Справа № 209/2591/14-ц
Провадження № 2/209/1210/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2014 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Паляниці Г.В.Є

за участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського райсуду м. Дніпродзержинська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки заробітної плати щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини.

На обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу має дитину - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає.

Позивачка в судовому засіданні підтримувала заявлений позов, надавши суду пояснення аналогічні його обґрунтуванню. Пояснила також, що після розірвання шлюбу відповідач частково забезпечує сина продуктами харчування, бере разом із нею спільну участь в утриманні сина, приймає участь в оплаті комунальних послуг. Син хворіє, а тому потребує лікування та придбання медичних препаратів. Одягом сина забезпечує в основному вона, хоча має меншу заробітну плату ніж відповідач. Бажає, щоб відповідач відшкодував їй витрати на лікування сина, медичні препарати та одяг.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, оскільки до травня цього року він надавав позивачці гроші на утримання сина, але їй цих грошей не вистачало. З травня він самостійно почав утримувати сина, якому купує продукти харчування і, який харчується разом з ним - відповідачем. Він також купує сину одяг, надає кошти на проїзд у коледж, оплачує спортивні тренування, послуги Інтернет, лікування та поїздки у м. Дніпропетровськ. Він не заперечує і надалі купувати ліки для сина, а тому претензії позивачки вважає безпідставними.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 08 вересня 1990 року, який зареєстрований міським відділом РАГС м. Дніпродзержинська, актовий запис № 554, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1.

Від шлюбу мають сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 18, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Заводської районної Ради народних депутатів м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

В судовому засіданні сторонами визнано, що їх спільний син ОСОБА_3 проживає разом із ними в квартирі, що належить відповідачу ОСОБА_2, що підтверджується копією паспорта ОСОБА_3

Судом встановлено, що позивач та відповідач спільно утримують їхнього сина ОСОБА_3, забезпечують належним харчуванням, одягом та несуть витрати на його лікування, навчання та інші.

Як пояснила позивачка в суді відповідач отримує більшу заробітну плату ніж вона, тому вважає, що відповідач має відшкодувати їй витрати на лікування та одяг для сина.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 суд приходить до висновку, що вимоги позивачки до відповідача ґрунтуються на зобов'язанні відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину, проте позов пред'явлено з інших підстав, зокрема з підстав, передбачених ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, судом не розглядається питання про стягнення з відповідача додаткових витрат, викликаних хворобою дитини.

Згідно ст 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд застосовуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 211-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі протягом 10 діб з дня його проголошення апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Байбара Г.А.