Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник
А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Парінової І.К.,
Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором

за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 6
лютого 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 29
липня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Позов обґрунтовано тим, що 17 березня 2008
року між банком та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, за умовами якого
позичальник отримав кошти у розмірі 25
000 доларів США на строк до 17
березня 2011 року. Виконання кредитних
зобов'язань забезпечено порукою на
підставі договору від 17 березня 2008
року, укладеного із ОСОБА_4

Посилаючись на те, що внаслідок
порушення позичальником строку та
порядку погашення кредиту утворилася
заборгованість у розмірі 411 247,
70 грн, з яких 167 517, 68 грн - заборгованість
за кредитом, 155 225, 36 грн -
заборгованість за процентами, 87 989, 95
грн - пеня, позивач просив задовольнити
позов.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 6
лютого 2013 року провадження у справі за
позовом про солідарне стягнення
кредитної заборгованості із ОСОБА_5
закрито.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 6 лютого 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 29 липня 2013 року, позов
задоволено частково. Стягнуто
солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 353 244, 67
грн, 167 517, 68 грн - заборгованість
за кредитом, 155 225, 36 грн - заборгованість
за процентами, 30 501, 63 грн - пеня. В іншій
частині вимог відмовлено. Вирішено
питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить змінити рішення
суду першої інстанції, ухвалу
апеляційного суду у частині зменшення
розміру пені та стягнути
заборгованість у цій частині у повному
обсязі, посилаючись на порушення
судами норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення;
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У справі встановлено, що 17 березня 2008
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір, за
умовами якого позичальник отримав
кошти у розмірі 25 000 доларів США на
строк до 17 березня 2011 року.
Виконання кредитних зобов'язань
забезпечено порукою на підставі
договору від 17 березня 2008 року,
укладеного із ОСОБА_4

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Закон дозволяє збільшувати
встановлену законом позовну давність
за домовленістю сторін шляхом
укладення письмового договору (ч. 1 ст.
259 ЦК України).

У п. 6.7. кредитного договору сторонами
визначено, що терміни позовної
давності за вимогами про стягнення
кредиту, процентів за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за даним договором
встановлюються тривалістю 5 років.

Пунктом 6.4. кредитного договору
передбачено, що нарахування неустойки
здійснюється протягом трьох років з
дня, коли відповідне зобов'язання
повинне бути виконане позичальником.

Обмежуючи період нарахування пені до
одного року і з 27 липня 2011
року по 15 березня 2012 року, суд першої
інстанції не дослідив положення
кредитного договору щодо збільшення
тривалості позовної давності за цими
вимогами та не з'ясував справжню волю
сторін щодо визначення періоду
стягнення неустойки за порушення
кредитного зобов'язання у
співвідношенні п. п. 6.4., 6.7.
кредитного договору.

Крім того, сплив позовної давності є
підставою для відмови у позові, якщо
про це заявлено стороною у спорі (ч. 4
ст. 267 ЦК України).

Суд першої інстанції застосував
положення ч. 2 ст. 258 ЦК України за
власною ініціативою, що не передбачено
нормами цивільного кодексу.

Апеляційний суд допущених судом першої
інстанції порушень не усунув.

Враховуючи те, що період нарахування та
стягнення пені за прострочення ОСОБА_3
сплати за кредитом не встановлено
внаслідок порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
ухвалені у справі рішення відповідно
до ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню у частині позовних вимог
ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені
за прострочення виконання кредитного
зобов'язання із передачею справи у цій
частині на новий розгляд до суду першої
інстанції.

В іншій частині судові рішення не
оскаржуються, тому їх законність та
обґрунтованість у неоскарженій
частині не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 6 лютого 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29 липня
2013 року скасувати у частині
позовних вимог публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення пені за
прострочення виконання кредитного
зобов'язання, справу у цій частині
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

І.К. Парінова

В.О. Савченко