У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О
Маляренка А.В.,

Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Фінансового
управління виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради до
ОСОБА_4, третя особа - виконавчий
комітет Івано-Франківської міської
ради, про зобов'язання укласти договір
про пайову участь, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 19
березня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 29
квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року Фінансове
управління виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради (далі -
Фінансове управління) звернулося до
суду з указаним вище позовом,
посилаючись на те, що відповідач
здійснив будівництво та ввів до
експлуатації універсальну крамницю по
АДРЕСА_1, загальною площею 1 283,50 кв. м,
без укладення договору про пайову
участь замовників будівництва у
розвитку соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
міста. Відповідно до Закону України
«Про планування та забудову територій»
та Положення «Про пайову участь
замовників будівництва у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури міста»,
затвердженого рішенням
Івано-Франківської міської ради від 20
жовтня 2011 року, відповідач зобов'язаний
укласти договір про пайову участь та
сплатити відповідні платежі до бюджету
міста. Відповідач про здійснене ним
будівництво виконавчі органи міської
ради не повідомив, у зв'язку з чим
21 грудня 2012 року йому було направлено
лист про необхідність укладення
договору про пайову участь замовників
будівництва у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста та надіслано
проект вказаного договору, на що він не
відреагував.

У зв'язку з викладеним позивач,
уточнивши позовні вимоги, просив
зобов'язати відповідача укласти
договір про пайову участь замовників
будівництва у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста
Івано-Франківська в місячний строк з
дня набрання рішенням суду законної
сили.

Рішенням Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 19 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 29 квітня 2014 року, позов
задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 укласти
з виконавчим комітетом
Івано-Франківської міської ради
договір про дольову участь в розвитку
інженерно-транспортної і соціальної
інфраструктури м. Івано-Франківська на
умовах поданого Фінансовим
управлінням проекту договору в
місячний строк з дня набрання рішенням
суду законної сили, з можливістю
додаткового погодження (внесення змін,
доповнень) сторонами умов цього
договору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 13 серпня 2001
року між виконавчим комітетом
Івано-Франківської міської ради та
ОСОБА_5 укладено договори № № 13 та
14 про участь забудовника у розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста, за умовами якого
забудовник ОСОБА_5 бере пайову участь у
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури міста, що
відповідає потребі у водопостачанні,
теплопостачанні і водовідведенні в
обсязі 5 куб. м на добу. Сума
пайової участі за даними договорами
становила 1 201 грн 27 коп. та 1 242 грн
відповідно.

18 березня 2004 року ОСОБА_5 надано
дозвіл на виконання будівельних робіт
з будівництва універсальної крамниці
по АДРЕСА_1.

22 липня 2009 року ОСОБА_5, від імені
якого діяло Товариство з обмеженою
відповідальністю «МЖК Експрес-24»,
продав, а ОСОБА_4 придбав об'єкт
незавершеного будівництва -
універсальну крамницю по
АДРЕСА_1, готовністю 70 %.

25 жовтня 2010 року ОСОБА_4 видано
сертифікат відповідності, яким
підтверджено відповідність проектній
документації, вимогам державних
стандартів та будівельних норм
закінченого будівництвом об'єкта -
універсальної крамниці по АДРЕСА_1.

26 січня 2011 року ОСОБА_4 видано
свідоцтво про право власності на
вказане нерухоме майно.

Задовольняючи позов та зобов'язуючи
ОСОБА_4 укласти договір про дольову
участь в розвитку
інженерно-транспортної і соціальної
інфраструктури м.
Івано-Франківська, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що попереднім
забудовником ОСОБА_5 з виконавчим
комітетом було укладено договір про
пайову участь в частині, при цьому пп. 2
п. 4 договору передбачалося, що інша
частина пайової участі сплачується в
період до вводу об'єкта в експлуатацію,
проте новим забудовником - ОСОБА_4 після
введення об'єкта в експлуатацію
договору не укладено та відповідних
сум не сплачено.

Зазначені висновки судів
відповідають обставинам справи, а
також узгоджуються з нормами
матеріального права, які правильно
застосовані.

Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
замовник, який має намір щодо забудови
земельної ділянки у відповідному
населеному пункті, зобов'язаний взяти
участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту, крім
випадків, передбачених частиною
четвертою цієї статті.

Відповідно до ст. 27-1 Закону України
«Про планування та забудову територій»
замовник, який має намір здійснити
будівництво об'єкта містобудування у
населеному пункті, зобов'язаний взяти
участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту, крім
випадків, передбачених частиною
четвертою цієї статті.

Пайова участь (внесок) замовника у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту
полягає у відрахуванні замовником
після прийняття об'єкта в експлуатацію
до відповідного місцевого бюджету
коштів для забезпечення створення і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту.

Вказане зобов'язання замовника
передбачене також і Положенням «Про
пайову участь замовників будівництва у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста», затвердженим
рішенням Івано-Франківської міської
ради від 20 жовтня 2011 року, зі змінами
від 28 лютого 2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
договори про пайову участь, укладені
13 серпня 2001 року між виконавчим
комітетом Івано-Франківської ради та
ОСОБА_5, передбачають пайову участь
тільки відповідно до потреби
водопостачання, теплопостачання та
водовідведення, а інша частина пайової
участі сплачується в період до вводу
об'єкта в експлуатацію (п. 4 договорів).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
з висновком якого погодився суд
апеляційної інтонації, правильно
виходив з того, що з попереднім
забудовником було укладено договір на
частину пайової участі. ОСОБА_4, який
завершував будівництво, із заявою про
укладення договору про пайову участь
на іншу частину пайової участі не
звертався, відповідний внесок не
сплатив, а тому дійшов правильного
висновку про зобов'язання ОСОБА_4
укласти з виконавчим комітетом
Івано-Франківської міської ради
договір про дольову участь в розвитку
інженерно-транспортної і соціальної
інфраструктури м. Івано-Франківська на
умовах поданого Фінансовим
управлінням проекту договору в
місячний строк з дня набрання рішенням
суду законної сили, з можливістю
додаткового погодження (внесення змін,
доповнень) сторонами умов цього
договору.

З урахуванням вказаних норм колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ не знаходить
підстав для задоволення касаційної
скарги та вважає, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи касаційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 19 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 29 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:
А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

4

№ 6-22217св14

Головуючий у першій інстанції:
Хоростіль Р.В.

Доповідач: Нагорняк В.А.