Справа № 295/7556/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2014 року
м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира
у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Зоренко Т.О.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника
відповідача Соломонюка С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом ОСОБА_1,

10001, АДРЕСА_1,

до Товариства з додатковою
відповідальністю "ЖЛ", ідентиф. код
37546647,

10003, м. Житомир, вул. Щорса, буд. 67,

про поновлення на роботі та стягнення
із відповідача середнього заробітку

за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду та просить
поновити його на посаді
налагоджувальника устаткування у
виробництві харчової продукції
слюсаря 4-го розряду цеху №6 ТДВ «ЖЛ» та
стягнути з ТДВ «ЖЛ» середній заробіток
за час вимушеного прогулу в сумі 7106 грн.
за період з 19.04.2014 р. по 15.07.2014 р.

В обгрунтування позовних вимог
посилається на те, що його під тиском
змусили написати заяву про звільнення
за власним бажанням з 18.04.2014 р., у той час
як наміру звільнятися з підприємства у
нього не було.

У судовому засіданні позивач вимоги
підтримав повністю та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача проти
позовних вимог заперечив, посилаючись
на законність та обґрунтованість
прийнятого роботодавцем рішення, при
цьому зазначив, що ніякого тиску на
працівника не вчинялося, що
підтверджується письмовими
поясненнями посадових осіб ТДВ «ЖЛ».

Заслухавши учасників судового
засідання, дослідивши та оцінивши
докази по справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, з урахуванням меж
заявлених позовних вимог, керуючись
законом, суд прийшов до наступного
висновку.

Як вбачається із копії трудової книжки
(а.с. 3) ОСОБА_1 05.12.2013 р. прийнятий на
посаду слюсарем з ремонту
технологічного устаткування харчової
промисловості 4-го розряду цеху №6 ТДВ
«ЖЛ», у подальшому 20.12.2013 р. переведений
на посаду налагоджувальника
устаткування у виробництві харчової
продукції слюсаря 4-го розряду цеху №6
ТДВ «ЖЛ».

На підставі заяви від 18.04.2014 р. (а.с. 27) та
наказу ТДВ «ЖЛ» за №73-к від 18.04.2014 р.
ОСОБА_1 звільнений із займаної посади
за власним бажанням. Того ж дня із
позивачем проведений повний
розрахунок та видана трудова книжка.

Згідно ст. 38 КЗпП працівник має право
розірвати трудовий договір, укладений
на невизначений строк, попередивши про
це власника або уповноважений ним
орган письмово за два тижні. У разі,
коли заява працівника про звільнення з
роботи за власним бажанням зумовлена
неможливістю продовжувати роботу
(переїзд на нове місце проживання;
переведення чоловіка або дружини на
роботу в іншу місцевість; вступ до
навчального закладу; неможливість
проживання у даній місцевості,
підтверджена медичним висновком;
вагітність; догляд за дитиною до
досягнення нею чотирнадцятирічного
віку або дитиною-інвалідом; догляд за
хворим членом сім'ї відповідно до
медичного висновку або інвалідом I
групи; вихід на пенсію; прийняття на
роботу за конкурсом, а також з інших
поважних причин), власник або
уповноважений ним орган повинен
розірвати трудовий договір у строк, про
який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку
попередження про звільнення не залишив
роботи і не вимагає розірвання
трудового договору, власник або
уповноважений ним орган не вправі
звільнити його за поданою раніше
заявою, крім випадків, коли на його
місце запрошено іншого працівника,
якому відповідно до законодавства не
може бути відмовлено в укладенні
трудового договору.

Працівник має право у визначений ним
строк розірвати трудовий договір за
власним бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

Згідно п.п. 18, 12 Пленуму ВСУ за №69 від
06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами
трудових спорів» при розгляді справ
про поновлення на роботі судам
необхідно з'ясувати, з яких підстав
проведено звільнення працівника
згідно з наказом (розпорядженням) і
перевіряти їх відповідність законові.
(п. 18)

По справах про звільнення за ст.38
КЗпП суди повинні перевіряти доводи
працівника про те, що власник або
уповноважений ним орган примусили
його подати заяву про розірвання
трудового договору. Подача
працівником заяви з метою
уникнути відповідальності за винні
дії не може розцінюватись як примус до
цього і не позбавляє власника або
уповноважений ним орган права
звільнити його за винні дії з підстав,
передбачених законом, до закінчення
встановленого ст.38 КЗпП строку, а також
застосувати до нього протягом цього
строку в установленому порядку інше

дисциплінарне стягнення.

Працівник, який попередив власника
або уповноважений ним орган про
розірвання трудового договору,
укладеного на невизначений строк,
вправі до закінчення строку
попередження відкликати свою заяву і
звільнення в цьому випадку не
проводиться, якщо на його місце не
запрошена особа в порядку
переведення з

іншого підприємства, установи,
організації (ч.4 ст.24 КЗпП).

Якщо після закінчення строку
попередження трудовий договір не був
розірваний і працівник не наполягає
на звільненні, дія трудового договору
вважається продовженою. (п. 12)

У судовому засідання позивач пояснив,
що посадові особи підприємства,
вчиняючи на нього тиск та погрози,
змусили його написати заяву про
звільнення за власним бажанням. При
цьому пояснив, що заява про звільнення
від 18.04.2014 р. написана ним фактично
08.04.2014 р., однак вказану заяву він не
відкликав, а роботу залишив після
отримання трудової книжки 18.04.2014 р.

Доводи щодо примусу у написанні заяви
про звільнення не знайшли свого
підтвердження.

За таких обставин, враховуючи, що
позивач заяву про звільнення за
власним бажанням не відкликав ні до
18.04.2014 р., ні в день свого звільнення
18.04.2014 р., а також не продовжив фактично
виконувати свої обов'язки і залишив
місце роботи, суд вважає, що позивач не
змінив свого наміру про звільнення з
роботи за власним бажанням, а тому
позовні вимоги про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 212-215, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через суд першої інстанції
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
В.О. Корицька