У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року м.
Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Савченко В.О.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 10 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 13 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3, в інтересах
малолітньої ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_6
про відшкодування майнової та
моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в
інтересах малолітньої ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення майнової
та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтувано тим, що 18
квітня 2013 року між неповнолітньою
донькою позивачки та неповнолітньою
донькою відповідачів стався конфлікт,
внаслідок якого ОСОБА_4 отримала
тілесні ушкодження. Майнова шкода
полягає у витратах на лікування ОСОБА_4,
які понесла позивачка. Також зазначає,
що їм також було завдано моральну
шкоду, яка полягає у розголошенні
відомостей про стан здоров'я
ОСОБА_4, що викликало значне погіршення
психоемоційного стану.

Рішенням Черкаського районного суду
Черкаської області від 10 квітня 2014
року, залишеним без змін ухвалю
апеляційного суду Черкаської області
від 13 червня 2014 року, ОСОБА_2 було
відмовлено у задоволенні позовних
вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити заявлені позовні вимоги,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної
інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК
України, повно і всебічно досліджено і
оцінено обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначено
юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку що
позивачем, у відповідності до положень
ст.ст. 58, 60 ЦПК України, не надано
доказів та не доведено наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням відповідачів та
вини останніх в її заподіянні, при
цьому судом вірно зазначено, що
посилання позивачки стосовно факту
розголошення відповідачами відомостей
про стан здоров'я її доньки,
спростовується тим, що позивачкою
самостійно надавалися відомості щодо
стану свого здоров'я та стану здоров'я
її доньки, оскільки дані були
опубліковані у засобах масової
інформації.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень
судів першої та апеляційної інстанцій
і доданих до касаційної скарги
матеріалів убачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені у ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначених судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

Відсутні і передбачені ст. 338 ЦПК
України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_3 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_3, в інтересах
малолітньої ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_6
про відшкодування майнової та
моральної шкоди.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути, особі яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
В.О. Савченко