Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/3628/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло
М.В. ,

з участю:
заявника ОСОБА_2, її представника -
ОСОБА_3,

представника
заінтересованої особи - Точ І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 25 березня 2014 року у справі за заявою
ОСОБА_2, заінтересована особа -
Галицький відділ державної реєстрації
актів цивільного стану реєстраційної
служби Львівського міського
управління юстиції, про встановлення
факту родинних відносин,-

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 25 березня 2014 року відмовлено
у задоволенні заяви ОСОБА_2 про
встановлення факту батьківства
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо
неї та про зобов»язання Галицького
відділу державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Львівського міського управління
юстиції доповнити запис про її
народження №600 від 01 квітня 1962 року
відомостями про батька на ім»я
«ОСОБА_5» за національністю «єврей».

Рішення суду оскаржила заявник ОСОБА_2,
просить його скасувати з підстав
порушення норм процесуального права та
ухвалити нове рішення, яким її заяву
задовольнити.

Апелянт зазначає, що, відмовляючи у
задоволенні заяви, суд посилався на те,
що обставини справи, які мають бути
підтверджені за законом певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, однак, суд не вказав, яким
законом передбачено засіб доказування
батьківства певної особи щодо іншої. На
думку апелянта, в законодавстві не
встановлено, що єдиним належним
засобом доказування батьківства є
проведення генетичної експертизи.
Вважає, що факт батьківства ОСОБА_5 вона
доводила допустимими та належними
доказами, а саме: показаннями її матері
ОСОБА_6, допитаної у даній справі як
свідка, яка підтвердила, що саме ОСОБА_5
є її батьком, показаннями свідка
ОСОБА_7, яка тривалий час проживала по
сусідству та підтвердила факт родинних
відносин, а також архівною довідкою
ЛКП №504, якою підтверджено факт
проживання з ОСОБА_5 однією сім»єю.
Вказує, що в судовому засіданні було
оглянуто її дитячі фотографії та
весільні фотографії, на яких вона
сфотографована разом з ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторони заявника та заінтересованої
особи в підтримання апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

У відповідності до ст.130 Сімейного
кодексу (далі-СК) України, у разі смерті
чоловіка, який не перебував у шлюбі з
матір»ю дитини, факт його батьківства
може бути встановлений за рішенням
суду на підставі заяви самої дитини,
яка досягла повноліття.

Заява про встановлення факту
батьківства приймається судом, якщо
запис про батька дитини у Книзі
реєстрації народжень вчинено
відповідно до частини 135 цього Кодексу,
а саме: запис про батька дитини
провадиться за прізвищем та
громадянством матері, а ім»я та по
батькові батька дитини записуються за
її вказівкою.

Відповідно до ст.128 СК України,
підставою для встановлення
батьківства є будь-які відомості, що
засвідчують походження дитини від
певної особи, зібрані відповідно до
Цивільного процесуального кодексу
України.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року №5 «Про судову практику в
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення», заяви про
встановлення факту батьківства
розглядаються судом, якщо у свідоцтві
про народження певна особа не вказана
батьком дитини (наприклад, відповідно
до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім»ю
запис про батька дитини проведено за
вказівкою матері, яка не перебувала у
шлюбі, або ж такий запис зовсім
відсутній).

Пленум Верховного Суду України у цій
постанові (п.15) також зазначив, що суд
вирішує справи про встановлення факту
батьківства з урахуванням обставин,
передбачених статтею 53 КпШС України.

Відповідно до ч.3 ст.53 КпШС України, при
встановленні батьківства суд бере до
уваги сумісне проживання і ведення
спільного господарства матір»ю дитини
та особою, батьківство якої встановлює
суд, до народження дитини, або сумісне
виховання чи утримання ними дитини, або
докази, які достовірно підтверджують
визнання особою свого батьківства.

У відповідності до ст.57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України,
обставини, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За вимогами ст.212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатній і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Ташкенті
(а.с.4).

В свідоцтві про її народження матір»ю
записана ОСОБА_6 (росіянка), а у графі
«батько» - відсутній запис.

Відмовляючи у задоволенні заяви
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із
недостатності наданих заявником
доказів для встановлення факту
батьківства ОСОБА_5 щодо неї та
відсутності доказів, які б
підтверджували визнання ОСОБА_5
батьківства по відношенню до заявника,
а відтак, із недоведеності заявлених
заявником вимог.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки показання матері заявника про
те, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_2, не
підтверджені іншими письмовими
доказами, зокрема, листуванням тощо,
тобто доказами, які б достовірно
підтверджували визнання ОСОБА_5 свого
батьківства за життя, а рішення суду не
може ґрунтуватись лише на показаннях
свідків.

Довідка ЛКП №504 про те, що ОСОБА_5
проживав разом із заявником, її матір»ю
та своїм сином за однією адресою, в силу
наведених вище вимог ч.3 ст.53 КпШС
України, теж не може бути
підтвердженням факту його батьківства
відносно заявника, оскільки цей
письмовий доказ не містить інформації
щодо сумісного проживання ОСОБА_5 та
матері заявника до народження і в
момент народження дитини. Окрім того,
згідно з цією довідкою, ОСОБА_5 проживав
з матір»ю заявника лише в період з 1961
року по 1965 рік, при тому, що заявник
народилась у 1959 році.

Як пояснила заявник ОСОБА_2 в судовому
засіданні в апеляційному суді, ОСОБА_5
протягом останнього часу і до своєї
смерті проживав разом із своїм сином -
ОСОБА_9, батьківство щодо якого було
підтверджено ОСОБА_5 ще за життя (а.с.7).

Однак, ні заявник, ні її мати, ні сам
ОСОБА_5 не ставили питання про визнання
батьківства щодо заявника за життя
батька, або ж хоча б про встановлення
факту батьківства за життя його сина -
ОСОБА_9, який міг би своїми показаннями
підтвердити той факт, що його батько
був також батьком і заявника, а остання,
- його рідною сестрою.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно вирішив справу, давши
належну оцінку доказам, поданим
заявником в обгрунтування заявлених
вимог, під час розгляду справи не
допустив порушень процесуального
закону, які б були підставою для зміни
чи скасування рішення, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 25 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду.

Головуючий:
_________________ Бойко С.М.

Судді:
_________________ Береза В.І.

_________________Штефаніца Ю.Г.