Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Дербенцевої Т.П., Олійник А.С.,
Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» про визнання недійсними
кредитного договору та договору про
внесення змін і доповнень до
кредитного договору

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Козелецького районного суду
Чернігівської області від 2 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 25 листопада
2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
(далі - ПАТ «Альфа-Банк») із позовом про
визнання недійсним кредитного
договору № 700004322, укладеного між ними 27
березня 2008 року, та договору про
внесення змін і доповнень № 2 до
кредитного договору від 18 червня 2010
року, посилаючись на те, що сторонами не
було досягнуто згоди щодо розміру
процентної ставки за кредитом, що є
істотною умовою кредитування.
Зазначав, що його введено в оману щодо
розміру процентів за кредитом,
оскільки у тексті кредитного договору
зазначено про те, що номінальна
процентна ставка становить 13, 5 %, графік
здійснення платежів та розрахунок
сукупної вартості споживчого кредиту
та реальної процентної ставки з
урахуванням вартості всіх супутніх
послуг, що є складовою кредитного
договору, містить поняття «реальної
процентної ставки», яка становить 17, 44 %,
а із розрахунку заборгованості за
кредитом вбачається, що платежі за
кредитом розраховано за ставкою 16 %
річних.

Рішенням Козелецького районного суду
Чернігівської області від 2
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 25 листопада
2013 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

За положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Вільне волевиявлення однієї зі сторін
договору при його укладенні може бути
порушене внаслідок дій іншої сторони,
яка заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування,
тобто має місце обман (ст. 230 ЦК України).
Правочин визнається судом недійсним,
якщо такі обставини будуть
встановлені.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, із висновками якого
обґрунтовано погодився апеляційний
суд, з урахуванням повно та всебічно
з'ясованих обставин, щодо яких у сторін
виник спір, та належної оцінки поданих
сторонами доказів (ст. 212 ЦПК України),
правильно виходив із того, що позивач,
підписавши кредитний договір та
доповнення до нього, підтвердив факт
його ознайомлення як позичальника із
умовами кредитування. Текст кредитного
договору містить фіксований розмір
процентної ставки, а додаток № 1
відображає розмір щомісячних платежів
з урахуванням вартості супутніх
послуг. Таким чином, умови плати за
користування кредитними коштами
банком не замовчувалися та були відомі
позичальнику, тому твердження щодо
введення позивача в оману є
необґрунтованими. Доводи ОСОБА_4 щодо
нарахування банком заборгованості за
збільшеною процентною ставкою не
становлять підстав для визнання
укладеного кредитного договору
недійсним, а можуть становити основу
для заперечення проти розміру боргу за
кредитом у разі пред'явлення банком
таких вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Козелецького районного суду
Чернігівської області від 2 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 25 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
Т.П. Дербенцева
А.С.
Олійник
І.К. Парінова