УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О., суддів:
Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,Остапчука Д.О.,розглянувши
у судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8,
ОСОБА_9, приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Лафорт», про
відшкодування шкоди, заподіяної
джерелом підвищеної небезпеки, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Апеляційного суду Київської області
від 25 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду із зазначеним позовом посилаючись
на те, що їй на праві власності належить
автомобіль марки «ГАЗ 2705», д.н.з. НОМЕР_1.
На підставі запису в свідоцтві про
реєстрацію транспортного засобу, право
керувати зазначеним автомобілем
надано її чоловіку ОСОБА_8

17 жовтня 2012 року в селі Чепеліївка
Білоцерківського району Київської
області водій автомобіля «Шевролет»
д.н.з. НОМЕР_2, ОСОБА_7, не врахував
дорожню обстановку, не вибрав
безпечної швидкості руху та здійснив
зіткнення з автомобілем «ГАЗ 2705», д.н.з.
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_8,
внаслідок чого автомобіль позивача
отримав механічні пошкодження.

На момент ДТП автомобіль «Шевролет»,
д.н.з. НОМЕР_2, був зареєстрований за
ОСОБА_9

Відповідно до постанови Дніпровського
районного суду м. Києва від 15 листопада
2012 року відповідача ОСОБА_7 за скоєння
зазначеної ДТП було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
правопорушення, передбачене ст. 124
КУпАП.

Згідно з експертним звітом № 2063/4 від 05
квітня 2013 року про оцінку автомобіля
«ГАЗ 2705», д.н.з. НОМЕР_1 розмір
матеріального збитку, спричиненого
позивачу пошкодженням її автомобіля
складає 28 909,08 грн.

З огляду на викладене, позивач просила
суд стягнути з відповідача на її
користь 29 909,08 грн завданої майнової
шкоди та 15 000,00 грн на відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 11 вересня 2013 року позов ОСОБА_6
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7
на користь ОСОБА_6 на відшкодування
матеріальних збитків 29 909,08 грн та
моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. В решті позовних вимог
відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської
області від 25 листопада 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач не надав суду належних
доказів на підтвердження вчасного та
належного повідомлення страховика
ПрАТ «СК «Лафорт» про ДТП.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що цивільно-правова
відповідальність відповідача на
момент ДТП була застрахована
відповідно до полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів. 18 жовтня 2012 року
ОСОБА_7 повідомив страхову компанію
«Лафорт» про дорожньо-транспортну
подію, що мала місце 17 жовтня 2012 року в
с. Чепеліївка Білоцерківського району
Київської області, в результаті якої
було пошкоджено транспортний засіб
«ГАЗ 2705», д.н.з. НОМЕР_1, яким керував
ОСОБА_8, з огляду на що суд прийшов до
висновку про відсутність підстав для
стягнення майнової шкоди саме з ОСОБА_7

Крім того, відмовляючи у задоволенні
вимог про стягнення моральної шкоди
суд зазначив, що позивачем не надано
належних доказів у чому саме полягає
завдана їй моральна шкода і чим
обґрунтовується її розмір.

Проте повністю погодитись з такими
висновками апеляційного суду не можна.

Судами встановлено, що 17 жовтня 2012 року
близько 12 години, на проїжджій частині
вулиці Жовтневої, неподалік будинку №
36, в селі Чепеліївка Білоцерківського
району Київської області, водій
автомобіля «Шевролет», д.н.з. НОМЕР_2,
ОСОБА_7, не врахував дорожню обстановку,
не вибрав безпечної швидкості руху та
здійснив зіткнення з автомобілем «ГАЗ
2705», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_8, який належить на праві
власності позивачу ОСОБА_6, внаслідок
чого автомобіль отримав механічні
пошкодження.

Відповідно до постанови Дніпровського
районного суду міста Києва від 15
листопада 2012 року ОСОБА_7 визнано
винним у вчиненні правопорушення
передбаченого ст. 124 КУпАП та
притягнуто його до адміністративної
відповідальності.

Згідно з експертним звітом № 2063/4 від 05
квітня 2013 року про оцінку автомобіля
«ГАЗ 2705», д.н.з. НОМЕР_1, розмір
матеріального збитку, спричиненого
позивачу пошкодженням її автомобіля
складає 28 909,08 грн.

27 вересня 2012 року ОСОБА_7 уклав договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів з ПрАТ «СК «Лафорт», відповідно
до якого страховик несе
відповідальність за шкоду, заподіяну
третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором з лімітом відповідальності
страховика за шкоду спричинену майну
третьої особи в розмірі 50 000,00 грн.

Ухвалою суду від 10 липня 2013 року до
участі в розгляді даної справи в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог, було залучено ПрАТ
«Страхова компанія «Лафорт».

Згідно зі ст. 1188 ЦК України, шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1194 ЦПК України, особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Згідно ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності»
(далі - Закон) (чинного на момент скоєння
ДТП) страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

Згідно з п. 2 ст. 33.1 Закону учасники
дорожньо-транспортної пригоди
зобов'язані: вжити заходів для
невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика,
з яким було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
або, у випадках, передбачених цим
Законом, МТСБУ про настання
дорожньо-транспортної пригоди.

В матеріалах справи міститься копія
повідомлення ОСОБА_7 про страховий
випадок від 18 жовтня 2012 року.

Як вбачається з роз'яснень, викладених
у п. 16 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року
(далі - Постанова), відповідно до статті
21 Закону на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК,
залучити до участі у справі страхову
організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення статті 1194 ЦК, питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого статтею 33 Закону
обов'язку щодо письмового надання
страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках Моторному (транспортному)
страховому бюро України, далі - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону
обов'язку з'ясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі у
справі може бути залучений страховик.

У разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності (у
передбачених випадках - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка,
шкода відшкодовується завдавачем
шкоди.

У пункті 11 Постанови, надано
роз'яснення, відповідно до яких, за
вибором потерпілого вимога про
відшкодування шкоди може бути
пред'явлена безпосередньо до винної
особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК
особа, яка відповідає за шкоду, завдану
з вини іншої особи, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи, якщо
за законом межі відповідальності
останньої та особи, яка за неї
відповідає, однакові.

У разі настання страхового випадку
страховик зобов'язаний виплатити
страхове відшкодування, а інші умови
договору є підставою для відмови лише в
тому разі, якщо порушення положень
договору страхувальником перешкодило
страховику переконатися, що ця подія є
страховим випадком, і має оцінюватись
окремо у кожному випадку.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України суд не
бере до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Таким чином, апеляційний суд у
порушення вимог ст. 214 ЦПК України не
встановив фактичні обставини, від яких
залежить правильне вирішення спору не
надав належної оцінки зібраним у
справі доказам, зокрема, не з'ясував чи
мав можливість позивач реалізувати
своє право на відшкодування
матеріальної шкоди за рахунок
страхової компанії відповідно до умов
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів укладеного між ПрАТ «СК
«Лафорт» та ОСОБА_7, не вжив всіх
можливих заходів для розшуку вказаної
страхової компанії.

Крім того, судом у порушення вимог
ст.ст. 10, 64 ЦПК України не наведено
мотивів прийняття копії повідомлення
ОСОБА_7 про страховий випадок від 18
жовтня 2012 року за належний доказ.

За таких обставин, касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
рішення суду апеляційної інстанції
скасуванню, а справа направленню на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції, відповідно до ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Апеляційного суду Київської
області від 25 листопада 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
Д.О. Остапчук