано
та ухвалено нове рішення про
задоволення позову.

Визнано відмову ПАТ «Дніпрогаз» в
укладенні з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору
про поставку природного газу
неправомірною.

Стягнуто з ПАТ «Дніпрогаз» на
користь ОСОБА_4 10 056 грн 78 коп.

Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ПАТ
«Дніпрогаз», посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалене у
справі рішення апеляційного суду
просить скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що позивачі у суді не довели обставин,
на які посилались як на обґрунтування
своїх вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, апеляційний
суд виходив із того, що відповідач
безпідставно відмовляв позивачам в
укладанні договорів про поставку
природного газу, які було укладено лише
після вимушеної сплати позивачами суми
боргу за надані послуги газопостачання
колишнього власника квартири, в тому
числі і за період, коли газопостачання
до вказаної квартири не здійснювалося.

Проте з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна
з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві спільної
сумісної власності належала квартира
АДРЕСА_1.

Між ОСОБА_5 та ПАТ «Дніпрогаз» було
укладено договір на поставку
природного газу до вказаної квартири
та відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1.

04 жовтня 2007 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 на підставі договору дарування
подарували 2/3 частини вказаної
квартири ОСОБА_4, а 1/3 частини - ОСОБА_3

28 січня 2014 року між ПАТ «Дніпрогаз»
та ОСОБА_4 і ОСОБА_3 було
укладено договори на поставку
природного газу № 822901 та №
822915 відповідно.

Обґрунтовуючи підстави позову,
позивачі посилались на те, що квартира
з 2002 року була відключена від
газопостачання, тому нарахована
відповідачем сума боргу в розмірі 10 056
грн 78 коп. є неправомірною. Їх
неодноразові звернення до відповідача
з проханням анулювати помилково
нараховану заборгованість за
природний газ та укласти з ними
договори на постачання природного газу
залишалися без належного реагування.
Лише після сплати боргу 28 січня 2014 року
з ними було укладено договори на
поставку природного газу.

Відносини між газопостачальним
підприємством та фізичними особами -
споживачами газу регулюються
Правилами надання населенню послуг з
газопостачання, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 09 грудня 1999 року № 2246 (далі -
Правила).

Відповідно до п. 4 Правил послуги з
газопостачання надаються споживачеві
на підставі договору, що укладається
ним відповідно до типового договору,
затвердженого у встановленому порядку.
У разі зміни власника об'єкта споживача
укладається новий договір.

Припинення газопостачання не звільняє
споживача від обов'язку сплатити
заборгованість за фактично отримані
послуги з газопостачання.

Із матеріалів справи вбачається, що
28 січня 2014 року ОСОБА_4 сплатила на
рахунок ПАТ «Дніпрогаз» 10 056 грн 78 коп.
боргу за спожитий природний газ (а. с. 60).

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України,
на яку посилались позивачі,
обґрунтовуючи свої вимоги, особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи
рішення про стягнення з ПАТ
«Дніпрогаз» на користь ОСОБА_4 10 056 грн 78
коп. як безпідставно набутих коштів, на
порушення приписів ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не звернув уваги на те,
що вказані кошти сплачені останньою у
рахунок погашення заборгованості за
надані послуги газопостачання, а тому
ці кошти не є безпідставно набутим ПАТ
«Дніпрогаз» майном, яке в розумінні
приписів ст. 1212 ЦК України підлягає
поверненню.

У матеріалах справи відсутні
будь-які докази того, що ОСОБА_4
сплатила ці кошти у зв'язку з відмовою
відповідача відновити газопостачання
у квартиру позивачів. Більш того, ПАТ
«Дніпрогаз» з вимогою до позивачів про
стягнення боргу за спожитий газ не
зверталося, а розмір заборгованості за
надані послуги газопостачання
позивачами не оспорювався.

Разом із тим на порушення приписів
ст. 60 ЦПК України позивачі не надали
будь-яких доказів на підтвердження
своїх вимог щодо відмови відповідача
на укладання з ними договорів на
постачання природнього газу у зв'язку
із несплатою ними суми боргу.

Крім того, задовольняючи позов у цій
частині, апеляційний суд не звернув
уваги на те, що на момент розгляду
зазначеної справи у суді договори на
поставку природнього газу з позивачами
було укладено.

На порушення приписів ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд, скасовуючи
законне та обґрунтоване рішення суду
першої інстанції про безпідставність
позову, на вказане уваги не звернув та
дійшов помилкового висновку про
задоволення позову.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного
оскаржуване рішення суду апеляційної
інстанції відповідно до приписів ст. 339
ЦПК України підлягає скасуванню із
залишенням в силі рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дніпрогаз»
задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 квітня
2014 року скасувати, залишити в
силі рішення Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 28 лютого 2014
року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
Т. Л. Ізмайлова

О. В. Кадєтова

Г. І. Мостова

Д. О. Остапчук