Номер провадження: 22-ц/785/1226/14
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Мартинової К.П., Оверіної О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2, треті особи: Одеська міська рада, управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про приведення об'єкту у первісний стан, та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Одеська регіональна філія ДП «Цент державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельним ресурсам» про встановлення користування земельною ділянкою, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 ОСОБА_11 та ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 15.11.2013 року -

встановила:

30.10.2009 року Київська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до суду з позовом, який в подальшому було уточнено, та згідно останньої редакції (т. 4 а.с. 72-74) просила суд постановити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_2 власними силами і за рахунок власних коштів привести у попередній стан триповерховий житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, який складає 2/6 частини та належить йому на праві власності, загальною площею 248,5 кв.м., відповідно до технічного паспорту КП «ОМБТІ та РОН» № 299587.95 від 11.09.2008 року шляхом здійснення відповідної перебудови. 17.12.2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який в подальшому неодноразово уточнювала, та згідно останньої редакції від 31.10.2013 року (т.4, а.с.243-246), з урахуванням заяви від 31.10.2013 року (т.4, а.с. 247), просила суд ухвалити рішення, яким затвердити порядок користування земельною ділянкою площею 868,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, відповідно розміру та конфігурації, які вказані у схемі фактичного порядку користування спірною земельною ділянкою судової будівельно-технічної експертизи № 379 від 30.11.2012р. та додаткової судової будівельно-технічної експертизи №402 від 03.08.2013р. Вказані позови ухвалою Київського районного суду міста Одеси об'єднанні в одне провадження.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2013 року позовні вимоги Київської районної адміністрації Одеської міської ради - задоволено, зобов'язано ОСОБА_2 власними силами і за рахунок власних коштів привести у попередній стан триповерховий будинок за адресою АДРЕСА_1 відповідно до технічного паспорту КП «ОМБТІ та РОН» № 299587 від 11.09.2008 року шляхом здійснення відповідної перебудови. Позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено частково, суд затвердив порядок користування земельною ділянкою площею 863,5 кв.м., розташованою за адресою: м.Одеса, вуд. Львівська 8, зображену в додатку № 2 арк.3 «відповідно до ідеальної частки співвласників домоволодіння" до висновку судової будівельно-технічної експертизи ТОВ «Інюг-Експертиза» № 379 від 30.11.2012р., який є невід'ємною частиною даного рішення. Зазначене рішення суду оскаржують в апеляційному порядку представник ОСОБА_2 ОСОБА_11 та ОСОБА_3 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставиться питання, представником ОСОБА_2 про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, ОСОБА_3 про зміну рішення в частині задоволення її позовних вимог та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення вимог в повному обсязі. Позивач Київська районна державна адміністрація Одеської міської ради та треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Одеська регіональна філія ДП «Цент державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельним ресурсам» в судове засідання не з'явились. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялись належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи, а тому справа розглянута за відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг та заперечень на них, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представник ОСОБА_2 ОСОБА_11 підлягає відхиленню, а ОСОБА_3 задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2 про приведення об'єкту у первісний стан районний суд виходив з наступного. На підставі п.3.2.7 Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради до повноважень адміністрації належить, зокрема, здійснення контролю за недопущенням самовільного будівництва у районі. Як вбачається з матеріалів справи, Київською райадміністрацією за заявою ОСОБА_4 була проведена перевірка, в результаті якої встановлено, що відповідачем за даним позовом ОСОБА_2 самовільно без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації проводяться будівельні роботи по реконструкції частини будинку АДРЕСА_1 зі збільшенням площі забудови та облаштуванням прибудови, що підтверджується актом від 03.08.2009 року (т.1, а.с.9,10). Не зважаючи на неодноразові приписи контролюючих органів, відповідач на них не реагував (т.1. а.с.8, 53, 55, 57) та продовжував будівництво, що підтверджується фотографіями на аркушах справи 64 у т.1, з якої вбачається який вигляд мав будинок раніше та фотографіями на а.с. 21, 24,112 т.4, які показують стан будинку на теперішній час. Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Відповідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - орган державного архітектурно-будівельного контролю) - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; 2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності; Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектна документація на будівництво об'єктів розробляється у встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником. Згідно ст. 9 Закону України «Про та архітектурну діяльність» будівництво об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм правил, місцевих правил. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про планування і забудову територій» від 20.04.2000 року № 169-111, будівництво об'єктів містобудування має здійснюватися відповідно до проектної документації. Таким чином, суд погодився з твердженнями представника Київської РА ОМР та вважав, що відповідач ОСОБА_2 перед тим, як розпочати будівельні роботи повинен був одержати дозвіл на їх виконання по реконструкції належної йому частини будинку, чого ним зроблено не було, у зв`язку з чим проведена реконструкція вважається самочинною, а будівля підлягає приведенню до попереднього стану. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2 про приведення об'єкту у первісний стан. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює. Доводи та обставини, на які посилається апеллянт представник ОСОБА_2 в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. Окрім того колегія суддів зазначає, на підтвердження своїх тверджень, про те що ОСОБА_2 здійснив капітальний ремонт будівлі, без порушення норм і стандартів, апелянт не подав жодного доказу, навпаки такі доводи спростовуються матеріалами справи, а саме: актом перевірки від 03.08.2009 року (т.1 а.с.9,10); приписами (т.1 а.с. 8,53,55,57). Отже колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в частині задоволення позову Київської районної адміністрації Одеської міської ради, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення в цій частині підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга представника ОСОБА_2 відхиленню. Разом з тим, оскаржуване рішення в частині задоволення позову ОСОБА_3 вимогам ст. 213 ЦПК України в повній мірі не відповідає з огляду на наступне. Відповідно до положень ст.ст.91,167 ЗК України (1970 р.), ч.1 ст. 30 ЗК України 1990 року, ч.2 ст.120 ЗК України (2001 р.) якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщена на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, тому відповідно до ст. 88 ЗК України слід брати до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі і споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його ( їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. П. 22 цієї ж Постанови вказано, що суд не може відмовити в позові або закрити провадження у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою з тих підстав, що його визначено угодою сторін. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення сам такого порядку. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землекористувача. Відповідно до вимог ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що порядок користування спірною земельною ділянкою не визначався. Проте погодитись з таким висновком суду не можно. Київським районним судом м. Одеси встановлено, що домоволодіння під № 8. що знаходиться у м. Одесі по вул. Львівській в КП «ОМБТІ та РОН» зареєстровано за співвласниками: ОСОБА_6 - 3/40 частини на підставі договору дарування від 25.01.1994 року;

ОСОБА_4-1/10 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.12.1993 року;

ОСОБА_3- 1/12 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.10.1999 року - та 1/12 частика на підставі свідоцтва про право на спадкування від 10.08.2007 року

ОСОБА_13 -2/6 частини на підставі договору дарування від 19.03.2002 року;

ОСОБА_8-3/40 частини на підставі договору дарування від 12.12.2003 року та 3/20 на підставі договору дарування від 23.12.2003 року;

ОСОБА_7 - 1/10 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.05.2005 року, що підтверджується довідкою КП «ОМБТІ та РОН» від 09.12.2008р. У липні 2008 року співвласник ОСОБА_6 звернулась до Київського районного суду з позовом про встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою.

Під час розгляду вказаної цивільної справи №2-2839/10 позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були залишені без розглядує, а інші співвласники домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_6. ОСОБА_8 ОСОБА_7 уклали між собою мирову угоду щодо порядку користування земельною ділянкою, яка була затверджена ухвалою суду від 11.11.2010 року (т.3, а.с. 102).

Однак, спір між співвласниками домоволодіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо порядку користування земельною ділянкою як вважає суд в оскаржуваному рішенні залишився не вирішеним та став предметом даної цивільної справи. З цим висновком суду не можливо погодитись, тому що в справі №2-2839/10 не існує ніяких доказів про наявність на час її розгляду, спору саме між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, яки на початок розгляду справи приймали участь. Надавали експерту свої правовстановлюючі документи та належні кожному з них технічні паспорти, знайомились з висновком експерта, який відобразив фактичне існуюче користування ділянками між ними, на зміну меж яких ні вони, ні інші співвласники не наполягали, тому позов до них залишився без розгляду.

Вирішуючи питання порядку користування земельною ділянкою між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, Київський районний суд прийняв до уваги мирову угоду по справі №2-2839/10 укладену між іншими співвласниками домоволодіння, затверджену ухвалою суду від 11.11.2010 року, та вважав, що порядок користування може бути визначений лише, щодо земельної ділянки площею 868,5 кв.м., яка безпосередньо знаходиться у користуванні позивача та відповідача.

При цьому суд не погодився з твердження відповідача щодо того, що йому слід виділити у користування земельну ділянку площею 579 кв.м., з урахуванням проїзду до частини будинку позивача, що ідеально б відповідало його частці, а ОСОБА_3 земельну ділянку площею 289,5 кв.м., що ідеально відповідало б її частці, так як у такому випадку був би, порушений порядок користування земельною ділянкою, що склався між попередніми співвласниками домоволодіння. Як на доказ цих обставин суд посилається на рішення народного суду 4-ї ділянки Кагановичеського району м. Одеси, від 28.01.1955 року та доданого до нього акту технічного обстеження домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 яким вирішено, що вихід громадянам ОСОБА_14 та ОСОБА_15 через існуючу хвіртку, що виходить на Львівський провулок, можливий, і зазначену хвіртку слід розширити до 3м. для можливості проїзду транспорту - (т.,3 а.с.50-52). Користування даним проїздом ОСОБА_3 вважав суд також підтверджується угодою від 25.09.1995 року про сумісне землекористування, яка укладена між ОСОБА_16- матір'ю позивачки і ОСОБА_3, як спадкоємцями ОСОБА_14 з одного боку, та ОСОБА_17, ОСОБА_18, яки набули частину домоволодіння ОСОБА_15, яка у 2002р. перейшла у власність ОСОБА_2, і відповідно до якої ОСОБА_3 та ОСОБА_16, ділянка яких є за-прохідною, зберігали пріоритетне право користування проїздом довжиною 27 м. та шириною 3м для проїзду автомобілів та підвозу палива та будівельних матеріалів. ОСОБА_17, ОСОБА_18, надавали їм право користуватися на їх ділянці, вбиральнею лит. «К», за це ОСОБА_3 та ОСОБА_16, надавали їм право проходу до їх ділянки (т.3.а.с.53)

Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що вказаний проїзд шириною біля 3-х метрів перебував у користуванні дідуся та бабусі позивача ОСОБА_14, ще з 1950-х років минулого сторіччя, з часом перейшов до його нащадків включно позивачці, що унеможливлює саме з цих підстав його передачу у одноособове користування відповідача.

Оглянувши оціночний акт по домоволодінню (т.3, а.с.5 8-63), технічні паспорти, виготовлені КП «ОМБТІ та РОН»,від 26.12.1985 року (т.4, а. с. 159-168) від 07.04.1993 року (т.З, а.с. 8-12), від 30.07.1999 року (т.З, а.с. 64-67), від 25.01.2007 року (т.З.. а.с. 68-71), суд прийшов до висновку про те, що вхід на земельну ділянку, що у теперішній час перебуває у користуванні ОСОБА_2, завжди здійснювався саме зі спірного проїзду, в районі будівлі під лит. «А-2», що і не заперечувалось позивачем у судовому засіданні, тому саме ці обставини на розсуд суду унеможливлює виділення вказаного проїзду в особисте користування позивача.

З таким висновком суду не можливо погодитись з тих підстав, що судом не дана оцінка іншим матеріалам справи, а саме технічному паспорту виготовленому КП «ОМБТІ та РОН»,від 11.09.2008 року, на замову ОСОБА_2 на його ім'я, який надавався відповідачем для проведення експертиз як по справі №2-2839/10,так і при розгляду даній справи, і який відображає фактично існуючий порядок користування ділянкою станом на 11.08.2008 р. між позивачем та відповідачем. В технічному паспорті відображено що на ділянку відповідача існує самостійний вхід та в'їзд, з вул. Львівської, ділянка відокремлена від проїзду ОСОБА_19 парканом, у паспорті станом на 11.09.2008 року не відображено існування хвіртки, для проходу з проїзду, не існує опису або відображення хвіртки ні в одному з експертних висновків як по справі №2-2839/10, так і даній справі. ( справа № 1512/2-830/11,Т.2.арк.73-75)

Не відображена хвіртка, або місце де вона повинна існувати в паркані межи до проїзду і у варіантах розподілу ділянок, пропонованих експертом к використанню згідно з долями 2/6 відповідача та 1/6 позивача, не запропоновано експертом, а ні утворення хвіртки, а ні зруйнування межового паркану, та на цьому не наполягав і відповідач, томусудова колегія приходить до висновку що саме, ці обставини вище наведеного унеможливлють прийняття варіанту розподілу згідно з долями, що суперечить обставинами справи.

Також враховуючи письмову згоду від 01.08.2008р., яку надав на передодні замовлення виготовлення йому технічного паспорту ОСОБА_2. за підписом третьої особи по справі ОСОБА_4, сусідами ОСОБА_7, ОСОБА_20, підписи на який посвідчено підписом та печаткою Голови СОН « 10 ст.В.Ф.», про згоду з встановленими межами, які граничать з межею проїзду ділянки до будинку позивачки ОСОБА_21, претензій на вхід або на в'їзд до якої він не має, а також на відчуження частини проїду, як що ОСОБА_22 матиме намір продавати свою частину домоволодіння, судова колегія приходить до висновку, про те, що вказана розписка відповідача підтверджує обґрунтування доводів позивачки про фактично складений порядок користування ділянками, не тільки між попередніми власниками, а також між нею та відповідачем яка виконувалась ним з 2002 року і була ним письмово підтверджена.

На прохання відповідача ОСОБА_3, разом з ОСОБА_4 надали нотаріальний дозвіл на новобудову на відокремленій його ділянці, тому, вбиральня лит.К, яка була раніше загального користування залишилась у користуванні відповідача, а позивачка збудувала собі нову, яка у технічному паспорті відповідача та в висновках експерта відображена як лит «ш».

У висновках експерта №402( а.з.7 висновку) достовірно визначено інтервал у який було збудовано паркан на межі з проїздом : від 30.06.1999року по 06.03.2003року.

Таким чином рішення Київського районного суду м. Одеси в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_21 до ОСОБА_2, підлягає скасуванню. Колегія суддів не приймає до уваги варіант визначення порядку користування земельною ділянкою площею 863,5 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_1, зображену в додатку № 2 арк.3, відповідно до ідеальної частки співвласників домоволодіння, до висновку судової будівельно-технічної експертизи ТОВ «Інюг-Експертиза» № 379 від 30.11.2012 р., оскільки він суперечить вже встановленому порядку користування земельною ділянкою, попередніми власниками будинку, на час отримання права власності відповідачем ОСОБА_2 у 2002 р., порушує інтереси позивачки, а також не буде сприяти добросусідству сторін.

Таким чином, на думку судової колегії, єдиний можливий спосіб вирішити по суті виниклий між сторонами спір, це встановити порядок користування спірною земельною ділянкою згідно існуючого фактичного порядку користування, який склався між сторонами, відповідно додатку №1 до висновку судової будівельно - технічної експертизи за № №379, який не порушує порядок користування, що склався між попередніми власниками, та якого вони дотримувались згідно існуючих між ними домовленостям, залишити ОСОБА_3 у користування земельну ділянку площею 421кв.м. ОСОБА_2 у користування земельну ділянку площею 447,4 кв.м., зображену в додатку №2 «Порядку фактичного користування земельною ділянкою до висновку №379 судової будівельно-технічної експертизи ТОВ «Інюг-Експертиза» від 30.1 і.2012 року. який є невід'ємною частиною даного рішення.

Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що такий порядок буде максимально відповідати інтересам сторін, та не буде порушувати їх права в подальшому.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2013 р. в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 309, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 15.11.2013 року, в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до фактичних меж задовольнити. Встановити порядок користування земельною ділянкою площею 863,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до фактичних меж згідно додатку № 2 до висновку судової будівельно-технічної експертизи ТОВ «Інюг-Експертиза» № 379 від 30.11.2012 р., який є невід'ємною частиною даного рішення, а саме: Залишити ОСОБА_3 у користування земельну ділянку площею 421, 1 кв.м. яка починається від правого кута розділового паркану зі сторони вул. Львівська буд.8 уздовж правої бічної межі земельної ділянки до перетину з парканом задньої межі довж.55,70 м, (від т. « 4 » до т « 3 ») далі поворот наліво, вздовж паркану задньої межі довж. 16,89 м. (від т. « 3 » до т. « 9 »), далі поворот наліво по внутрішній стіні будов ОСОБА_3: сараїв «Ж», «Б», прибудов літ. «а 10»,«а 3 » житловий « 2-2» довж. 16,53 кв.м. (від т.« 9 » до т. « 8), далі поворот наліво по між квартирних перегородках прим.2 -2,2-3,2-4 ,2 -5. суміжних з прим.. 3-4, 3-3, 3-2, 3-4, до перетину з зовнішньої боковою стіною літ. «А» довж. 13,04м.(від т.« 8» до т.« 7»), далі поворот направо, по зовнішній стіні новобудови дов.7,93м.(від т. « 7» до т. « 6») і далі по лінії продовження, уздовж розділового забору, суміжного з ділянкою ОСОБА_2 до перетину з вуличним розділовим парканом довж. 31,4м ( від т.« 6» до т. « 5»). Залишити ОСОБА_2 земельну ділянку площею 447,4квлі. яка починається від межі розділового паркану зі сторони вулиці Львівська по прямій лінії довж.21,82 м. уздовж розділового забору з суміжним землекористувачем ОСОБА_4 до перетину з зовнішньою стіною прибудови (від т.« 10» до т.« 11»), далі поворот направо по зовнішній фасадній стіні прибудови ОСОБА_4 довж. 5,79 м. ( від т. « 11» до т. « 12»), далі поворот наліво по зовнішній правій бічній стіні прибудови довж.14,63.м.(від т.« 12» до т.« 13»), далі поворот наліво по внутрішній стіні прим. « 3-3» , « 3-4», суміжних з прім. « 7-4»,довж.5,53 м.(від т.« 13»до т.« 14») далі поворот направо, по між квартирній стіни прим. « 3-4» суміжного з прим. « 1-3» довж. 2.26м (від т.« 14» до т.« 15»), далі поворот направо , по між квартирним перегородкам прим.3-4,3-3,3-2, новобудови до перетину з зовнішньої стіною житлового будинку довж.13,34м.(від т.5» до т. « 7»), далі поворот направо по зовнішній стіні новобудови довж. 7,93м (від т.« 7» до т.« 6»),і далі по лінії розділового паркану ділянки суміжного землекористувача ОСОБА_3 до перетину з вуличним розділовим парканом довжиною 31,4м ( від т. « 6» до т.5»), далі від т. 5 до т.10 вздовж вулиці Львівської.

В іншій частині рішення залишити без змін. Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді К.П.Мартинова

О.В.Оверіна