У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 16 липня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Євграфової Є.П., Ситнік
О.М.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третіх особи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Адмірал-Будінвест»,
виконавчий комітет Одеської міської
ради про визнання недійсним свідоцтва
про право власності на житло, визнання
недійсною додаткову угоду та визнання
права власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 16
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Одеської області від 28
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у
якому просила визнати недійсною
додаткову угоду від 18 січня 2006 року до
договору від 07 травня 2005 року
№ 167 «Про дольову участь у будівництві
житла», визнати недійсним договір від 07
травня 2005 року № 167 «Про дольову участь
у будівництві житла» (у новій редакції)
від 18 січня 2006 року, визнати незаконним
свідоцтво від 18 січня 2007 року про право
власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1,
визнати зазначену квартиру об'єктом
права спільної сумісної власності її
та ОСОБА_5, визнати за нею та ОСОБА_5
право власності на зазначену вище
квартиру по Ѕ частині за кожним та
зобов'язати КП «ОМБТІ та РОН»
зареєструвати за ними право власності
на вказане жиле приміщення.

Посилалась на те, що під час
перебування у шлюбі з ОСОБА_5 від імені
останнього було укладено договір «Про
дольову участь у будівництві житла», а
саме однокімнатної квартири АДРЕСА_1.
Вартість квартири була повністю
сплачена під час шлюбу. Після
фактичного припинення шлюбних
відносин ОСОБА_5 без її згоди оформив зі
своєю матір'ю ОСОБА_6 угоду про передачу
прав інвестора, внаслідок чого право
власності на вказану квартиру було
оформлено на ім'я ОСОБА_6

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 16 грудня 2013 року, залишеним
без зміни ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 28 березня 2014 року,
позов задоволено частково.

Визнано недійсною додаткову угоду від
18 січня 2006 року до Договору від 07 травня
2005 року № 167 «Про дольову участь у
будівництві житла», укладену між ТОВ
«Адмірал-Будінвест» та ОСОБА_5, ОСОБА_6

Визнано недійсним договір «Про дольову
участь у будівництві житла» (нова
редакція) від 18 січня 2006 року № 167,
укладений між ТОВ «Адмірал-Будінвест»
та ОСОБА_6

Визнано недійсним свідоцтво від 16
січня 2007 року серії ЯЯЯ № 505053
про право власності ОСОБА_6 на квартиру
АДРЕСА_1.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 об'єктом
права спільної сумісної власності
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 й виділено кожній із
сторін по 1/2 її частині у власність.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частку квартири АДРЕСА_1 загальною
площею 55,3 кв. м, житловою площею -
21,6 кв. м, яка складається з однієї
кімнати площею 21,6 кв. м, кухні площею 13,6
кв.м, ванної кімнати площею 7,4 кв. м,
вбиральні площею 1,6 кв. м, коридору
площею 4,0; 3,3 кв.м., балкону площею 3,8 кв.
м.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Встановлено, що рішення про визнання
права власності за ОСОБА_4 є підставою
для реєстрації за нею Державною
реєстраційною службою Одеського
міського управління юстиції права
власності на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1, яка має загальну площу 55,3 кв.
м., житлову площу - 21,6 кв. м та
складається з однієї кімнати площею 21,6
кв. м, кухні площею 13,6 кв. м, ванної
кімнати площею 7,4 кв. м, вбиральні
площею 1,6 кв. м, коридору площею 4,0; 3,3 кв.
м, балкону площею 3,8 кв. м.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення та ухвалу судів
попередніх інстанцій, справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, виходив з того, що
квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною
власністю подружжя з огляду на те, що її
вартість згідно з договором про
дольову участь у будівництві житла
повністю сплачена ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у
період шлюбу.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів.

Судами установлено, що 26 липня 1997 року
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали шлюб, який
рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 20 лютого 2007 року
було розірвано.

07 травня 2005 року ТОВ
«Адмірал-Будінвест» та ОСОБА_5 було
укладено Договір № 167 «Про дольову
участь у будівництві житла», за яким
ОСОБА_5 зобов'язувався сплатити 34 153
долари США 92 центи за курсом та у
строки, обумовлені додатком № 1 до
договору, а ТОВ «Адмірал-Будінвест»
зобов'язувалося здійснити будівництво
та передати ОСОБА_5 у власність
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

18 січня 2006 року між ТОВ
«Адмірал-Будінвест», ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 було укладено додаткову угоду
до договору № 167 «Про дольову участь у
будівництві житла» від 07 травня 2005
року, за якою ОСОБА_5 передав ОСОБА_6
права та обов'язки інвестора за
вказаним договором.

Письмова згода на укладення
договору № 167 «Про дольову участь у
будівництві житла» та додаткової
угоди до нього ОСОБА_4 не надавалася.

Згідно п. 10.5 Договору № 167 «Про
дольову участь у будівництві житла»
жодна зі сторін не вправі передавати
свої права і обов'язки по Договору
іншим юридичним і фізичним особам, крім
обов'язку пайщика по внесенню грошей на
рахунок підприємства (п. 5.3.).

Зміни і доповнення до зазначеного
договору вносяться за взаємною згодою
сторін і оформляються додатково (п. 10.6.).

Судами також установлено, що кошти
за спірну квартиру за договором № 167
«Про дольову участь у будівництві
житла» було виплачено у повному обсязі
подружжям ОСОБА_5 у період їх шлюбу.

Статтею 60 СК України, встановлено,
що майно, нажите подружжям за час шлюбу,
є його спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК все те, що
одержане за договором, укладеним одним
з подружжя в інтересах сім'ї, стає
спільною власністю подружжя.

Частиною 2 ст. 65 СК України
передбачено, що один з подружжя,
укладаючи договір стосовно спільного
майна, діє зі згоди другого з подружжя.

Для укладення одним із подружжя
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово (ч. 3 ст. 65 СК України).

Дружина, чоловік має право на
звернення до суду з позовом про
визнання договору недійсним як такого,
що укладений другим із подружжя без її,
його згоди, якщо цей договір виходить
за межі дрібного побутового.

Оскільки, ОСОБА_5, уклавши 07 травня
2005 року з ТОВ «Адмірал-Будінвест»
Договір № 167 «Про дольову участь у
будівництві житла», сплатив на
поточний рахунок підприємства у період
шлюбу грошові кошти в повній сумі, то
подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 набуло за цим
договором право вимоги щодо передачі
спірної квартири у власність після
введення будинку в експлуатацію.

Згідно зі ст.177 ЦК України майном,
як особливим об'єктом, вважаються,
зокрема, річ, сукупність речей, а також
майнові права та обов'язки. Майнові
права є не споживною річчю, майнові
права визнаються речовими правами.

За нормами статті 3 Закону України
«Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» від 12 травня 2001 року,
майновими правами визнаються будь-які
права, пов'язані з майном, відмінні від
права власності, у тому числі права, які
є складовими частинами права власності
(права володіння, розпорядження,
користування), а також інші специфічні
права (права на провадження діяльності,
використання природних ресурсів, тощо)
та права вимоги.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у
справі докази, правильно встановивши
характер правовідносин та вірно
застосувавши норми матеріального
права, суди першої та апеляційної
інстанцій з урахуванням встановлених
обставин справи обґрунтовано дійшли
висновку про часткове задоволення
позову.

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судами при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити,
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 16 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
28 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Є.П. Євграфова

О.М. Ситнік