Номер провадження: 22-ц/785/5727/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича
В.А.

суддів - Варикаші
О.Д.

- Бабія А.П.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Марфін
Банк» доОСОБА_3 та ОСОБА_4, про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_5 (діючого в інтересах ОСОБА_3 та
ОСОБА_4) на рішення Овідіопольського
районного суду Одеської області від 29
квітня 2014 року, -

встановила:

Позивач звернувся до суду з вказаним
вище позовом до відповідачів, яким
просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та
ОСОБА_3 на користь Публічного
акціонерного товариства «МАРФІН БАНК»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 338 975,16 долларів США, що по
курсу НБУ станом на 08.09.2011 становить 2 702
547,26 гривень та 76 333,58 гривень.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Представник відповідача, в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог, мотивуючи
це тим, що на момент укладення договору
курс долара США по відношенню до
національної валюти України був значно
нижчий ніж на момент подачі позову до
суду.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 29 квітня 2014
рокупозов Публічного акціонерного
товариства «МАРФІН БАНК» до ОСОБА_3 та
ОСОБА_3 задоволений.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_3,
на користь Публічного акціонерного
товариства «МАРФІН БАНК»
заборгованість за Кредитним договором,
в сумі 338 975,16 доларів США та 76 333,58
гривень, з яких:

276 581,25 доларів США - заборгованість за
кредитом;

62393,91 доларів США - заборгованість по
відсоткам;

527,47 гривень - заборгованість по пені за
неповернення основного боргу;

75 806,11 гривень - заборгованість по пені
за несплату процентів за користування
кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«МАРФІН БАНК», суму сплаченого
судового збору та суму сплачених
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення в загальному розмірі - 910
гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«МАРФІН БАНК», суму сплаченого
судового збору та суму сплачених
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення в загальному розмірі - 910
гривень.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах заявлених вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що Публічне
акціонерне товариство «МАРФІН БАНК» та
ОСОБА_3 уклали кредитний договір №
2764/ОР від 12.05.2008 року, у відповідності до
якого Позивач у відповідності до п.1.1
Кредитного договору, зобов'язується
надати Позичальнику кредит на
поновлення обігових коштів у вигляді
кредиту у сумі 300 000 долларів США,
терміном погашення до 11.05.2015 р. включно,
із сплатою 13% річних за фактичний
період користування кредитними
коштами.

У відповідності з пунктом 1.2 Кредитного
договору «Видача коштів за кредитом
відбувається шляхом перерахування
коштів з позичкового рахунку на
поточний рахунок Позичальника №
НОМЕР_1 відкритий у ВАТ «МТБ» МФО 328168 (в
теперішній час - ПАТ «МАРФІН БАНК»)

У відповідності з реєстром по рахунку
клієнта ОСОБА_3 за період з 06.05.2008р. по
30.05.2011р., 12.05.2011 р. позивачем переведено
на рахунок ОСОБА_3 кредитні кошти у сумі
300 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання
боржником зобов'язань за Кредитним
договором, між ОСОБА_3 та ПАТ «МАРФІН
БАНК» було укладено договір поруки №
4126-СО від 12 травня 2008 року (надалі -
Договір поруки) Відповідно до п. 1.1
Договору поруки поручитель
зобов'язався солідарно відповідати
перед Банком у повному обсязі за
своєчасне та повне виконання
зобов'язань Боржником за Кредитним
договором.

З липня 2008 року позичальниця почала
порушувати строки виконання своїх
зобов'язань по сплаті відсотків, а з
грудня 2008 року строки по поверненню
кредитних коштів.

Відповідно до п. 3.3.2 Кредитного
договору при порушенні Позичальником
зобов'язань, передбачених умовами
цього договору, Банк має право вимагати
від позичальника дострокового
повернення кредиту, сплати комісій та
відсотків за його користування шляхом
направлення відповідного
повідомлення.

Повідомлення відповідачам з вимогами
протягом 30 денного строку з дня
отримання вимоги достроково повернути
кредит, сплатити відсотки та пеню
підтверджується листом (вих. №2024/01 від
01.07.2011р.). ОСОБА_3 особисто отримала цей
лист 01.07.2011 р., про що і розписалася.
ОСОБА_4 отримала по пошті повідомлення
17.06.2011 р., про що і підписалася при
отриманні.

Згідно з п.п. 3.2.3 Кредитного договору
Боржник зобов'язався повернути
повністю суму кредиту та сплатити
проценти за користування кредитом
згідно із встановленим графіком
повернення кредиту.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 524 ЦК України,
сторони можуть визначити грошові
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов кредитного договору
та Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а при
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Частиною 2 ст. 533 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні визначені
грошовий еквівалент у іноземній
валюті, суму що підлягає сплаті у
гривнях, визначається офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу.

Згідно до положень ч. 1 ст. 632 ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін.

Відповідно до ч. І ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання,
відповідно до ч. З цієї статті, пенею є
неустойка, щообчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України договір
кредиту складений в простій письмовій
формі, у відповідності із законом.

У відповідності до п. 2 ст. 1050 Цивільного
кодексу України, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів.

Статтею 627 ЦК України встановлено
принцип свободи договору, згідно якому
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначеності умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Крім цього, відповідно до ст. 6 ЦК
України сторони мають право укласти
договір, який не передбачений актами
цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства, сторони
мають право врегулювати у договорі,
який передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами, відступити
від положень цих актів і врегулювати
свої відносини на власний розсуд, і не
можуть відступити від положень цих
актів, якщо в цих актах прямо вказано
про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень цих
актів відносин між сторонами.

Таким чином, позивач на момент його
укладення договору не заперечував
свого вільного волевиявлення та своєї
вільної згоди щодо всіх умов даного
Кредитного договору.

На підстав викладеного суд першої
інстанції обґрунтовано вважав, що
оспорюванні умови договору не
суперечать Цивільному Кодексу України
та іншим актам цивільного
законодавства.

Крім того, відповідно до ст. 36 Закону
України «Про Національний банк
України» офіційний курс гривні до
іноземних валют встановлюється
Національним банком. Валютні курси, як
зазначено в ч. І ст. 8 Декрету КМ України
«Про систему валютного регулювання та
валютного контролю» встановлюється
Національним банком України за
погодженням з Кабінетом Міністрів
України. Згідно з Положенням про
встановлення офіційного курсу гривні
до іноземних валют, затвердженого
постановою правління НБУ від 12.11.2003
року № 496, офіційний курс гривні до
іноземних валют, зокрема до долару США,
встановлюється щоденно. Отже,
незмінність курсу гривні до іноземних
валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи спірні кредитні
договори в іноземній валюті, сторони
приймали на себе певні ризики, на
випадок зміни валютного курсу та в
момент укладання договору не мали
будь-яких законних підстав вважати, що
зміна встановленого курсу не настане.

Відповідно до ч. З ст. 533 ЦК України,
використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Виходячи з змісту ст.ст. 1046,1047 ЦК
України, відповідальність за валютні
ризики лежить на позичальнику, і
зазначені позивачем підстави не
звільняють від відповідальності за
порушення зобов'язання, як це
передбачено ст. 617 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою при триманням,
завдатком.

Частина 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Стаття 550 передбачає, що
право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Станом на 8 вересня 2011 року
заборгованість відповідача за
кредитним договором становить 338 975,16
доларів США, що по курсу НБУ станом на
08.09.2011 становить 2 702 547,26 гривень та 76 333,58
гривень, з яких:

276 581,25 доларів США - заборгованість за
кредитом, що по курсу НБУ станом на
08.09.2011 становить 2 205 099,33 гривень;

62393,91 доларів США - заборгованість по
відсоткам, що по курсу НБУ станом на
08.09.2011 становить 497 447,93 гривень

527,47 гривень - заборгованість по пені за
неповернення основного боргу;

75 806,11 гривень - заборгованість по пені
за несплату процентів за користування
кредитом.

Це підтверджується розрахунком
заборгованості за кредитним договором
станом на 08.09.2011р.

Таким чином, Боржником були порушені
передбачені Кредитним договором
строки повернення кредиту та сплати
процентів за користування кредитом.

Невиконання Поручителем зобов'язань за
Договором поруки призвело до порушення
ст. 526, 554 Цивільного кодексу України.

При таких даних суд першої інстанції
обґрунтовано вважав, що позов підлягає
задоволенню та стягненню з
відповідачів на користь позивача
заборгованісті за кредитним договором
у загальному розмірі 338 975,16 доларів США,
що по курсу НБУ станом на 08.09.2011
становить 2 702 547,26 гривень та 76 333,58
гривень.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
взяв до уваги посилання представника
відповідача на невірно нараховану
заборгованість, оскільки наданий
банком розрахунок нічим не
спростований, а інший розрахунок
відповідачем не наданий.

Колегія суддів не бере до уваги
посилання на те, що кредит був
отриманий в національній валюті -
гривні, а не в доларах США, оскільки
зазначене спростовується матеріалами
справи, кредитним договором, заявою на
отримання грошових коштів саме у
доларах США, що підтвердив в суді
апеляційної інстанції представник
відповідачів та платіжним дорученням
про перерахування коштів.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалене рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Оскільки суд першої інстанції
задовольнив позовні вимоги в повному
обсязі то обґрунтовано стягнув з
відповідачів на користь позивача
судові витратив загальному розмірі 1820
грн.

Колегія не бере до уваги посилання
зазначені в апеляційній скарзі
стосовно того, що кредитні кошти
отримувались у гривні, оскільки з
матеріалів справи та змісту кредитного
договору вбачається. що відповідачем
укладений з позивачем кредитний
договір предметом якого визначена сума
у розмірі 300 000 доларів США.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги
переконливими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст.
314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
(діючого в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4) -
відхилити.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 29 квітня 2014
року по справі за позовною заявою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Марфін Банк»
доОСОБА_3 та ОСОБА_4, про стягнення
заборгованості за кредитним договором-
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.А.
Станкевич

Судді:
О.Д.
Варикаша

А.П. Бабій