УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,

Карпенко С.О.,
Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа - відділ державної
реєстрації актів цивільного стану у м.
Красноармійську Донецької області, про
визнання недійсним запису про
батьківство в актовому записі № 235 від
16 червня 2000 року та зобов'язання
вчинити певні дії, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 27 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом про
визнання недійсним запису про його
батьківство відносно ОСОБА_5 в актовому
записі № 235 від 16 червня 2000 року,
зобов'язати відділ державної
реєстрації актів цивільного стану у м.
Красноармійську Донецької області
внести відповідні зміни в книгу
реєстрації народження, в обґрунтування
якого посилався на те, що з 29 січня 2000
року до 24 грудня 2007 року він перебував у
шлюбі з ОСОБА_4 Відповідно до свідоцтва
про народження серія НОМЕР_1, виданого 16
березня 2013 року, актовий запис 235, він є
батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки
у нього з'явились сумніви щодо його
біологічного батьківства відносно
сина, він вирішив провести генетичне
дослідження, за результатами якого
його біологічне батьківство відносно
ОСОБА_5 повністю виключено. У зв'язку з
цим просив суд задовольнити позовні
вимоги.

Рішенням
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 16 жовтня 2013 року в позові
відмовлено.

Ухвалою апеляційного
суду Донецької області від 27 листопада
2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано та задоволено позов.
Виключено з актового запису № 235 від 16
червня 2000 року про народження дитини -
ОСОБА_5, вчинений відділом державної
реєстрації актів цивільного стану по м.
Красноармійську реєстраційної служби
Красноармійського міського управління
юстиції у Донецькій області, запис про
батька дитини - ОСОБА_3

У касаційній скарзі
ОСОБА_4 просить скасувати рішення
апеляційного суду і залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на невідповідність
висновків апеляційного суду
обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив із того, що ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом про
оспорювання актового запису про
батьківство лише в квітні 2013 року,
тобто майже через 13 років після
реєстрації народження дитини, тому
пропустив встановлений ч. 1 ст. 56
Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі -
КпШС України) строк звернення до суду.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про виключення з актового запису № 235
від 16 червня 2000 року про народження
дитини - ОСОБА_5 як батька дитини -
ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із
того, що ОСОБА_3 дізнався про те, що не є
батьком ОСОБА_5 лише в квітні 2013 року,
тому це є поважною причиною пропуску
строку звернення до суду.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
перебували в зареєстрованому шлюбі з 29
січня 2000 року до 24 грудня 2007 року.

Відповідно до
свідоцтва про народження серії НОМЕР_1,
виданого 16 березня 2013 року, актовий
запис № 235, ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Згідно із актом
висновку про біологічне батьківство
від 08 березня 2013 року, наданого
товариством з обмеженою
відповідальністю «Медікал Геномікс
Україна», біологічне батьківство
ОСОБА_3 відносно ОСОБА_5 повністю
виключено (а.с. 7). До такого ж висновку
дійшли експерти у висновку № 2309 від 27
вересня 2013 року (а.с. 32-36).

Як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України в п. 3 постанови
від 15 травня 2006 року № 3 «Про практику
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», оскільки
підстави для визнання батьківства за
рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК
України, істотно відрізняються від
підстав його встановлення,
передбачених у ст. 53 КпШС України, суди,
вирішуючи питання про те, якою нормою
слід керуватися при розгляді справ
цієї категорії, повинні виходити з дати
народження дитини.

Отже, якщо дитина, батьківство щодо
якої оспорюється, народилась до 1 січня
2004 року, необхідно застосовувати норми
КпШС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 КпШС України
особа, записана як батько або як мати
дитини в книзі записів народжень або
особа, яка фактично є батьком дитини, в
разі смерті матері чи позбавлення її
батьківських прав має право оспорити
проведений запис протягом року з того
часу, коли їй стало або повинно було
стати відомо про проведений запис.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 червня 1998 року № 16
«Про застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України»
(чинної на час виникнення спірних
правовідносин), оскільки перебіг
встановленого ст. 56 КпШС України
річного строку на оспорювання
батьківства починається з того часу,
коли особа, яка з її відома записана
батьком дитини, дізналась або повинна
була дізнатися про вчинення запису, та
обставина, що особа, з відома якої
вчинено запис, дізналася, що вона не є
батьком дитини, після закінчення цього
строку, не змінює порядок його
обчислення, але може бути врахована при
вирішенні питання щодо поважності
причин пропуску строку.

Вирішуючи спір, апеляційний суд дійшов
висновку, що ОСОБА_3 дізнався, що не є
батьком дитини лише у квітні 2013 року,
тому, не змінюючи порядку обчислення
строку, вказане можливо врахувати як
поважну причину пропуску строку на
звернення до суду.

Апеляційний суд, ухвалюючи нове
рішення про задоволення позову, повно
та всебічно з'ясувавши обставини
справи та дослідивши докази в їх
сукупності, правильно застосував норми
матеріального і процесуального права
та дійшов обґрунтованого висновку про
наявність підстав для виключення
запису про батьківство позивача з
актового запису про народження ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги про
неправильне застосування апеляційним
судом норм матеріального права,
порушення норм процесуального права є
безпідставними, не спростовують
висновків апеляційного суду та не
дають підстав для скасування
оскаржуваного судового рішення.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги та залишення рішення
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 27 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.С. Олійник

Судді:

В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

І.К. Парінова