Справа № 464/1550/14-ц
пр.№ 2/464/622/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.07.2014 року
м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого Борейка С.В.,

за участю секретаря Калітовській
А.Б.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної
шкоди, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд із позовною
заявою в якій просить стягнути з
відповідача заподіяну матеріальну
шкоду у розмірі 12575,00 грн. та судові
витрати. В обґрунтування позовних
вимог покликається на те, що 19.11.2012 та
02.10.2013 відбулось залиття квартири
НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1, яка належить
позивачу на праві власності, що
підтверджено актами залиття та
висновком експертного дослідження.
Оскільки залиття сталось з вини
відповідача, що потягнуло за собою
нанесення матеріальної шкоди позивачу,
просить позов задовольнити у повному
обсязі.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав повністю та
просить такий задовольнити.

У судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_2 пояснив, що позовні
вимоги частково пред'явлені до
неналежного відповідача, а щодо
розміру матеріальної шкоди заперечив
повністю. При цьому, згідно з
додаткових пояснень представника
відповідача та письмових заперечень
відповідача, які надав суду 19.05.2014,
доводи позивача заперечує щодо факту
затоплення квартири, яке сталось у 2013
році, оскільки таке було з вини батька
відповідача - ОСОБА_5, що останній
підтвердив при опитуванні проведеного
адвокатом ОСОБА_2 від 05.06.2014; разом із
тим, що розмір нанесення матеріальної
шкоди визначено висновком від 26.11.2013 №
013/13, однак, такий не доводить тих
обставин, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги у розмінні ст.60 ЦПК України
та висновок не відповідає вимогам ст.66
цього Кодексу, а тому не підтверджує
будь-яких фактичних даних залиття
квартири та нанесеної шкоди позивачу.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та з'ясувавши її дійсні обставини,
оцінивши докази в їх сукупності, суд
приходить наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, з врахуванням положень
ст.ст.57-59 ЦПК України.

Згідно із ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів. При цьому дані докази
повинні бути належними і допустимими,
як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України.

Установлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувались вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхилюючи інші докази, суд повинен
свої дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Разом із тим, судом розглянуто цивільну
справу у відповідності до ст.11 ЦПК
України у межах заявлених позивачем
позовних вимог і на підставі доказів
сторін поданих у відповідності до
ст.ст.57-60 ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач є
власником квартири НОМЕР_1 у будинку
АДРЕСА_1, що підтверджується
реєстраційним посвідченням від 07.05.1997
виданого ЛОДК «БТІ та ЕО» та записано в
реєстрову книгу № 13 за реєстровим №
13338.

19 листопада 2012 року відбулось залиття
зазначеної вище квартири внаслідок
«…проведення ремонтних робіт у своєму
помешканню мешканцями квартири НОМЕР_2
даного будинку (відповідно до довідки
ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» від 26.02.2014 № 549
співвласниками квартири НОМЕР_2 у
будинку АДРЕСА_1, окрім відповідача є
ОСОБА_5 (батько відповідача), ОСОБА_6
(дочка відповідача), а саме залиття
бетонної стяжки на підлогу у малій
кімнаті…». Даний факт стверджується
актом про залиття від 19.11.2012 та
затвердженого директором ТзОВ ЖЕП
«Стимул-Сихів».

Так, 02 жовтня 2013 року у цій же квартирі
відбулось «… часткове затоплення
квартири, а саме: коридору, кімнати,
ванної кімнати та таке затоплення
сталось з квартири НОМЕР_2 даного
будинку, що розташована вище поверхом,
через халатне відношення мешканцями
такої квартири до свого помешкання». Ці
обставини встановлені з акта від 02.10.2013
затвердженого директором ТзОВ ЖЕП
«Стимул-Сихів».

З відповідними актами ознайомлена
сторона відповідача, однак жодних
заперечень відносно них не подано.

Висновком експертного дослідження
ТзОВ «СЕРБ» № 013/13 від 26.11.2013,
проведеного спеціалістом ОСОБА_7,
встановлено вартість відновлювального
ремонту приміщень квартири НОМЕР_1, що
знаходяться у будинку АДРЕСА_1 що
сталось внаслідок залиття 19.11.2012 та
02.10.2013, становить 12575,00 грн., що є
розміром заподіяної шкоди.

Щодо доводів сторони відповідача,
якими останній заперечує позов у
зв'язку із відсутністю доказів
заподіяння відповідачем шкоди у
конкретному розмірі суд оцінює
критично, виходячи з наступного.

Так, ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірним рішенням, діями
чи бездіяльністю особистим немайнових
прав фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Так, відповідач визнав факт залиття
квартири НОМЕР_1, що підтверджено актом
ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» від 19.11.2012,
однак залиття що сталось 02.10.2013 то таке
відбулось не з її вини, а ОСОБА_5, що
підтверджено письмовими опитуваннями
адвоката ОСОБА_2 від 05.06.2014: ОСОБА_5, який
вину свою у залитті 02.10.2013 квартири
НОМЕР_1 визнав та ОСОБА_8 (працівник ТзОВ
ЖЕП «Стимул-Сихів» учасник складання
акту затоплення від 02.10.2013, яка
повідомила про факт і причину
затоплення), однак, такі опитування суд
оцінює критично, оскільки не є
належними та допустимими доказами у
розмінні ст.ст.57-60 ЦПК України, а тому не
приймаються судом до уваги, як
відсутність підстав, передбачених ч.2
ст.1166 ЦК України.

Враховуючи наведене вище, суд
приходить переконання, що оскільки,
обов'язок доведення відсутності вини в
завданні шкоди позивачу покладено на
відповідача, однак такий не довів, адже,
не подав жодних доказів відсутності
його вини у залитті квартири позивача у
відповідності до ст.ст.57-60 ЦПК України,
то суд вважає, що встановлена вина є
юридичною підставою для висновку про
її наявність у складених між сторонами
відносинах, а відтак відповідача
необхідно визнати особою, яка
відповідальна за заподіяну шкоду.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є
витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права.

Згідно з ст.322 ЦК України власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом. Обов'язок нести
витрати, пов'язані з утриманням
належного власнику майна, до яких,
зокрема відносяться витрати, що
пов'язані зі зберіганням майна, його
ремонтом, забезпеченням збереження
його властивостей, передбачено Законом
України „Про житлово-комунальні
послуги", що набув чинності з 1 січня
2005року /далі Закон/, Правилами
користування приміщеннями житлових
будинків і прибудинковими територіями,
затвердженими постановою Кабінет
Міністрів України №572 від 08.10.1992 р. /із
змінами/.

Таким чином, утримання належного
власнику майна, яка знаходиться в межах
квартири НОМЕР_2 на АДРЕСА_1, є
обов"язком власника (співвласників) -
відповідача ОСОБА_4, а відтак така є
належним відповідачем з якої необхідно
стягнути понесену матеріальну шкоду
заподіяну залиттями.

Попри те, щодо доводів сторони
відповідача відносно неналежності та
не допустимості доказу, який визначає
розмір матеріальної шкоди (висновку №
013/13 від 26.11.2013) суд приходить до
переконання, що такі голослівні,
оскільки жодних фактичних даних
заперечення розміру шкоди
відповідачем не подано, клопотань про
проведення експертизи у відповідності
до ст.143 ЦПК України перед судом не
заявлено, а відтак, такий висновок
признається судом як належний і
допустимий письмовий доказ відповідно
до ст.64 цього кодексу, яким позивач
обґрунтовує розмірі заподіяної
матеріальної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до переконання, що позовні
вимоги підставні та обґрунтовані,
ґрунтуються на належних та допустимих
доказах, обставинах залиття квартири
позивача, особу, яка відповідальна за
залиття, розмір заподіяння шкоди
внаслідок залиття, а відтак позов
ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про відшкодування
шкоди в розмірі 12575,00 грн., необхідно
задовольнити у повному обсязі.

Вирішуючи розподіл судових витрат, суд
приходить до наступного. Відповідно до
ст.88 стороні, на користь якої
постановлено рішення, суд стягує з
другої сторони понесенні нею і
документально підтверджені витрати.
Позивачем при звернення до суду із
позовною заявою сплачено судовий збір
у розмірі 243,60 грн., що підтверджено
квитанцією, наявною у матеріалах
справи, а тому, з відповідача на користь
позивача необхідно стягнути 243 грн. 60
коп. судового збору в дохід держави.

Відповідно до ст.ст. 22, 322, 1166 ЦК
України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209,
210, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної шкоди -
задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
матеріальну шкоду, заподіяну залиттям,
у розмірі 12575 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Львівської області через Сихівський
районний суд м. Львова протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення рішення
- протягом 10 днів з часу отримання його
копії.

Головуючий