Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П.
(доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і Мацунича М.В.,

при секретарі: Саварина Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» на заочне рішення
Виноградівського районного суду від 13
березня 2014 р. за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення кредитної заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 р. публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк
«ПриватБанк» (надалі - Банк) звернулося
у суд із позовом до ОСОБА_2, у якому
просило стягнути з відповідача на свою
користь 24484 грн. кредитної
заборгованості та 244.84 судових витрат.

На обґрунтування Банк зазначав, що
згідно з кредитним договором № MKV0RK11154282
від 01.09.06 р. відповідач одержав кредит
на суму 4956 грн. зі сплатою 24% на рік за
користування кредитом на суму залишку.

25.09.07 р. відповідач мав заборгованість
5036.46 грн., яку було стягнуто з нього
судовим наказом Виноградівського
районного суду від 11.10.07 р.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за
кредитним договором відповідач у
період часу з 25.09.07 р. по 13.12.13 р. має
заборгованість 24484 грн., із яких: 5485.91
грн. - заборгованість по відсотках, і
18534.66 грн. - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань.

Заочним рішенням Виноградівського
районного суду від 13.03.14 р. р. у позові
відмовлено (а.с.43-44).

Апелянт просить скасувати це рішення
та ухвалити нове про задоволення
позову. Доводить про порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Указує, що суд першої інстанції
застосував строк позовної давності без
заяви відповідача.

Суд першої інстанції виходив з
пропуску строку позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з цим
висновком через його невідповідність
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального права.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
( ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Це означає, що підставою для
застосування строку позовної давності
є заява сторони під час розгляду
справи.

Як видно із матеріалів справи, 01.09.06 р.
позивач надав відповідачу кредитні
кошти на суму 4956 грн. (а.с.9-12).

ОСОБА_2 не виконував узяті на себе
зобов'язання, у результаті чого судовим
наказом Виноградівського районного
суду від 11.10.07 р. із нього було стягнуто
на користь Банку 5036.46 грн. (а.с.5)., який як
стверджує позивач дотепер не
виконаний.

За період із 25.09.07 р. по 13.12.13 р. р.
відповідач має заборгованість перед
позивачем у сумі 24284 грн. Однак, заява
ОСОБА_2 про застосування наслідків
спливу позовної давності відсутня.

Безпідставним є посилання суду першої
інстанції на те, що позовна давність за
позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується судом
незалежно від наявності заяви сторони
в спорі, оскільки пункт 7 ч. 11 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою частиною 11 статті 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця із метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Указана правова позиція узгоджується з
висновками, які викладені в постанові
Верховного Суду України від 20
листопада 2013 року.

Оскільки строк виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором, який є
чинним, не сплив, то підстав для
застосування строку позовної давності
немає.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Доказів погашення заборгованості
немає.

Отже, ОСОБА_2 не виконував узятих на
себе зобов'язань і вимога Банку про
стягнення із нього заборгованості є
правомірною.

У контексті наведеного колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції не можна визнати законним і
обґрунтованим, у зв'язку з чим таке
підлягає скасуванню, а позов -
задоволенню.

Судові витрати належить покласти на
відповідача та присудити позивачу.

Керуючись ст. 1054 ч.1 ЦК України, ст.ст. 10,
60, 212, 213, 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.3, п.4, ч.2, 313, 314
ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

2. Заочне рішення Виноградівського
районного суду від 13 березня 2014 р.
скасувати.

3. Позов задовольнити.

3.1. Стягнути із ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПриватБанк» 24484
(двадцять чотири тисячі чотириста
вісімдесят чотири) грн. заборгованості
за кредитним договором № MKV0RK11154282 від
01.09.2006 р., із яких 18534.66 грн. - пеня, 5485.91
грн. - заборгованість по процентах за
користування кредитом, і 463.43 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом.

3.2. Стягнути із ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПриватБанк» 367.26
грн. судового збору.

4. Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: