Номер провадження: 22-ц/785/4622/14
Головуючий у першій інстанції Домусчі
Доповідач Оверіна О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого Оверіної О.В.

Суддів Кравця Ю.І., Журавльова О.Г.

при секретарі Счастлівцевої Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Приморського раойнного суду м.
Одеси від 13 березня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
розрівання шлюбу та поділ майна , та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про розірвання шлюбу та поділ майна,-

В С Т А Н О В И Л А

Позивачка звернулася в січні 2014 року до
Приморського районного суду м.Одеси з
позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.
В процесі розгляду справи надала заяву
про збільшення позовних вимог та
просила розірвати шлюб між нею та
відповідачем ОСОБА_3 поділити майно,
виділив їй квартиру, загальною площею
110 кв.м. за адресою АДРЕСА_1, вартістю 323000
грн., виділив відповідачу ОСОБА_3
автомобіль BMW 7501, реєстраційний номер
НОМЕР_1, 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2,
вартістю 35000 грн., та стягнути з
відповідача на її користь судові
витрати.

В обґрунтування своєї позовної заяви
вказує, що 19.08.2001 року вона уклала з
ОСОБА_3 шлюб.

Від шлюбу мають двох неповнолітніх
дітей, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з нею. У
спільному шлюбі сторони прожили 12
років, вели спільне господарство.
Останній рік вони не можуть як сім'я
проживати разом, виконувати сімейні
обов'язки, постійні сварки та скандали
неодноразово відбувалися в
присутності їхніх неповнолітніх дітей.
На даний час проживають окремо,
спільного господарства не ведуть та
подальшого сенсу підтримувати сімейні
відносини немає. Під час шлюбу придбано
майно, що належить сторонам на праві
спільної сумісної власності, а саме
квартира, загальною площею 110 кв.м., за
адресою АДРЕСА_1, вартістю 323000 грн., та
автомобіль BMW 7501, реєстраційний номер
НОМЕР_1, 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2,
вартістю 35000 грн., на загальну суму 673000
грн. Згоди про добровільний поділ майна
не досягнуто. Приймаючи до уваги
інтереси двох неповнолітніх дітей, які
залишаються з нею, вважає за можливе
відступити від принципу рівності
часток подружжя і просить виділити їй
частину із спільного майна - квартиру,
загальною вартістю 323000 грн. за адресою
за адресою АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник ,
збільшили позовні вимоги та просили
розірвати шлюб між сторонами, після
розірвання шлюбу залишити прізвище
«ОСОБА_2». Також просили поділити майно,
яке придбано в період шлюбу з
урахування часток дітей, а саме визнати
право власності за позивачкою на
квартиру, а право власності на
автомобіль визнати за відповідачем, та
стягнути судові витрати. При цьому
позивачка також пояснила суду, що
однією з підстав розірвання шлюбу є
постійні зради відповідача.

Представник ОСОБА_3 в судовому
засіданні позов визнав частково,
просив шлюб між сторонами розірвати.
Зустрічний позов задовольнити,
розірвати шлюб між сторонами, поділити
спільне майно та визнати право
власності на 1/2 частину квари 56 за
адресою АДРЕСА_1 та на 1/2 частину
автомобіля ВMW за ОСОБА_2 визнати право
власності на 1/2 частину квартири 56 за
адресою АДРЕСА_1 та на 1/2 частину
автомобіля ВMW за ОСОБА_3

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 13 березня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу та поділ майна та
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу та поділ майна задоволено
частково.

Суд розірвав шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 зареєстрований 19 серпня 2001 року
Міським Відділом реєстрації акта
громадянського стану Одеського
обласного управління юстиції, про що в
книзі реєстрації актів про укладення
шлюбу зроблено запис за № 758. Свідоцтво
про шлюб НОМЕР_3.

Після розірвання шлюбу залишить
позивачці ОСОБА_2 прізвище «ОСОБА_2».

Суд визнав за ОСОБА_2 право спільної
часткової власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 115,1
кв.м., та житловою площею -65,4 кв.м.

Суд визнав за ОСОБА_2 право спільної
часткової власності на ? частину
автомобіля- BMW 7501, д/н НОМЕР_1, 2006р.
випуску, куза» НОМЕР_2, синого
кольору,V-4799 куб.см.

Суд визнав за ОСОБА_3 право спільної
часткової власності на ? - частину
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 115,1
кв.м., та житловою площею -65,4 кв.м.

Суд визнав за ОСОБА_3 право спільної
часткової власності на - частину
автомобіля BMW 7501, д/н НОМЕР_1, 2006р.
випуску, кузои НОМЕР_2, синого
кольору,У-4799 куб.см.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 916
(дев'ятсот шістнадцять) грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог
ОСОБА_2 - відмовлено

В іншій частині позовних вимог
ОСОБА_3 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду, змінити визнати за нею
право власності на квартиру, визнати за
ОСОБА_3 право власності на автомобіль ,
стягнути з ОСОБА_3 судові витрати ,
вважаючи , що суд не дослідив всіх
доказі по справі, не врахував інтереси
дітей.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю доповідача,
перевіривши доводи скарги, судова
колегія вважає, що скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно ст..303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції.

Відповідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає , що суд першої інстанції
ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи справу суд повно та
всебічно з'ясував всі обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
обґрунтовано керувався нормами ЦПК
України.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що
19 серпня 2001 року між ОСОБА_3 ОСОБА_2
зареєстровано шлюб.

Від шлюбу мають неповнолітніх дітей -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з
матір'ю ОСОБА_2.

Подружнє життя сторін не склалося, про
що зазначено у позовних заявах. Судом
встановлено, що сторони з листопада 2013
року разом не мешкають, не підтримуютіі
шлюбних відносин, сумісного
господарства не ведуть.

Судом встановлено, що за час спільного
проживання у шлюбі сторонами набуто
спільне майно, яке є спільною сумісною
власністю: квартира загальною площгяв
110 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та
автомобіль ВМУ 75-01. реєстраційний номер
НОМЕР_1, 2006 року випуску.

Як вбачається з договору
купівлі-продажу від 06.07.2005 року ОСОБА_2
придбала квартиру АДРЕСА_1 що
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно 27.10.2005 року (а.с. 27-29).

Згідно відповіді Управління ДАЇ ГУ
МВС України в Одеській області за
ОСОБА_3 зареєстровано транспортний
засіб ВМW 7501, реєстраційний номет

НОМЕР_1, 2006 року випуску.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними. При
цьому, дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою. При
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя.

З пояснень позивачки ОСОБА_2
вбачається, що ОСОБА_3 добровільно
сплачує їй аліменти на утримання дітей
у розмірі 500 доларів 1 раз в 2-3 тижня,
тобто 1 000 доларів в місяць, які вона
повністю витрачає на утримання дітей.

Сторони в судовому засіданні не
заперечували того факту, що ОСОБА_3
створені належні умови для життя дітей
та їх виховання.

Оскільки матеріали справи не містять
будь-якої домовленості щодо зміни
часток у праві спільної сумісної
власності, та з урахуванням
добровільної сплати ОСОБА_3 аліментів
на утримання обох неповнолітніх дітей,
суд прийшов до обгрунтованого
висновку про необхідність визначення
рівних прав сторін на спірну квартиру,
тобто про визнання права власності за
кожним на частину вказаної квартири,
та автомобіля.

Рішення відповідає вимогам ст.ст.. 214
,215 ЦПК України і підстав для його
скасування немає.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи та
висновками суду.

Докази та обставини, на які
посилається апелянт в скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
обгрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60. ч. З ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 303. 307 ч.І п.1, 308. 314, 315, 319
ЦПК України, судова колегія,

У Х В А
Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 13 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення , однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий
О.В.
Оверіна

Судді
О.Г.
Журавльов

Ю.І.
Кравець