АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі: головуючого
- Левенця Б.Б.

суддів: Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 06 листопада 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
визнання окремих положень договору
несправедливими та недійсними, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року позивачка
звернулася із позовом до відповідача,
на обґрунтування якого зазначила, що 24
серпня 2013 року між сторонами був
укладений договір за якими позивачка
замовила, а відповідач зобов'язувався
виготовити і передати позивачу у
власність ПВХ конструкції за що
позивачка мала сплатити 5 506.42 грн. з
урахуванням доставки. Визначено 4420 грн.
завдатку, залишок становить 1086.42 грн.

Зазначаючи про несправедливість
умов п.п. 4.1 та 4.2 статті 4 Договору,
просила визнати їх недійсними з
моменту укладення.(а.с. 1-10)

Відповідач проти позову
заперечував.(а.с. 18-21)

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 06 листопада 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП
ОСОБА_2 про визнання окремих положень
договору несправедливими та
недійсними відмовлено. (а.с.24, 27-32)

В апеляційній скарзі позивач
посилалася на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, просила
скасувати рішення суду і ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі. На обґрунтування
скарги зазначила, що суд не врахував
обставин та доказів якими обґрунтовані
заявлені вимоги і дійшов помилкового
висновку про відмову в задоволенні
позову. (а.с. 34-43)

В судовому засіданні
представник позивача ОСОБА_3 підтримав
скаргу і просив її задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_4
заперечувала проти скарги і просила її
відхилити.

Інші особи до суду не прибули,
про час та місце розгляду справи були
сповіщені встановленим порядком про що
у справі є докази, ОСОБА_1 - шляхом
вручення повістки її представнику
ОСОБА_3(а.с. 48-50)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305
ЦПК України, колегія суддів визнала
повідомлення належним, а неявку такою,
що не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія дійшла висновку,
що скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судом встановлено, що 24 серпня 2013
року між сторонами був укладений
договір за якими позивачка замовила, а
відповідач зобов'язувався виготовити і
передати позивачу у власність ПВХ
конструкції, із профілю «ІМЕХ» за що
позивачка мала сплатити 5 506.42 грн. з
урахуванням доставки.(а.с. 5)

За п. 2.2, 2.3, 3.1 визначено 4420 грн.
завдатку, залишок становить 1086.42 грн.
вартість виробів складає 5506.42 грн. яку
Замовник зобов'язаний сплатити.

За п. 3.2 Договору, після виконання
пункту 3.1 Виконавець зобов'язаний
передати у власність Замовника
виготовлені вироби протягом 40 робочих
днів з часу укладення Договору. Якщо
вироби мають нестандартну
комплектацію, строк передачі у
власність Замовника виготовлених
виробів збільшується до 40 робочих днів.

За п. 4.1 розділу 4 вказаного
Договору, у випадку невиконання
Замовником пункту 3.1, цей договір
вважається розірваним, а додатки до
нього - недійсними. У випадку внесення
Замовником завдатку і майбутнім
невиконанням п. 3.1 цього Договору
завдаток Замовнику не повертається (ч. 1
ст. 571 ЦК України).

За п. 4.2 розділу 4 цього Договору,
у випадку невиконання п. 3.2 Виконавець
зобов'язаний сплатити неустойку в
розмірі 0.1% від вартості цього Договору
за кожен робочий день прострочення.

Колегія суддів перевірила та
відхилила доводи апелянта за таких
підстав.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. У договорах за участю
фізичної особи - споживача
враховуються вимоги законодавства про
захист прав споживачів.

Згідно з частинами першою і
другою статті 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Відповідно до частини першої
статті 901 ЦК України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст.
203 цього Кодексу.

У пункті 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року N 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» зазначено, що
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Оспорювані позивачкою положення
пункту 4.1 вищевказаного Договору не
суперечать вимогам ст. 651 ЦК України в
частині можливості розірвання
договору у випадку несплати грошей
Замовником та, відповідно, визнання
додатків до Договору недійсними (у
випадку його розірвання) та ч. 1 ст. 571
цього Кодексу, за якою якщо порушення
зобов'язання сталося з вини боржника,
завдаток залишається у кредитора.

Зменшення обсягу
відповідальності Виконавця за п. 4.2
цього Договору порівняно із обсягом
відповідальності Замовника не
свідчить про наявність істотного
дисбалансу договірних прав та
обов'язків на шкоду споживача.

Судом не встановлено
передбачених ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів» підстав
визнання умов пунктів 4.1, 4.2
вищевказаного Договору
несправедливими.

Посилання позивачки на те, що
умови п. 4.2 розділу 4 цього Договору яким
визначено неустойку в розмірі 0.1%
вартості цього Договору за кожен
робочий день прострочки суперечать
положенням ч. 5 ст. 10 Закону України «Про
захист прав споживачів» про сплату
пені у розмірі трьох відсотків
вартості роботи (послуги), якщо інше не
передбачено законодавством, колегія
суддів відхилила.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України
сторони в договорі можуть відступити
від положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд. Сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

Оскільки частина 5 ст. 10
вищевказаного Закону не містить прямої
вказівки про неможливість відступити
від положень актів цивільного
законодавства та навпаки містить
положення про сплату пені у розмірі
трьох відсотків вартості роботи
(послуги), якщо інше не передбачено
законодавством, колегія суддів дійшла
висновку, що сторони могли при
укладенні договору відступити від
положення Закону України "Про захист
прав споживачів" щодо встановлення
розміру пені за порушення виконавцем
строку виконання робіт, відтак, підстав
для недійсності вказаного положення
договору немає.

За таких обставин суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Інші доводи скарги цих висновків
не спростовують, не впливають на
правильність ухваленого судом рішення,
тому з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК
України, колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308,
ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 06 листопада 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

О.Ф.Мазурик

Справа № 22-ц/796/15318/2014

Унікальний номер 761/28859/14-ц

Головуючий у першій інстанції -
Маліновська В.М.

Доповідач Левенець Б.Б.