Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.12.2014 Справа №607/4579/14-ц
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Процько Я.В.,

при секретарях: Костиник О.П. та Зубко О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі справу за позовом товариства власників «Колос» до ОСОБА_1, третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, Настасівської сільської ради, Тернопільської районної державної нотаріального контори, про визнання недійсності договору купівлі продажу та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Колос» (далі - ТзОВ «Колос») звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що 23 листопада 1992 року було укладено договір купівлі-продажу згідно якого колгосп «Колос» продав відповідачу незакінчений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1. Вказаний правочин було вчинено під впливом помилки. Остання полягала в тому, що фактично незвершений будинок планувалось відчужити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як сім'ї і вона, як дружина та працівниця колгоспу, повинна була мати частку у цьому майні. Однак у подальшому виявилось, що усі правовстановлюючі документи оформлені лише на відповідача, а у і ОСОБА_2 немає жодного права на даний будинок. Такий стан речей позивач вважає неприпустимим.

06 червня 2014 року за клопотанням позивача до участі в справі було залучено Настасівську сільську раду, ОСОБА_2 та її дочку - ОСОБА_3, як третіх осіб.

11 червня 2014 року позивач уточнив позовні вимоги і окрім визнання недійсним зазначеного договору просив визнати право власності за товариством власників «Колос» в особі голови ліквідаційної комісії ОСОБА_4 на незавершений будівництвом жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходитьсь по АДРЕСА_1. Ці вимоги мотивує тим, що наслідком недійсності договору є те, що кожна із сторін повинна повернути другій все одержане внаслідок укладення такої угоди майно. Також позивач зазначає додаткові мотивування позову і вказує, що довіреність ОСОБА_4 на укладення спірного договору не відповідала вимогам закону, оскільки не була посвідчена нотаріально, а тому вона була не повноважна вчиняти такий правочин.

Також до розгляду справи було залучено Першу Тернопільську державну нотаріальну контору як третю особу.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольни з мотивів, викладених у позові та у заяві від 11 червня 2014 року.

ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, забезпечивши явку свого представника ОСОБА_5, котра у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила і зазначила, що вказаний будинок відповідач купив за власні кошти. На момент його придбання у шлюбі з ОСОБА_2 він не перебував, а побрались вони лише у 1999 році. У спірному договорі чи іншому документі немає жодного посилання на те, що вказаний будинок реалізовувався ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як сім'ї, тому такі твердження позивача є необґрунтованими. Також немає жодної помилки при укладенні вказаного правочину, оскільки ніхто та ніщо не перешкоджало позивачу з'ясувати усі необхідні факти в тому числі і сімейний стан ОСОБА_1 і ОСОБА_2

У судове засідання ОСОБА_2 не з'явилась, забезпечивши явку свого представника - ОСОБА_6, котра зазначила, що вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення.

ОСОБА_3 у судовому засіданні вказала, що вважає позов обґрунтованим.

Представник Настасівської сільської ради у судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини таких дій та не надіславши на адресу суду заяви про розгляд справи за його відсутності, тому, на підставі ч. 2 ст. 77 ЦПК України, дану неявку суд розцінює як таку, що допущена без поважних причин і вважає, що розгляд справи слід провести без його участі на підставі наявних доказів.

Представник Першої Тернопільської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заяву в якій просив розгляд справи, здійснювати без його участі враховуючи наявні в справі документи.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, суд прийшов до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд вважає підставними посилання позивача на те, що про порушення свого права він дізнався в процесі розгляду цивільної справи № 607/20152/13-ц, а тому процесуальний строк звернення до суду за його захистом не пропущено.

З акту про призначення вартості (продажної ціни) будівель і споруд від 05 червня 1992 року, затвердженого рішенням зборів уповноважених членів колгоспу «Колос» №3, вбачається, що продажна вартість всього будинковолодіння по АДРЕСА_1 складає 38'529,35 карб.

Збори уповноважених колгоспників «Колос» Тернопільського району Тернопільської області розглянули заяву ОСОБА_1 і постановили продати йому незакінчений жилий будинок АДРЕСА_1 з оплатою повної вартості - 38'529,35 карб. Вказаний факт стверджується копією виписки з протоколу № 1 зборів уповноважених колгоспників «Колос» Тернопільського району Тернопільської області від 05 червня 1992 року.

09 червня 1992 року виконавчий комітет Настасівської сільської ради вирішив дозволити колгоспу «Колос» продати ОСОБА_1 незакінчений житловий будинок АДРЕСА_1.

23 листопада 1992 року колгосп «Колос» Тернопільського району Тернопільської області в особі гр. ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_1 купив незакінчений будівництвом жилий будинок, готовністю 89%, що розташований в АДРЕСА_1. Про це було складено договір, посвідчений 23 листопада 1992 року державним нотаріусом Першої Тернопільської районної державної нотаріальної контори - Волинець М.А. Також у даному договорі передбачено, що продаж вчинено за 38'529,35 карб. Ці гроші внесені ОСОБА_1 в касу колгоспу по ордеру № 829 до підписання цього договору. Всі витрати за складання та оформлення цього договору платить покупець.

З відповідної відмітки проставленій на десятій сторінці паспорта громадянина України серії НОМЕР_1, виданого Тернопільським РВ УМВС України 15 червня 1999 року, вбачається, що 16 жовтня 1999 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2.

Тобто на момент укладення спірного договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Будь яких доказів того, що вказані особи проживали однією сімє'ю, позивач суду не надав, а тому спільно нажитим майном подружжя вказаний будинок вважатись не може.

Факту наявності помилки при укладенні спірного правочину не встановлено.

Твердження позивача, викладені у позовній заяві, де вказано, що первинно планувалось забезпечити житлом як відповідача так і ОСОБА_2 в супереч вимогам ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не підтверджені жодним доказом, а тому вважаються недоведеними і відкинуті судом.

Відомості, котрі містяться у протоколі № 3 загальних зборів колгоспників колгоспу «Колос» Тернопільського району від 05 червня 1992 року згідно яких вказаний колегіальний орган слухав заяви ОСОБА_1 про надання житлового будинку, визнані судом неспроможними, оскільки містять не застережені виправлення і не можуть бути джерелом отримання достовірних даних.

Покликання позивача, на те, що при укладенні спірного договору від однієї із сторін, а саме від продавця, діяла неповноважна особа спростовується наступним.

Як зазначено у договорі від 23 листопада 1992 року продавцем є колгосп «Колос» Тернопільської області Тернопільської області в особі ОСОБА_7

Правління колгоспу «Колос» Тернопільського району довірило ОСОБА_7 підписати в нотаріальній конторі документи на купівлю - продаж будинку ОСОБА_1 Про це 23 листопада 1992 року було видано довіреність, завірену підписом голови вказаного колгоспу та скріплено печаткою даної організації.

З системного аналізу вимог ст.ст. 64 - 66 Цивільного кодексу Української РСР (введеного в дію 1 січня 1964 року Законом Української РСР від 18 липня 1963 року) та Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, котрі діяли на момент виникнення спірних правовідносин, вказана довіреність є належно посвідченою, аби надати ОСОБА_7 достатньо повноважень для укладення від імені продавця спірного договору.

З досліджених судом доказів не вбачається, наміру у колгоспу «Колос» забезпечити житлом ОСОБА_2, на виконання якого ОСОБА_1 було продано вказаний житловий будинок, а тому порушення прав позивача відповідачем не встановлено і немає підстав для визнання: спірного договору недійсним; права власності за позивачем на будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Керуючись ст. 227 ЦК УРСР, ст. 10, 60, 209, 210, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові товариства власників «Колос» до ОСОБА_1, третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, Настасівської сільської ради, Тернопільської районної державної нотаріального контори, про визнання недійсності договору - купівлі продажу від 23 листопада 1992 року, укладеного між колгоспом «Колос» Тернопільського району та ОСОБА_1, незавершеного житлового будинку АДРЕСА_1, посвідченого 1-ою Тернопільською державною нотаріальною конторою з реєстром 3-6955 та визнання права власності на цей будинок за товариством власників «Колос» - відмовити за недоведеністю заявлених позовних вимог.

На винесене рішення може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом 10 діб.

Головуючий суддяЯ. В. Процько