Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Дербенцевої Т.П., Олійник А.С.,
Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Житловий альянс»
про захист прав споживача та визнання
недійсними договору про надання
системи послуг та договору позики

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 24 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 5 лютого 2014 року,
-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю «Житловий
альянс» (далі - ТОВ
«Житловий альянс») із позовом про
захист прав споживача та визнання
недійсними договору про надання
системи послуг та договору позики.

Вимоги обґрунтовувала тим, що 20
листопада 2006 року між нею та
відповідачем було укладено договір про
надання системи послуг № 006718 із
додатками до нього, за умовами якого
відповідач зобов'язався надати їй
систему послуг, спрямованих на
придбання товару через систему
«Альянс», а 22 січня 2007 року між ними
було укладено договір позики з метою
придбання указаного товару (ремонт
будинку). Посилалася на те, що указана
діяльність відповідача має ознаки
нечесної підприємницької практики у
розумінні ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Рішенням Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 24 грудня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 5 лютого 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про
захист прав споживачів", забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Зокрема, згідно з п. 7 ч. 3 ст.
19 цього Закону забороняються як такі,
що вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України "Про
захист прав споживачів" закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому у зазначеному Законі
нормативне визначення поняття
"пірамідальної схеми" не надано, однак
визначені ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
"пірамідальної схеми".

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про
захист прав споживачів" дає підстави
для висновку, що поняття "пірамідальна
схема" у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
оплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Таким чином, для кваліфікації
"пірамідальної схеми" необхідна
наявність усіх зазначених ознак у
сукупності.

Відсутність будь-якої з вищевказаних
ознак виключає можливість визнання
схеми як "пірамідальної", тобто такої,
що порушує норми чинного законодавства
України.

Висновок про саме таке застосування ст.
19 Закону України "Про захист прав
споживачів" міститься у постановах
Верховного Суду України від 11 вересня
2013 року (справа № 6-40цс13) та від
25 червня 2014 року (справа № 6-74цс14).

Так, пірамідальній схемі властива
сплата коштів за можливість одержання
окремим учасником грошової
компенсації, яка повинна надаватися за
рахунок залучення цим учасником схеми
інших споживачів.

У той самий час предметом договору,
укладеного у рамках функціонування
системи придбання товару в групах
«Альянс», є надання учаснику програми
адміністративних послуг, у тому числі
фінансового характеру, з метою
придбання ним товару, за умовами
оспорюваного договору - ремонту
будинку.

Відповідно до ст. 6 п. 6.2 договору ТОВ
«Житловий альянс» гарантує надання
кожному учаснику отримання товару за
умови виконання ним усіх зобов'язань,
передбачених договором.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, із висновками якого
обґрунтовано погодився апеляційний
суд, правильно виходив із того, що
діяльність ТОВ «Житловий альянс» з
адміністрування фінансових коштів є
правомірною діяльністю з надання
фінансових послуг, передбаченою ст. 1
Закону України "Про фінансові послуги
та регулювання ринків фінансових
послуг", а не нечесною підприємницькою
практикою у розумінні п. 7 ч. 3 ст. 19
Закону України "Про захист прав
споживачів", наслідком якої є визнання
угоди недійсною.

Законом України від 2 червня 2011 року №
3462-ІV "Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг" (введено в
дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до
частини першої статті 4 Закону України
"Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
та доповнено пункт 111 , відповідно до
якого до фінансових послуг віднесено
послуги з адміністрування фінансових
активів для придбання товарів у групах.

Відповідно до пунктів 3, 4 Прикінцевих
положень до цього Закону фінансові
установи зобов'язані протягом одного
року з дня набрання чинності цим
Законом привести свою діяльність у
відповідність із вимогами цього Закону
(тобто до 9 січня 2013 року), а спеціально
уповноважений орган виконавчої влади у
сфері регулювання ринків фінансових
послуг зобов'язаний у шестимісячний
строк з дня опублікування цього Закону
розробити та затвердити ліцензійні
умови здійснення діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг (як уповноважений державний
орган), 9 жовтня 2012 року затвердила
Ліцензійні умови провадження
діяльності з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах (розпорядження № 1676
"Про затвердження Ліцензійних умов
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах") (далі -
Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення,
сутність, правовий статус учасників (і
вимоги до них) такого виду фінансових
правовідносин, як придбання товарів у
групах, та передбачили, що діяльність
таких груп направлена на легітимне
використання фінансової схеми із
залученням грошових коштів споживачів
для придбання певного виду товарів
та/або послуг.

Згідно з пунктом 1.2 частини першої
Ліцензійних умов адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групі - це фінансова послуга,
що надається ліцензіатом і передбачає
залучення грошових коштів учасників
групи, об'єднання цих коштів з метою
придбання та розподілу товарів між
учасниками групи.

Спірний договір укладено сторонами 20
листопада 2006 року, коли отримання
ліцензії для надання послуг з
адміністративного фінансування
активів для придбання товарів у групах
не вимагалось.

Таким чином, підстави для скасування
оскаржуваних судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 24 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 5 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
Т.П. Дербенцева
А.С.
Олійник
І.К. Парінова