У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна
В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Західінкомбанк», третя особа -
товариство з обмеженою
відповідальністю «Олвіта-Буд», про
розірвання договору про участь у
фінансуванні будівництва, стягнення
грошових коштів та відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Житомирської області від 28 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, просив
розірвати договір № 266-4-Ж про участь у
Фонді фінансування будівництва від 16
січня 2008 року, укладений між
товариством з обмеженою
відповідальністю комерційним банком
«Західінкомбанк», правонаступником
якого є публічне акціонерне товариство
«Західінкомбанк» (далі - ПАТ
«Західінкомбанк») та ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а також
стягнути з ПАТ «Західінкомбанк» на
його користь грошові кошти у розмірі 229
540 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16
січня 2008 року між його дружиною ОСОБА_4
та товариством з обмеженою
відповідальністю комерційним банком
«Західінкомбанк» було укладено
договір № 266-4-Ж про участь у Фонді
фінансування будівництва (далі - ФФБ),
за умовами якого на рахунок ФФБ нею
внесено інвестиційні кошти у розмірі 229
540 грн 00 коп. для будівництва квартири в
житловому будинку. Закрите акціонерне
товариством «Західінкомбанк»
(управитель ФФБ) за вказаним договором
зобов'язалося здійснювати управління
майном відповідно до чинного
законодавства, правил ФФБ, договору про
організацію спорудження об'єкту
будівництва за рахунок коштів ФФБ та
договору про участь у ФФБ. Датою
введення об'єкта будівництва в
експлуатацію у договорі було визначено
4 квартал 2008 року - 1 квартал 2009 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла. 22
грудня 2010 року ОСОБА_3, як її
правонаступнику, видано свідоцтво про
право на спадщину за законом.

Оскільки на час звернення до суду з
позовом будинок в експлуатацію не
здано, його будівництво припинено на
невизначений термін у зв'язку з
відсутністю грошових коштів, то
укладений договір про участь у ФФБ
підлягає розірванню, а грошові кошти -
стягненню на його користь.

Справа розглядалась судами різних
інстанцій неодноразово.

Останнім заочним рішенням
Житомирського районного суду
Житомирської області від 4 жовтня 2013
року позов задоволено частково.
Розірвано договір № 266-4-Ж про участь у
фонді фінансування будівництва,
укладений 16 січня 2008 року між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Комерційний банк
«Західінкомбанк», правонаступником
якого є ПАТ «Західінкомбанк», та ОСОБА_4
Стягнуто з ПАТ «Західінкомбанк» на
користь правонаступника ОСОБА_4 -
ОСОБА_3 274 450 грн. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 28 січня 2014
року заочне рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та залишити в силі заочне рішення суду
першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що 16 січня 2008 року
між між ОСОБА_4 та товариством з
обмеженою відповідальністю
комерційним банком «Західінкомбанк»
(Управитель), від імені якого діяло
товариство з обмеженою
відповідальністю «Олвіта-Буд»
(Забудовник), було укладено договір
№ 266-4-Ж про участь у Фонді
фінансування будівництва (далі - ФФБ),
за умовами якого Управитель
зобов'язувався здійснювати управління
майном відповідно до чинного
законодавства, правил ФФБ, договору про
організацію спорудження об'єкта
будівництва за рахунок коштів ФФБ та
договору про участь у ФФБ.

Відповідно до
вказаного договору, об'єктом
інвестування будівництва є
двокімнатна квартира у с. Оліївка
загальною площею 49,90 кв.м., повна
вартість якої становить 229 540 грн.
Запланована дата введення об'єкта
будівництва в експлуатацію - 4 квартал
2008 року - І квартал 2009 року.

Відповідно до довідки
Забудовника від 22 січня 2008 року ОСОБА_4
сплатила повну вартість об'єкта
інвестування у розмірі 229 540 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_4 померла.

Відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 22 грудня 2010 року ОСОБА_3 є
спадкоємцем майнових прав ОСОБА_4 на
об'єкт будівництва АДРЕСА_1, загальна
площа 49,90 кв.м., загальна вартість - 229 540
грн.

Ухвалюючи рішення про
розірвання договору № 266-4-Ж від 16 січня
2008 року про участь у ФФБ та стягуючи з
ПАТ «Західінкомбанк» сплачені за цим
договором кошти, суд першої інстанції
виходив із того, що неналежне виконання
банком взятих на себе зобов'язань є
підставою для розірвання зазначеного
договору та повернення сплачених за
ним коштів.

Ухвалюючи нове рішення
про відмову в позові про розірвання
договору та стягнення грошових коштів,
апеляційний суд виходив із того, що
сплачена довірителем сума грошових
коштів за договором про участь у ФФБ не
може бути повернута його
правонаступнику, оскільки не настали
умови, визначені ч. 7 ст. 20 Закону
України «Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю» (далі - Закон).

Обгрунтованим і таким,
що відповідає вимогам закону, є
висновок апеляційного суду про відмову
в позові у частині повернення позивачу
274 450 грн.

Згідно із ч. ч. 4 - 6 ст. 20
Закону сума коштів, що підлягає
поверненню довірителю при відмові від
участі у ФФБ, визначається управителем,
виходячи з кількості закріплених за
довірителем вимірних одиниць об'єкта
інвестування, поточної ціни вимірної
одиниці цього об'єкта інвестування на
день передачі коштів в управління
управителю ФФБ. У разі якщо управитель
відкріпив від довірителя закріплений
за ним об'єкт інвестування за
недотримання довірителем графіка
внесення коштів до ФФБ, сума коштів, що
підлягає виплаті довірителю,
визначається управителем, виходячи з
кількості закріплених за довірителем
вимірних одиниць об'єкта інвестування
та поточної ціни вимірної одиниці
цього об'єкта інвестування станом на
перший день місяця, наступного за
місяцем, коли довіритель порушив
графік внесення коштів до ФФБ. В інших
випадках сума коштів, що підлягає
виплаті довірителю, визначається
управителем, виходячи з кількості
закріплених за довірителем вимірних
одиниць об'єкта інвестування та
поточної ціни вимірної одиниці цього
об'єкта інвестування станом на день
відкріплення від довірителя об'єкта
інвестування.

Відповідно до ч. 7 ст. 20
Закону сума коштів, яка підлягає
поверненню довірителю у випадках,
передбачених частинами четвертою -
шостою цієї статті, повертається
довірителю протягом п'яти днів після
здійснення управителем наступної
повної реалізації відповідного об'єкта
інвестування або після введення
об'єкта будівництва в експлуатацію.

Встановивши, що не
настали обставини, визначені ч. 7 ст. 20
Закону, апеляційний суд дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для повернення
позивачу грошових коштів.

Водночас, не можна
погодитись із висновком апеляційного
суду про відмову в позові в частині
розірвання договору № 266-4-Ж про участь
у ФФБ.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 651
ЦК України договір може бути змінено
або розірвано за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.
У разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або частково,
якщо право на таку відмову встановлено
договором або законом, договір є
відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 4 ст. 18
Закону, у разі порушення забудовником
строків спорудження об'єкта
будівництва або у разі неналежного
виконання управителем своїх
обов'язків, передбачених частиною
першою цієї статті, довіритель має
право вимагати від управителя
дострокового розірвання договору та
виплати йому коштів. Управитель
зобов'язаний виплатити довірителю
кошти у сумі, що визначається
відповідно до статті 20 цього Закону при
відмові довірителя від участі у ФФБ і
не може бути меншою за суму, внесену
довірителем до ФФБ.

Позивач обґрунтовував
заявлені вимоги порушенням строків
здачі об'єкта будівництва в
експлуатацію, а відповідно до договору
саме на забудовника покладається
обов'язок звести об'єкт будівництва та
ввести його в експлуатацію.

Застосувавши до
спірних відносин ч. 4 ст. 18 Закону, поза
увагою апеляційного суду залишилось
те, що порушення забудовником строків
спорудження об'єкта будівництва є
підставою розірвання договору з
управителем.

Апеляційний суд на
зазначене уваги не звернув і не
спростував висновки суду першої
інстанції про розірвання договору про
участь у ФФБ.

З огляду на викладене,
рішення суду першої інстанції про
задоволення позову у частині
розірвання договору про участь ФФБ
підлягає залишенню в силі відповідно
до ст. 339 ЦПК України.

В іншій частині
рішення апеляційного суду є законним
та обґрунтованим, доводи касаційної
скарги не спростовують його
законності.

Керуючись статтями 335,
336, 338, 339 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 28 січня 2014
року в частині відмови в позові про
розірванні договору № 266-4-Ж від 16 січня
2008 року про участь у Фонді фінансування
будівництва скасувати та залишити в
цій частині в силі заочне рішення
Житомирського районного суду
Житомирської області від 4 жовтня 2013
року.

В іншій частині рішення апеляційного
суду Житомирської області від 28 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.С. Олійник

Судді:

В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко