Дата документу 08.07.2014
Справа № 334/2630/14-ц
Провадження № 2/334/1503/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року Ленінський районний суд
м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Лисенко Л.І.

при секретарі - Піка А.А.

розглянув у відкритому судовому
засіданні у м. Запоріжжі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ
«Запоріжтрансформатор» про
відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з
позовом про відшкодування моральної
шкоди, вказавши, що вона працювала на
ВАТ «Запоріжтрансформатор»,
правонаступником якого є ПАТ
«Запоріжтрансформатор», з 1973 по 2011 р.р.
свердлувальницею. Під час виконання
трудових обов'язків з нею сталося три
нещасних випадки - у 2006, 2007, 2009 роках.

12.10.2006 року, працюючи на
радіально-свердлувальному станку, під
час переміщення фланцю фаланга пальця
правої руки була притиснена фланцем, та
в результаті травми ампутована.

03.03.2007 року прямуючи до свого
робочого місця вона посковзнулася на
сходах та вдарилася правим коліном о
підлогу, отримавши забій правого
колінного суглоба.

01.10.2009 року під час робочої зміни в
адміністративно - побутовій будівлі
зборочного корпусу №1, на сходах
поліклініки, оступилася та отримала
закритий перелом великого горбка
лівої плечової кисті із задовільним
стоянням.

Згідно висновку Запорізької
обласної МСЄК від 21.06.2011 року їй було
встановлено 25% втрати працездатності, з
яких: 5% за наслідками травми від 09.10.2006
року; 5 % за наслідками травми від 03.03.2007
року; 15% за наслідками травми від 01.10.2009
року. Згідно висновку цього ж МСЕК №
006705 від 21.06.2011р. її визнано інвалідом 3-ї
групи безстроково з 40 % стійкої втрати
професійної працездатності.

Вказує, що данні травмування
негативно вплинули на її здоров'я, вона
зазнає душевних страждань, порушення
душевної рівноваги, вираженої у
почуттях розпачу, тривоги,
безпорадності, не може вести
повноцінний спосіб життя, тому, просить
стягнути з відповідача на
відшкодування моральної шкоди 50000 грн.

У судовому засіданні позивачка та
її представник підтримали заявлені
позовні вимоги і просили їх
задовольнити у повному обсязі, при
цьому ОСОБА_1 пояснила, що все своє
доросле життя присвятила заводу,
пропрацювавши фактично в одному цеху
на одному і тому ж робочому місці. В
зв'язку з тим, що мешкає одна, бо чоловік
помер, вона змушена, через біль та
безпорадність, за собою доглядати сама,
тому вважає, що заробила право на
відшкодування моральної шкоди.

Представник вiдповiдача позов не
визнав, надав письмове заперечення на
позов, суду пояснив, що дійсно
позивачка працювала на підприємстві з
29.11.1973 р. і до 01.07.2011р., і звільнилася із
займаної посади за власним бажанням.
Позивачка стверджує, що моральна шкода
завдана виключно в наслідок трудових
каліцтв, отриманих під час роботи на
ПАТ «ЗТР». Але, в актах розслідування
нещасних випадків на виробництві від
01.10.2009р., та 09.10.2006 року не підтверджено
наявність фактів порушення ПАТ «ЗТР»
законних прав позивачки, внаслідок
яких сталися нещасні випадки на
виробництві.

Згідно до актів розслідування, які
містяться в матеріалах справи,
встановлено, що на момент нещасних
випадків з позивачкою 12.10.2006 року та
01.10.2009 року ПАТ «ЗТР» були створені для
позивачки належні та безпечні умови
праці, тому відсутні підстави
стверджувати про доведеність факту
протиправної поведінки підприємства
по відношенню до ОСОБА_1, та відповідно,
про наявність підстав для
відшкодування моральної шкоди.

Порушення прав працівника щодо
забезпечення безпечних умов праці мало
місце лише в одному випадку з трьох
наведених - 03.03.2007 року внаслідок якого
ОСОБА_1 отримала забій правого суглоба.

Крім того, підприємством вже сплачено
позивачці 15000 моральної шкоди.
Щомісячно Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України

сплачує відшкодування у сумі 4794 гривні,
а також сплачені одноразові виплати.
Крім того, також вказав на відсутність
належних доказів заподіяння моральної
шкоди.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, та надані
докази, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що позивачка з 29.11.1973
р. і до 01.07.2011р. перебувала у трудових
відносинах із ПАТ
«Запоріжтрансформатор», і звільнилася
із займаної посади за власним бажанням.
Загальний стаж роботи ОСОБА_1 у
відповідача становить 36 років 11
місяців 24 дні. Останньою посадою, на
який вона працювала, була посада
свердлувальника, на який пропрацювала
36 років 6 місяців.

Згідно висновку МСЕК № 006705 від 21.06.2011
р. ОСОБА_1 було встановлено 25% втрати
працездатності, з яких: 5 % за наслідками
травми від 09.10.2006 року; 5 % за наслідками
травми від 03.03.2007 року; 15 % за наслідками
травми від 01.10.2009 року.

Стаття 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування вiд нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які причинили втрату
працездатності» передбачає
відшкодування моральної шкоди
застрахованим особам незалежно від
відшкодування майнової шкоди i є одним
з способів захисту особистих
немайнових прав працівника.

Спеціальним законом, яким урегульовано
питання відшкодування працівникові
(застрахованій особi) за рахунок коштів
Фонду соціального страхування вiд
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
моральної шкоди в разі нещасного
випадку на виробництві чи професійного
захворювання, якi призвели до втрати
працівником працездатності, є Закон
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування вiд
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, якi
спричинили втрату працездатності".

Оскільки вiддiлення Фонду соціального
страхування вiд нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України на час виникнення
спірних правовідносин у зв'язку зi
зміною спеціального закону не має
вiдповiдати за завдану моральну шкоду,
то в разі отримання працівником
виробничої травми чи професійного
захворювання в цей період він набуває
права на відшкодування моральної шкоди
на загальних підставах, установлених
законом.

Частиною 1 ст. 237-1 КзпП України
передбачено, що відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться в разі якщо порушення його
законних прав призвело до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків i вимагають вiд нього
додаткових зусиль для органiзацiї свого
життя.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у пункті 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (із відповідними змінами),
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних і фізичних страждань, з
урахуванням у кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та
інших обставин. Зокрема враховуються
характер і тривалість страждань, стан
здоров'я потерпілого, тяжкість
завданої травми, наслідки тілесних
ушкоджень, істотність вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду
України вiд 31.03.1995 р. № 4 "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" згідно з
ст. 237-1 КЗпП України за наявності
порушення прав працiвника у сферi
трудових відносин, зокрема, виконання
робіт у небезпечних для життя i здоров'я
умовах, яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язкiв чи вимагає вiд нього додаткових
зусиль для органiзацiї свого життя,
обов'язок по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Вiдповiдно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслiдок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членiв її ciм'ї чи близьких
родичiв; у душевних стражданнях, яких
фiзична особа зазнала у зв'язку iз
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженнi честi та гiдностi фiзичної
особи, а також дiлової репутацiї
фiзичної або юридичної особи. Моральна
шкода вiдшкодовується грiшми, iншим
майном або в iнший спосiб. Розмiр
грошового вiдшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно вiд
характеру правопорушення, глибини
фiзичних та душевних страждань,
погiршення здiбностей потерпiлого або
позбавлення його можливостi їх
реалiзацiї, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
пiдставою для вiдшкодування, а також з
урахуванням iнших обставин, якi мають
iстотне значення. При визначеннi розмiру
вiдшкодування враховуються вимоги
розумностi i справедливостi.

Визначаючи розмiр моральної
шкоди суд враховує стан здоров'я
позивачки, наслідки отриманих

травм, характер, ступінь та тривалість
моральних страждань, яких зазнала
позивачка, i вважає, виходячи з
принципів розумності, достатності,
виваженості, необхідним стягнути на
користь позивачки моральну шкоду у
розмiрi 2000 грн.

Оскільки позивачі по даній категорії
справ звільняються від сплати судового
збору при подачі позову, то такий на
користь держави має бути стягнути з
відповідача у сумі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213
ЦПК України, ст. ст.. 23, 1167 ЦК України,
ст..153,233, 237-1 КЗпП України, -

В и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Стягнути з ПАТ
«Запоріжтрансформатор» на користь
ОСОБА_1 2000 грн. на відшкодування
заподіяної моральної шкоди.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ПАТ «Запоріжтрансформатор»
на користь держави судові витрати у
сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:
Лисенко Л. І.