Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,

Карпенко С.О.,
Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа -
Чортківське обласне комунальне бюро
технічної інвентаризації, про
витребування майна з чужого
незаконного володіння шляхом
звільнення квартири та виселення,
скасування державної реєстрації права
власності, визнання права власності на
квартиру в порядку спадкування за
законом, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Чортківського районного
суду Тернопільської області від 25
липня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Тернопільської області від 15
жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування посилаючись на те, що її
брат - ОСОБА_8 27 липня 2006 року на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
Чортківського районного нотаріального
округу ОСОБА_9, придбав квартиру
АДРЕСА_1 та зареєстрував право
власності в установленому законом
порядку. Наприкінці 2005 року в ОСОБА_8
було виявлено захворювання - хворобу
Альцгеймера. Позивач вважала, що
ОСОБА_7, скориставшись хворобою ОСОБА_8
та його безпорадним станом внаслідок
психічного розладу здоров'я,
нездатністю усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, отримала в
дар від останнього квартиру АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування від 01
листопада 2007 року, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_10
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

Позивач як спадкоємець померлого
ОСОБА_8 у 2011 році звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_7 про визнання
договору дарування спірної квартири
недійсним. Відповідно до висновку
посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи від 21
жовтня 2011 року № 657 встановлено, що
ОСОБА_8 у період укладення договору
дарування квартири, а саме: 01 листопада
2007 року, страждав на хворобу
Альцгеймера, що досягає рівня
вираженого недоумства, тому в цей
період не міг розуміти значення своїх
дій та керувати ними. Вказане
підтверджено актом повторної
посмертної комісійної судово-медичної
експертизи від 12 червня 2012 року,
проведеної Українським
науково-дослідним інститутом
соціальної і судової психіатрії та
наркології Міністерства охорони
здоров'я України, яким встановлено, що
істотний вплив психічного розладу, що
мав місце у ОСОБА_8, позбавляв його
здатності повного мірою усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними під
час укладення договору дарування
квартири від 01 листопада 2007 року.

Рішенням Чортківського районного суду
Тернопільської області від 23 жовтня
2012 року визнано недійсним договір
дарування квартири АДРЕСА_1, укладений
01 листопада 2007 року між ОСОБА_8 та
ОСОБА_7 та посвідчений приватним
нотаріусом Чортківського районного
нотаріального округу ОСОБА_10, та
зобов'язано приватного нотаріуса
внести зміни до реєстру для реєстрації
нотаріальних дій шляхом скасування
порядкового номеру нотаріальної дії №
2316 щодо реєстрації договору дарування
нерухомого майна.

16 липня 2009 року ОСОБА_7 на підставі
договору купівлі-продажу відчужила
квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_11 Позивач
вважала, що в разі відчуження особою,
яка не мала на це права, майна
добросовісний набувач набуває права
власності на нього лише в разі, якщо
відповідно до ст. 388 ЦК України таке
майно не може бути витребувано у нього,
тому просила витребувати спірну
квартиру з чужого незаконного
володіння шляхом звільнення квартири
та виселення, скасувати державну
реєстрацію права власності, визнати
право власності на квартиру в порядку
спадкування за законом та визнати за
нею права власності на спірну квартиру
в порядку спадкування за законом.

Рішенням Чортківського районного суду
Тернопільської області від 25 липня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Тернопільської
області від 15 жовтня 2013 року, в позові
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
і ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
невідповідність висновків судів
обставинам справи, неправильне
застосування судами норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвала апеляційного суду таким вимогам
закону не відповідає.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив із того, що позивач
не є власником спірної квартири, а лише
спадкоємцем померлого, тому може
звернутись з позовом про захист
спадкового права, а не права власності
в розумінні ст. 388 ЦК України. Крім того,
суд зазначив, що ОСОБА_11 як набувач
спірної квартири за відплатним
договором не могла знати та не знала
про психічний стан померлого ОСОБА_8,
тому спірне майно не може бути
витребуване у правонаступників
померлої ОСОБА_11 шляхом зобов'язання
їх звільнити квартиру та виселення, та
визнання за позивачем права власності
на квартиру в порядку спадкування за
законом.

Апеляційний суд, залишаючи рішення
суду першої інстанції без змін, дійшов
висновку про те, що до складу спадщини
входять усі права та обов'язків, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті, отже
успадкувати можна лише ті права, які
були у спадкодавця на момент смерті, та
оскільки позивач є лише спадкоємцем
померлого власника, а не самим
власником майна, вона не може
звертатись до суду з віндикаційним
позовом. Крім того, встановивши інші
обставини справи, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що квартира
АДРЕСА_1 була придбана в період
спільного проживання померлого ОСОБА_8
та ОСОБА_7 за сумісні кошти, тому була їх
спільною сумісною власністю, а, отже, не
може витребувана від добросовісного
набувача вцілому.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна, оскільки суд
дійшов їх з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
вибуло з володіння власника не з його
волі.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі договору купівлі-продажу
від 27 липня 2006 року, посвідченого
приватним нотаріусом Чортківського
районного нотаріального округу ОСОБА_9,
ОСОБА_8 придбав квартиру АДРЕСА_1 та
зареєстрував право власності в
установленому законом порядку.

Наприкінці 2005 року у ОСОБА_8 було
виявлено захворювання - хворобу
Альцгеймера.

01 листопада 2007 року ОСОБА_8 на підставі
договору дарування, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_10,
подарував ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

Рішенням Чортківського районного суду
Тернопільської області від 23 жовтня
2012 року визнано недійсним договір
дарування квартири АДРЕСА_1, укладений
01 листопада 2007 року між ОСОБА_8 та
ОСОБА_7 і посвідчений приватним
нотаріусом Чортківського районного
нотаріального округу ОСОБА_10;
зобов'язано приватного нотаріуса
внести зміни до реєстру для реєстрації
нотаріальних дій шляхом скасування
порядкового номеру нотаріальної дії
№ 2316 щодо реєстрації договору
дарування нерухомого майна.

16 липня 2009 року ОСОБА_7 на підставі
договору купівлі-продажу відчужила
квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_11

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла відповідач
ОСОБА_11, у зв'язку з чим судом було
залучено до участі в справі її
правонаступників: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справі в п. 26 постанови від 07 лютого 2014
року № 5 «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав», оскільки відповідно до
статті 1218 ЦК України до складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті, право на
витребування майна від добросовісного
набувача, передбачене статтею 388 ЦК
України, переходить до спадкоємців
власника.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Чортківського районного суду
Тернопільської області від 23 жовтня 2012
року, яким визнано недійсним договір
дарування спірної квартири від 01
листопада 2007 року, встановлено, що
ОСОБА_3 прийняла спадщину після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 та 01
березня 2011 року отримала свідоцтво про
право на спадщину за законом, а саме: на
земельну ділянку.

Відповідно до положень ст. ст. 216, 225 ЦК
України правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разі її смерті -
за позовом інших осіб, чиї цивільні
права або інтереси порушені. Недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. Загальним наслідком
визнання правочину недійсним є
двостороння реституція.

Перевіряючи в апеляційному порядку
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, апеляційний суд
у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК, на
вищевказані обставини справи та вимоги
закону уваги не звернув; залишив поза
увагою те, що у разі визнання правочину
недійсним з підстав, передбачених ст. 225
ЦК України, такий правочин визнається
недійсним з моменту його укладення та
наслідком його недійсності є
двостороння реституція, та на те, що
особа, яка має речове право на чуже
майно, має право на захист цього права
відповідно до положень глави 29 ЦК
України, в тому числі і на витребування
цього майна від добросовісного
набувача.

Крім того, залишаючи рішення суду
першої інстанції без змін, суд
апеляційної інстанції в своїй ухвалі
вважав доведений той факт, що спірна
квартира була придбана за спільні
кошти померлого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в
період спільного проживання, та дійшов
висновку про те, що квартира була
спільною сумісною власністю останніх,
тому не може бути витребувана від
добросовісного набувача вцілому.

Однак такий висновок апеляційного суду
ґрунтується на припущеннях без
встановлення обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються.

За положеннями ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК
України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд не з'ясував, чи
встановлювався факт спільного
проживання померлого ОСОБА_8 та ОСОБА_7
у судовому порядку та чи визнавалось
спірне майно спільною сумісною
власністю останніх, що має істотне
значення для правильного вирішення
справи.

Згідно ч. 2 ст. 338 ЦПК України, підставою
для скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, ураховуючи, що апеляційним
судом допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
що унеможливлюють встановлення
фактичних обставин, які мають значення
для правильного вирішення справи,
ухвала апеляційного суду не може
вважатись законною та обґрунтованою,
тому підлягає скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України,
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 15 жовтня
2013 року скасувати, справу направити на
новий судовий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С.
Олійник

Судді:

В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

І.К. Парінова