У х в а л а

іменем україни

2 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Дем'яносова М.В.,Попович О.В.,Касьяна
О.П.,Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» про захист прав
споживача банківських послуг та
визнання неправомірними дій щодо
одностороннього підвищення
відсоткової ставки за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 12 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської
області від 8 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про
захист прав споживача банківських
послуг та визнання неправомірними дій
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»)
щодо одностороннього підвищення
відсоткової ставки за кредитним
договором.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 12
лютого 2014 року, залишеною без змін
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 8 квітня 2014
року, позовну заяву залишено без
розгляду на підставі пункту 6 частини 1
статті 207 ЦПК України.

Не погодившись із вищезазначеними
судовими рішеннями, ОСОБА_6 звернулася
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ з касаційною
скаргою, в якій просила скасувати
оскаржувані ухвали судів та передати
справу на розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судами норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті
207 ЦПК України суд постановляє ухвалу
про залишення заяви без розгляду, якщо
між сторонами укладено договір про
передачу спору на вирішення до
третейського суду і від відповідача
надійшло до початку з'ясування
обставин у справі та перевірки їх
доказами заперечення проти вирішення
спору в суді.

Згідно з пунктом 4.1 договору № 002-06500-090611
на відкриття поточного рахунку з
використанням платіжної картки та
обслуговування платіжної картки,
укладеного 9 червня 2011 року між ПАТ
«Дельта Банк» та ОСОБА_6, у випадку
неможливості вирішення спору шляхом
переговорів, усі спори, розбіжності та
вимоги, які виникають при виконанні
договору чи у зв'язку з ним або
випливають з нього, вирішуються
Постійно діючим третейським судом при
Асоціації українських банків (а.с. 14).

21 січня 2014 року від ПАТ «Дельта Банк»
надійшло заперечення проти вирішення
спору в Ужгородському міськрайонному
суді Закарпатської області, просило
залишити позовну заяву ОСОБА_6 без
розгляду через наявність укладеної між
ними третейської угоди (а.с. 28-30).

Залишаючи без розгляду позовну заяву
ОСОБА_6 суд першої інстанції, з яким
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_6
було укладено договір про передачу
спору на вирішення до третейського
суду, а від відповідача надійшло до
початку з'ясування обставин у справі та
перевірки їх доказами заперечення
проти вирішення спору в суді.

Однак із таким висновком суду
погодитися не можна, адже він не
відповідає вимогам закону та не
ґрунтується на доказах, наявних у
матеріалах справи.

Згідно з частиною 1 статті 17 ЦПК України
сторони мають право передати спір на
розгляд третейського суду, крім
випадків, встановлених законом.

Рішенням Конституційного Суду України
від 10 січня 2008 року визнано, що
відповідно до чинного законодавства
підвідомчий суду загальної юрисдикції
спір у сфері цивільних та
господарських правовідносин може бути
передано його сторонами на вирішення
третейського суду, крім випадків,
встановлених законом (стаття 17 ЦПК
України, стаття 12 ГПК України, стаття 6
Закону України «Про третейські суди»),
оскільки, гарантуючи право на судовий
захист з боку держави, Конституція
України водночас визнає право кожного
будь-якими не забороненими законом
засобами захистити свої права і
свободи від порушень і протиправних
посягань (частина 5 статті 55
Конституції України). Це конституційне
право не може бути скасоване або
обмежене (частина 2 статті 22, стаття 64
Конституції України).

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті
6 Закону України «Про третейські суди»
третейські суди в порядку,
передбаченому цим Законом, можуть
розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком справ у спорах щодо захисту
прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку (кредитної
спілки).

За рішенням Конституційного Суду
України від 10 листопада 2011 року №
15-рп/2011 положення пунктів 22, 23 статті 1,
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» від 12 травня 1991 року №
1023-XII з наступними змінами у
взаємозв'язку з положеннями частини 4
статті 42 Конституції України треба
розуміти так, що їх дія поширюється на
правовідносини між кредитодавцем та
позичальником (споживачем) за
договором про надання споживчого
кредиту, що виникають як під час
укладення, так і виконання такого
договору.

Таким чином справи щодо захисту прав
споживачів, у тому числі споживачів
послуг банку (кредитної спілки), не
підлягають розгляду третейськими
судами, відтак за наявності вказаного
третейського застереження (окремої
третейської угоди) залишення позовної
заяви споживача без розгляду на
підставі пункту 6 частини 1 статті 207 ЦПК
є неправомірним. Такі заяви підлягають
вирішенню і за наявності з цього
приводу рішення третейського суду,
прийнятого за межами його компетенції.

Договір сторін про передачу спору на
розгляд третейського суду у випадках,
передбачених законом (стаття 17 ЦПК
України), не є відмовою від права на
звернення до суду за захистом, а одним
зі способів реалізації права на захист
своїх прав та інтересів.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції помилкового вважав, що
подана ОСОБА_6 позовна заява підлягає
залишенню без розгляду на підставі
положень пункту 6 частини 1 статті 207 ЦПК
України.

Апеляційний суд, переглядаючи ухвалу
суду першої інстанції, на допущені ним
процесуальні порушення уваги не
звернув та помилково залишив без змін
його ухвалу про залишення позовної
заяви без розгляду.

Відтак скаржнику не було забезпечено
реалізації права на справедливий суд,
передбаченого статтею 6 Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод.

За таких обставин оскаржувані ухвали
судів першої та апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню з передачею
справи для продовження розгляду до
суду першої інстанції (пункт 2 частини 2
статті 336, частина 1 статті 338 ЦПК
України).

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 12
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Закарпатської області від 8
квітня 2014 року скасувати, справу
направити для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:М.В.
Дем'яносов О.П. Касьян О.В. Попович С.П.
Штелик