22-ц/775/461/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції
Суддя-доповідач
У Х В А Л А

І м е н
е м У к р а ї н и

29 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Ігнатоля
Т.Г.

суддів Попова
С.А., Мироненко І.П.,

при секретарі
Брежнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі апеляційну
скаргу представника відповідача
ОСОБА_3 на рішення Приморського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 28 лютого 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
розірвання попереднього договору,
стягнення суми, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року позивач ОСОБА_4
звернулася до суду з даним позовом. В
обґрунтування посилалася на те, що між
нею та відповідачем ОСОБА_5 06 листопада
2008 року був укладений нотаріально
посвідчений попередній договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, яким
були визначення зобов'язання сторін та
строки укладення основного договору. У
зв'язку з тим, що на даний час
відповідач ОСОБА_5 умови договору не
виконала, а позивач втратила інтерес до
даного правочину, просила розірвати
попередній договір, стягнути з
відповідача суму авансу 17 467 гривень 20
копійок, передбачену договором
неустойку (штраф) в розмірі 13 973 гривні 76
копійок та відшкодувати судові
витрати.

Рішенням (заочним) Приморського
районного суду м. Маріуполя від 28
лютого 2012 року позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено, розірвано попередній
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 № 6715 від 06 листопада 2008 року,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 за
попереднім договором 31 440 гривень 96
копійок, в рахунок відшкодування
судових витрат по сплаті судового
збору 314 гривень 41 копійку.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Маріуполя від 21 лютого 2014 року заява
відповідача ОСОБА_5 про перегляд
заочного рішення залишена без
задоволення.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_3, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить рішення суду скасувати,
в задоволені позову ОСОБА_4 відмовити.

Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК
України справа розглянута за
відсутності позивача ОСОБА_4 та її
представника ОСОБА_6, які були належним
чином повідомлені про час та місце
розгляду справи, заяв про відкладення
не надали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_5, її представника
адвоката ОСОБА_3, які підтримали доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи і обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 06 листопада 2008
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено
попередній договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Маріупольського
міського нотаріального округу
Донецької області ОСОБА_7

Згідно розділу 1 цей договір є змішаним
цивільно-правовим договором з
елементами договору позики та
попереднього договору. Його сторони,
ОСОБА_5 та ОСОБА_4, зобов'язалися у
майбутньому, в термін до 06 листопада 2011
року укласти договір купівлі-продажу
квартири (основний договір) у
встановленій законом формі та на
умовах, визначених цим договором (п.1.2).

Так, згідно п. 1.3.4. ОСОБА_4 взяла на себе
зобов'язання по оплаті всіх витрат,
пов'язаних з нотаріальним посвідченням
основного договору (плату за вчинення
нотаріальної дії, збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування та інше).

Відповідач ОСОБА_5 згідно п. 1.3.5.
попереднього договору зобов'язана
була підготувати за свій рахунок та в
строки до укладення основного договору
документи, необхідні для нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу
квартири (в тому числі витяг з реєстру
прав власності на нерухоме майно
відповідного бюро технічної
інвентаризації, відповідні документи
по оплаті заборгованості з комунальних
послуг, послуг за користування
електроенергією, послуг зв'язку,
пов'язаних з використанням квартири і
таке інше).

Крім того, згідно п. 2.1.1. ОСОБА_5
зобов'язувалася на момент укладення
основного договору (купівлі-продажу
квартири) задовольнити вимоги третіх
осіб щодо сплати боргів та зняти
заборону відчуження, оскільки квартира
є предметом іпотеки за зобов'язанням
ОСОБА_5, перебуває під забороною
відчуження згідно умов договору
іпотеки, укладеного між ОСОБА_5 та
іпотекодержателем ТОВ УніКредит
Банком, посвідченим нотаріусом
Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 28 липня 2008
року за реєстром № 4403.

За положеннями п.1.4. попереднього
договору ОСОБА_4 передала ОСОБА_5
грошові кошти у розмірі 17 467 гривень 20
копійок до підписання попереднього
договору. ОСОБА_5 зобов'язувалася
повернути ОСОБА_4 таку ж суму (17467,20 грн.)
одразу після укладання основного
договору згідно із п.1.2, але не пізніше 06
листопада 2011 року. Зобов'язання сторін -
купівля майна у майбутньому та
повернення суми боргу за договором
позики, що випливають з цього договору,
мали бути виконані шляхом заліку
взаємних однорідних вимог.

У визначений строк договір
купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4
укладений не був.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
ОСОБА_5, як особа, що порушила
зобов'язання, має повернути отриманні
за попереднім договором кошти та нести
відповідальність, передбачену цим
договором.

З таким висновком суду колегія суддів
не може не погодитися.

Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною першою ст. 635 ЦК України
встановлено, що попереднім є договір,
сторони якого зобов'язуються протягом
певного строку (у певний термін)
укласти договір в майбутньому
(основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором.

Необґрунтоване ухилення однієї зі
сторін від укладення основного
договору, передбаченого попереднім
договором, може бути підставою для
відшкодування другій стороні збитків,
завданих простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства (ч.2 ст.
635 ЦК України).

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Аналіз положень ст. 614 ЦК України дає
підстави для висновку про те, що,
установлюючи презумпцію вини особи,
яка порушила зобов'язання, ЦК України
покладає на неї обов'язок довести
відсутність своєї вини.

Особа звільняється від
відповідальності лише у тому випадку,
коли доведе відсутність своєї вини у
порушенні зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги, що
позивачем не доведено вину відповідача
у невиконанні зобов'язань є
неспроможними, адже законом
встановлено презумпцію вини особи, яка
порушила зобов'язання.

Відповідачем ОСОБА_5 не були виконанні
зобов'язання, передбаченні п. 2.1.1. щодо
сплати боргів перед третіми особами та
зняття заборони відчуження квартири,
яка була предметом договору
купівлі-продажу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 не
тільки не спростувала цих обставин, а й
підтвердила, що внаслідок невиконання
зобов'язань, банк в лютому 2013 року
звернув стягнення на цю квартиру.

Той факт, що позивач ОСОБА_4 з часу
укладення попереднього договору і до
лютого 2013 року фактично проживала у
спірній квартирі, наведених висновків
не спростовує, оскільки без виконання
ОСОБА_5 зобов'язань, передбачених п.2.1.1,
основний договір купівлі-продажу не
міг бути укладений.

Будь-яких доказів на підтвердження
того, що ОСОБА_5 зверталася до ОСОБА_4 з
письмовою пропозицією укладення
договору, як це передбачено п. 4.3.1,
стороною відповідача апеляційному
суду надано не було.

За таких підстав суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
відповідач ОСОБА_5 не виконала своїх
зобов'язань за попереднім договором.

За положеннями ч.2 ст. 628 ЦК України до
відносин сторін у змішаному договорі
застосовуються у відповідних частинах
положення актів цивільного
законодавства про договори, елементи
яких містяться у змішаному договорі,
якщо інше не встановлено договором або
не випливає із суті змішаного договору.

Виходячи зі змісту попереднього
договору, грошові кошти в сумі 17 467
гривень 20 копійок, які ОСОБА_4 передала
ОСОБА_5, фактично є авансом. Ці
обставини підтвердила в судовому
засідання апеляційного суду і
відповідач ОСОБА_5

Оскільки судом встановлено, що
укладення основного договору не
відбулося з вини відповідача ОСОБА_5,
остання повинна повернути ОСОБА_4
сплачений нею аванс в сумі 17 467 гривень
20 копійок.

Стягнення з відповідача за порушення
виконання зобов'язання неустойки
(штрафу) у розмірі 80% від суми
зобов'язання, що у грошовому
еквіваленті складає 13 973 гривні 76
копійок, відповідає положенням
попереднього договору п.3.1, п. 3.3, які
сторонами у встановленому законом
порядку не оспорювалися.

Інші доводи, викладені в скарзі
представника відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_3, матеріали справи, зміст
оскаржуваного судового рішення не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, які передбачені
нормами ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Таким чином, переглядаючи справу
відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів не вбачає
апеляційних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції, у
зв'язку з чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 28
лютого 2012 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.Г. Ігнатоля

Судді:
С.А. Попова

І.П. Мироненко