у х в а л а

іменем україни

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В. І.,

суддів: Карпенко С. О.,
Остапчука Д. О.,

Наумчука М. І.,
Ступак О. В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на заочне рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 26
червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 25 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, у якому з
урахуванням уточнень просила стягнути
з ОСОБА_4 на свою користь 37 120
грн матеріальної шкоди та
16 тис. грн моральної шкоди, заподіяної
їй внаслідок надання відповідачем
неякісних та непрофесійних послуг
адвоката при підготовці та розгляді в
суді її позовної заяви до ПАТ
«Укрсоцбанк» про визнання додаткової
угоди укладеною.

Заочним рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 26 червня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
25 березня 2014 року, позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
37 120 грн на відшкодування матеріальної
шкоди, 5 тис. грн моральної шкоди, 630 грн
витрат на виклик відповідача до суду
через ЗМІ. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалені у
справі судові рішення просить
скасувати та залишити позовну заяву
без розгляду.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що у зв'язку із
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором про
надання правової допомоги позивачці
було заподіяно 37 120 грн матеріальної
шкоди та 5 тис. грн моральної шкоди.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна з огляду
на наступне.

Судами встановлено, що 04 квітня 2012
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як адвокатом,
укладено договір про надання правової
допомоги, згідно з умовами якого
останній зобов'язався надати позивачці
кваліфіковану правову допомогу та бути
її представником у цивільній справі за
її позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» з
приводу спору, що виник з кредитного
договору від 19 лютого 2008 року.

Згідно із вказаним договором та
додаткової угоди до нього від
07 листопада 2012 року позивачка
сплатила ОСОБА_4 45 100 грн (а. с. 10,
т. 1).

Відповідно до п. 2.3 вказаного
договору закінчення надання правової
допомоги визначається як подія, а саме,
прийняття судовим або іншим
повноважним органом позитивного
рішення для клієнта.

29 грудня 2012 року, тобто до події, із
настанням якої договір вважається
припиненим, ОСОБА_3 звернулася до
ОСОБА_4 із заявою про розірвання
договору про правову допомогу від 04
квітня 2012 року (а. с. 25, т. 1).

Обґрунтовуючи підстави позову,
позивачка посилалась на те, що
внаслідок надання відповідачем
неякісних та непрофесійних послуг
адвоката при підготовці та розгляді в
суді її позову до ПАТ «Укрсоцбанк» про
визнання додаткової угоди укладеною, у
задоволенні якого рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
26 грудня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду м. Києва від
13 лютого 2013 року, відмовлено, їй
заподіяно 37 120 грн матеріальної шкоди
та 16 тис. грн моральної шкоди.

Правові наслідки розірвання
договору та порядок повернення коштів,
отриманих адвокатом за договором про
надання правової допомоги, у разі
неналежного виконання доручення
визначаються Законом України від
05 липня 2012 року № 5076-VI «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»,
який діяв на час розірвання між
сторонами договору про надання
правової допомоги.

Відповідно до ст. 26 вказаного
Закону адвокатська діяльність
здійснюється на підставі договору про
надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 29 цього ж Закону
дія договору про надання правової
допомоги припиняється його належним
виконанням. Договір про правову
допомогу може достроково припинений за
взаємною згодою сторін або розірваний
на вимогу однієї із сторін на умовах,
передбачених договором. При цьому
клієнт зобов'язаний оплатити адвокату
(адвокатському бюро, адвокатському
об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю
роботу, що була виконана чи
підготовлена до виконання, а адвокат
(адвокатське бюро, адвокатське
об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане)
повідомити клієнта про можливі
наслідки та ризики, пов'язані з
достроковим припиненням (розірванням)
договору.

Порядок обчислення гонорару
(фіксований розмір, погодинна оплата),
підстав для зміни розміру гонорару,
порядок його сплати, умови повернення
тощо визначаються в договорі про
надання правової допомоги
(ч. 2 ст. 30 вказаного Закону).

Згідно з п. 3.1.1 договору про правову
допомогу клієнт має право через
поважну причину в будь-який час
відмовитися від подальшого
співробітництва з адвокатом, просити і
отримати сплачені адвокату кошти за
невиконані послуги (правову допомогу)
на умовах, вказаних у п. 8.1 договору.

Через поважну причину у будь-який
час адвокат зобов'язаний задовольнити
прохання клієнта розірвати договір,
перерахувати клієнту сплачені
адвокату кошти за невиконані послуги
(правову допомогу) на умовах, вказаних у
п. 8.1 договору (п. 4.2.1 договору).

Відповідно до п. 8.1 договору у
випадку розірвання договору по
ініціативі клієнта, останній направляє
адвокату на електронну пошту заяву про
розірвання договору, в якій вказує свій
поточний або картковий рахунок з
повними реквізитами банку, на який
повинні бути повернуті кошти. Після
отримання такої заяви адвокат в
10-деннний робочий термін складає звіт
про виконану роботу, який направляє
клієнту по електронній пошті на
електронну адресу, вказану в
реквізитах договору, в якому вказано
також про суму, яка списується за
виконану роботу, і суму, яка підлягає
поверненню клієнту, і перераховує таку
суму в 3-х денний термін після
направлення звіту на рахунок клієнта.

Зі звіту адвоката про надану
правову допомогу та табелю обліку
використовування робочого часу в
період з 04 квітня 2012 року по 04 січня 2013
року вбачається, що за договором про
правову допомогу відповідачем на
підготовку позовної заяви ОСОБА_3 та у
зв'язку із вчиненням інших дій по
представництву її інтересів у суді
було затрачено 177 год. 25 хв., що у
вартісному співвідношенні становить 16
773 грн 16 коп. З урахуванням того, що
клієнтом за договором було сплачено 45
100 грн, то сума коштів, яка підлягає
поверненню становить 28 326 грн 84 коп. (а.
с. 36-43, т. 1).

Стягуючи на користь позивачки 37 120
грн неповернутої відповідачем суми
гонорару та обґрунтовуючи свої
висновки у цій частині тим, що останнім
позивачці було надано неякісні послуги
адвоката, суди на порушення приписів
ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України, не
визначившись із характером спірних
правовідносин та нормою права, яка
підлягає застосуванню, не звернули
уваги на те, що у матеріалах справи
відсутні будь-які докази з цього
приводу, належної оцінки звіту про
надану правову допомогу та табелю
обліку використовування робочого часу
не дали.

Разом із тим, не можна погодитися з
висновками судів про стягнення на
користь позивачки 5 тис. грн у рахунок
відшкодування моральної шкоди з огляду
на наступне.

Спори про відшкодування завданої
фізичній чи юридичній особі моральної
шкоди розглядаються, зокрема: коли
право на її відшкодування
безпосередньо передбачено нормами
Конституції України або випливає з її
положень; у випадках, передбачених
законодавством, яке встановлює
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди; при порушенні
зобов'язань, які підпадають під дію
Закону України «Про захист прав
споживачів» чи інших законів, що
регулюють такі зобов'язання і
передбачають відшкодування моральної
шкоди.

Із матеріалів справи вбачається, що
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як
адвокатом, укладено договір про
надання правової допомоги, з якого
вбачається, що між сторонами виникли
договірні зобов'язання.

Оскільки спірні правовідносини
врегульовані спеціальним Законом
України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність», а правовими
підставами для здійснення
адвокатської діяльності є договір про
надання правової допомоги, яким не
передбачено відшкодування моральної
шкоди в разі порушення його умов, то
Закон України «Про захист прав
споживачів» не може бути застосований
до спірних правовідносин.

З огляду на таке, висновки судів про
наявність підстав для часткового
задоволення позову про відшкодування
моральної шкоди є помилковими.

Порушення судами при розгляді
справи норм процесуального права (ст.
ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для її правильного
вирішення, тому ухвалені ними судові
рішення не можуть вважатись законними
і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Заочне рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 26 червня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 25 березня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. І. Мартинюк

Судді:
С. О. Карпенко

М. І. Наумчук

Д. О. Остапчук

О. В. Ступак