АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/9119/2014
інстанції: Оксюта Т.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при
секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
ЗарайськогоВолодимира Вікторовича в
інтересах державного підприємства
«Київський науково-дослідний інститут
гідроприладів» на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 3 червня 2014 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до державного
підприємства «Київський
науково-дослідний інститут
гідроприладів» про зміну формулювання
причин звільнення, стягнення вихідної
допомоги та середнього заробітку за
час затримки розрахунку, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ДП «Київський
науково-дослідний інститут
гідроприладів», у якому, з урахуванням
збільшення своїх вимог, просила
змінити формулювання причин
звільнення, стягнути вихідну допомогу
в сумі 6 785,94 грн. та середній заробіток
за час затримки виплати вихідної
допомоги в сумі 12 764,03 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 3 червня 2014 року вказаний
позов задоволено.

Визнано формулювання причин
звільнення ОСОБА_3 з ДП «Київський
науково-дослідний інститут
гідроприладів» таким, що не відповідає
чинному законодавству.

Раніше внесений запис до трудової
книжки ОСОБА_3 про звільнення з роботи
на підставі ст. 38 КЗпП України визнано
недійсним.

Змінено причину звільнення ОСОБА_3 з ДП
«Київський науково-дослідний інститут
гідроприладів», зазначивши: «звільнена
за власним бажанням з посади інженера
науково-дослідного відділу 25 згідно з
ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з
невиконанням власником законодавства
про працю, умов трудового договору», та
зобов'язано внести до трудової книжки
відповідний запис.

Стягнуто з ДП «Київський
науково-дослідний інститут
гідроприладів» на користь ОСОБА_3
вихідну допомогу в розмірі 6 785,94 грн. та
середній заробіток за час затримки
виплати вихідної допомоги у розмірі 12
764,03 грн.

Стягнуто з ДП «Київський
науково-дослідний інститут
гідроприладів» на користь держави суму
судового збору - 487,20 грн.

В апеляційній скарзі ЗарайськийВ.В. в
інтересах ДП «Київський
науково-дослідний інститут
гідроприладів», посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити повністю.

Зокрема, апелянт посилається на ті
обставини, що ухвалене у справі рішення
не відповідає вимогам процесуального
закону, судом не дотримано вимог п. 10 ПП
ВСУ від 18.09.2009 № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі». Крім того, чинним
процесуальним законом не передбачено
поняття уточнення позовних вимог, на що
не було звернуто уваги судом.

Заперечення проти позову та правова
позиція відповідача судом перекручена,
а в окремих частинах взагалі не взята
до уваги, що призвело до ухвалення
незаконного рішення у справі.

Також у скарзі представник відповідача
зазначив, що виконання рішення про
задоволення позову у даній справі,
серед іншого, означає, що при
відсутності фінансування з боку
держави, інші працівники підприємства,
які сумлінно виконують свої обов'язки,
отримуватимуть меншу винагороду за
свою роботу.

В суді апеляційної інстанції
представник ДП «Київський
науково-дослідний інститут
гідроприладів» - Зарайський В.В.
апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 проти
апеляційної скарги заперечував, просив
рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 3 червня 2014 року
залишити без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення виходячи із
наступного.

При розгляді справи судом встановлено,
що ОСОБА_3 працювала в ДП «Київський
науково-дослідний інститут
гідроприладів» з 14 листопада 1977 року по
18 листопада 2013 року на посаді інженера
механіка, інженера, що підтверджується
записом у трудовій книжці та довідкою
від 19 листопада 2013 року №64/К.

25 жовтня 2013 року позивач подала заяву
про звільнення з роботи на підставі ч. 3
ст. 38 КЗпП України.

18 листопада 2013 року ОСОБА_3 була
звільнена з роботи в ДП «Київський
науково-дослідний інститут
гідроприладів» згідно з наказом №125/К
від 18 листопада 2013 року на підставі ст.
38 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем порушувались вимоги
трудового законодавства, умови
колективного і трудового договору,
підтвердженням чого є розрахункові
листки по заробітній платі за 2013 рік з
яких вбачається, що протягом всього 2013
року за ДП «Київський
науково-дослідний інститут
гідроприладів» постійно рахувалась
заборгованість з заробітної плати
перед позивачем.

Також наявність заборгованості по
заробітній платі перед ОСОБА_3 на
момент звільнення підтверджується
розпискою від ДП «Київський
науково-дослідний інститут
гідроприладів» від 19листопада 2013 року.

За захистом свого порушеного права на
отримання заробітної плати, позивач
зверталась до суду із заявою про видачу
судового наказу про стягненням
заробітної плати, що підтверджується
постановою про відкриття виконавчого
провадження від 20 березня 2013 року на
підставі судового наказу №2-н-1439/12,
виданого 7 березня 2013 року
Солом'янським районним судом м. Києва
про стягнення з ДП «Київський
науково-дослідний інститут
гідроприладів» на користь ОСОБА_3 суми
заборгованості по заробітній платі в
розмірі 8 166,88 грн.

Заробітна плата, що була нарахована
позивачу за 2013 рік, виплачена їй із
значним запізненням та не в повному
обсязі, зокрема останні виплати були
проведені 24 січня 2014 року, тобто із
значним порушенням строків виплати
заробітної плати, встановлених у ст.ст.
115, 116 КЗпП України.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновком суду та
вважає, що оскільки відповідачем
систематично порушувалось
законодавство про працю, то ОСОБА_3 мала
право на звільнення за власним
бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП
України із виплатою на її користь
вихідної допомоги.

Крім зазначеного вище, зі сторони ДП
«Київський науково-дослідний інститут
Гідроприладів» відбувались і інші
порушення вимог трудового
законодавства, умов колективного і
трудового договору.

Зі скаргами на порушення своїх прав
ОСОБА_3 неодноразово зверталась до
органів державної влади, вищестоящих
органів управління, профспілкових
організацій.

Встановлено, що профспілкою
працівників суднобудування України на
звернення позивача було здійснено
перевірку додержання вимог
законодавства про працю на ДП
«Київський науково-дослідний інститут
гідроприладів» та було встановлено ряд
порушень, що підтверджується поданням
від 13 листопада 2013 року №156.

Зокрема перевіркою профспілки
встановлено, що змінами і доповненнями
до колективного договору між
адміністрацією ДП «Київський
науково-дослідний інститут
гідроприладів» та первиною
профспілковою організацією цього
підприємства від 27 березня 2013 року
введено нові схеми посадових окладів,
які повинні діяти з 1 квітня 2013 року,
проте, станом на 12 листопада 2013 року
діяли старі посадові оклади
затверджені з 1червня 2011 року, що є
порушенням п. 5.1.1 та п. 5.1.7 Галузевої
угоди на 2010-2011 роки.

У відповідності до п. 5 Положення про
порядок виплати винагороди за вислугу
років працівникам інституту
(затвердженого 17червня 2011 року),
винагорода за вислугу років
виплачується щомісячно, а згідно
розрахункових листків ОСОБА_3 з червня
по листопад 2013 року останній не
нараховувалась винагорода за вислугу
років, всупереч вищезазначеного
Положення.

Крім того, відповідно до п. 5.4 Положення
- винагорода за вислугу років
виплачується пропорційно
відпрацьованому часу, включаючи час
оплачуваних відпусток, тимчасової
непрацездатності, а також час протягом
якого за працівниками у відповідності
з чинним законодавством зберігається
повністю або частково заробітна плата.
Виходячи з розрахункових листків
ОСОБА_3 за 2013 рік, винагорода за вислугу
років розраховувалась виключно
враховуючи суму посадового окладу за
фактично відпрацьований час, що
суперечить п. 5.4 Положення.

Із заяви про звільнення /а.с. 11/
вбачається, що позивач чітко зазначила
про те, що вона просить звільнити її
згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України та
виплатити їй вихідну допомогу в
розмірі тримісячного середнього
заробітку, а також провести виплати
передбачені колективним договором при
звільненні з підприємства.

В свою чергу, відповідачем всупереч
вимогам трудового законодавства в
записі в трудовій книжці про
звільнення ОСОБА_3 не було конкретно
зазначено причину звільнення та
відповідну частину статті 38 КЗпП
України.

Згідно зі ст. 38 КЗпП України працівник
має право розірвати трудовий договір,
укладений на невизначений строк,
попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання; переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального
закладу; неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком; вагітність; догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом І групи; вихід
на пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник.

Якщо працівник після закінчення строку
попередження про звільнення не залишив
роботи і не вимагає розірвання
трудового договору, власник або
уповноважений ним орган не вправі
звільнити його за поданою раніше
заявою, крім випадків, коли на його
місце запрошено іншого працівника,
якому відповідно до законодавства не
може бути відмовлено в укладенні
трудового договору.

Працівник має право у визначений ним
строк розірвати трудовий договір за
власним бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

Враховуючи викладене, суд дійшов
вірного висновку, що звільнення ОСОБА_3
з роботи на ДП «Київський
науково-дослідний інститут
гідроприладів» відбулось через
порушення з боку відповідача вимог
трудового законодавства, умов
колективного і трудового договору і в
цьому випадку позивач відповідно до ч. 3
ст. 38, ст. 44 КЗпП України обгрунтовано
подала заяву про звільнення за власним
бажанням, у зв'язку з тим, що власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої Наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України 29 липня 1993 року №58,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 17 серпня 1993 року за №110,
передбачено, що записи в трудовій
книжці при звільненні або переведенні
на іншу роботу повинні провадитись у
точній відповідності з формулюванням
чинного законодавства і з посиланням
на відповідну статтю, пункт закону.

При розірванні трудового договору з
ініціативи працівника з причин, за яких
законодавство пов'язує надання певних
пільг і переваг, запис про звільнення
вноситься до трудової книжки із
зазначенням цих причин.

Встановлено, що порушення відповідачем
вимог трудового законодавства, умов
колективного і трудового договору є
основною причиною звільнення позивача
з роботи.

Така підстава звільнення прямо
передбачена ч. 3 ст. 38 КЗпП України і
повинна бути обов'язково відображена в
наказі про звільнення та в трудовій
книжці.

Крім того, звільнення з роботи за
вказаними підставами надає працівнику
право на отримання вихідної допомоги,
що додатково підтверджує необхідність
точного формулювання причини
звільнення.

У разі виявлення неправильного або
неточного запису відомостей про
роботу, переведення, а також про
нагородження та заохочення тощо,
виправлення виконується власником або
уповноваженим ним органом, де було
зроблено відповідний запис.

Незазначення відповідачем в наказі та
в трудовій книжці відповідної частини
ст. 38 КЗпП за якою була звільнена
ОСОБА_3, а також точного формулювання
причин звільнення позивача з роботи є
порушенням ст. 48 Кодексу законів про
працю, п. 2.3., п.2.4., п. 2.26 глави 2
«Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників», що
порушує права та інтереси позивача та
позбавляє її права на отримання
вихідної допомоги.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає обґрунтованим висновок суду про
необхідність задоволення вимог
позивача про визнання формулювання
причин звільнення такими, що не
відповідають чинному законодавству,
визнання внесеного запису до трудової
книжки недійсним та про зобов'язання
відповідача змінити формулювання
причин звільнення позивача.

ОСОБА_3 також просила стягнути з
відповідача вихідну допомогу в розмірі
6785,94 грн. та середній заробіток за час
затримки виплати вихідної допомоги в
розмірі 12 764,03 грн.

Статтею 44 КЗпП України передбачено, що
при припиненні трудового договору
внаслідок порушення власником або
уповноваженим ним органом
законодавства про працю, колективного
чи трудового договору (статті 38 і 39)
працівникові виплачується вихідна
допомога у розмірі передбаченому
колективним договором, але не менше
тримісячного середнього заробітку.

Встановлено, що при звільненні
позивачу не було виплачено належну їй
до виплати вихідну допомогу.

Середній заробіток працівника
визначається відповідно до ст. 27 Закону
України «Про оплату праці» за
правилами, передбаченими Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№100.

Наказом від 24 лютого 2010 року №25 ДП
«Київський науково-дослідний
інституту гідроприладів» встановлено
з 26 квітня 2010 року триденний робочий
тиждень (неробочі дні четвер, п'ятниця),
з тривалістю 24 години 45 хвилин.

Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про
працю в разі невиплати з вини власника
або уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Згідно вищенаведеної ст. 117 КЗпП
України відповідач повинен виплатити
працівникові (позивачу) його середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

З точки зору законодавства санкції,
встановлені ст. 117 КЗпП України є
різновидом відповідальності
роботодавця перед працівником, яка
настає у випадку несвоєчасного
розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
доведеності вимог позивача та
необхідності їх задоволення в частині
стягнення вихідної допомоги та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку.

Судом дано належно оцінку посиланням
представника відповідача щодо того, що
позовні вимоги позивача є
необгрунтованими, оскільки порушення
норм чинного законодавства
відбувалось саме з її сторони, та
посиланням на відсутність у
підприємства грошових коштів на
виплату сум працівникам, оскільки вони
спростовуються встановленими
обставинами справи та зібраними
доказами.

Судом правильно вирішено питання про
розподіл судових витрат у справі на
підставі ст. 88 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги з приводу
відсутності фінансування з боку
держави підприємства відповідача та
того, що інші працівники підприємства,
які сумлінно виконують свої обов'язки,
отримуватимуть меншу винагороду за
свою роботу у разі виконання даного
рішення до уваги колегією суддів не
приймаються як безпідставні, оскільки
спірні правовідносини стосуються
виключно сторін у справі.

Доводи апеляційної скарги з приводу
порушень процесуального закону не
знайшли свого підтвердження при
апеляційному перегляді справи та не
можуть слугувати підставами для
скасування рішення.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що не може бути
скасоване правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Інші доводи апеляційної скарги є
безпідставними та за своєю правовою
природою такими, що не можуть вплинути
на правильність висновків суду першої
інстанції, бути підставами зміни чи
скасування оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене та у зв'язку із
тим, що суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
апеляційна скарга має бути відхилена
на підставі пункту першого частини 1
статті 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу
ЗарайськогоВолодимира Вікторовича в
інтересах державного підприємства
«Київський науково-дослідний інститут
гідроприладів» відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 3 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий : І.М.
Вербова

Судді : Г.М.
Кирилюк

М.М. Панченко