УХВАЛА

іменем україни

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк», про поділ
майна подружжя; за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - публічне
акціонерне товариство «Дельта Банк»,
про поділ зобов'язань за кредитним
договором за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення апеляційного суду
Львівської області від 20 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, у якому
просила поділити майно, набуте нею та
ОСОБА_4 за час шлюбу, у якому з
урахуванням уточнень просила визнати
за нею право власності на ѕ частки
квартири АДРЕСА_1

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
вона з відповідачем з 13 травня 2007 року
перебувала у зареєстрованому шлюбі,
який за рішенням суду було розірвано у
січні 2009 року. В період шлюбу у них
народилася донька - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу вони
придбали квартиру АДРЕСА_1, згоди

щодо розподілу вказаної квартири вони
дійти не можуть. Оскільки з нею
проживає малолітня донька, яка
знаходиться на її утриманні,
відповідач ухиляється від сплати
аліментів, враховуючи те, що нею надано
44 тис. доларів США для придбання
спірної квартири, вона просила
збільшити її частку у спірній квартирі,
відступивши від рівності часток.

У жовтні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічним позовом,
посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1,
була придбана ним згідно
договору-купівлі продажу від 24 квітня
2008 року. Для купівлі вказаної квартири
ним за згодою ОСОБА_3 з АКІБ
«УкрСиббанк» 24 квітня 2008 року було
укладено договір про надання
споживчого кредиту у сумі 25 тис.
доларів США. та 15 липня 2008
року було укладено другий договір про
надання споживчого кредиту у сумі 35
тис. доларів США, тому просив суд
поділити зобов'язання між сторонами.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 30 жовтня 2013
року позов ОСОБА_3 задоволено. Поділено
майно, набуте подружжям за час шлюбу, а
саме: виділено ОСОБА_3 3/5 частин
квартири АДРЕСА_1, відступивши від
засад рівності часток подружжя;
виділено ОСОБА_4 2/5 частин
квартири АДРЕСА_1, відступивши від
засад рівності часток подружжя. У
задоволенні решти позову відмовлено. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 20 березня 2014 року
рішення місцевого суду скасовано
та ухвалено нове, яким позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Виділено
ОСОБА_3 1/5 частин квартири АДРЕСА_1,
відступивши від засад рівності часток
подружжя; виділено
ОСОБА_4 4/5 частин квартири АДРЕСА_1,
відступивши від начала рівності часток
подружжя. У решті рішення залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати зазначене рішення
апеляційної інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та залишити в
силі рішення місцевого суду.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково зустрічний позов виходив із
того, що оскільки дитина сторін
перебуває на утриманні матері, батько
ухиляється від надання допомоги на
утримання їх неповнолітньої доньки, що
є підставою для відступлення від засад
рівності часток подружжя при поділі
їхнього спільного майна; відмовляючи в
задоволенні зустрічного
позову, місцевий суд виходив із того,
що при поділі майна борги подружжя
враховуються, а не підлягають поділу
шляхом стягнення на користь одного з
них.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції в частині
вирішення первісного позову, виходив
із того, що частка ОСОБА_3 у спірному
майні становить 1/5, з урахуванням
збільшення частки ОСОБА_4 до
4/5 частин, з урахуванням непогашених
боргових зобов'язань, які сплачує
відповідач за кредитними договорами. У
решті апеляційний суд погодився з
висновками місцевого суду.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна.

Судом установлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі з 13
травня 2007 року по 23 січня 2009 року. В
період шлюбу у сторін народилася
донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час шлюбу сторони придбали
квартиру АДРЕСА_1.

Таким чином, вищевказана квартира є
об'єктом їх спільної сумісної
власності.

Статтею 69 СК України передбачено, що
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу
встановлено, що в разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засад рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема, якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї.

Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням
суду частка майна дружини, чоловіка
може бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 звертаючись до суду із указаним
позовом просила відступити від засад
рівності часток у спільному

сумісному майні, з урахуванням того, що
з нею залишилася проживати
неповнолітня дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст.
ст. 212-214, 315 ЦПК України не
перевірив доводи позивача на відступ
часток у спільному майні подружжя на
користь дружини з урахуванням
інтересів дитини, яка проживає з нею, у
рішенні не зазначив з яких підстав
дійшов висновку по можливість
зменшення частки позивача у спільній
сумісній власності; у відсутність
позову ОСОБА_4 про збільшення його
частки у спільному майні та зменшення
указаної части ОСОБА_3, апеляційний суд
визначив їх розмір - ОСОБА_4 4/5 частки, а
ОСОБА_3 1/5.

Також судом установлено, що 24 квітня 2008
року та 15 липня 2008 року ОСОБА_4 уклав з
ПАТ «УкрСиббанк» кредитні договори на
суму 25 тис. дол.. США та на суму 35
тис. дол. США. Позичальником за цими
договорами є ОСОБА_4 за посвідченої
нотаріальної згоди ОСОБА_3,
оскільки на час їх укладення сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором використане в
інтересах сім'ї.

Таким чином, дружина та чоловік
незалежно від припинення шлюбу мають
рівні права та обов'язки щодо спільно
нажитого у шлюбі майна, оскільки
розірвання шлюбу не звільняє подружжя
від зобов'язань за кредитом.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 звертаючись до суду із
зустрічним позовом просив суд стягнути
з ОСОБА_3 половину коштів за
вищевказаними кредитними договорами.

Із роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України в пп. 23, 24 постанови від
21 грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» вбачається, що вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна також
враховуються борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК
України).

Проте апеляційний суд не врахував, що
кредитні договори були укладені в
інтересах сім'ї.

Крім того, посилання апеляційного суду
на те, що при поділі майна
подружжя борги враховуються, а не
підлягають поділу, зроблене з
неправильним тлумаченням і розумінням
ч. 4 ст. 65 СК України. Спір заявлений про
стягнення коштів за кредитними
договорами з іншого з подружжя, що не
означає поділ кредитних зобов'язань, а
є врахуванням боргів, оскільки поділ
кредиту - це коли відповідальним за
виконання кредитного договору є інший
з подружжя та змінюються сторони
договори.

За таких обставин, апеляційний суд, не
врахував що сума одержаних ОСОБА_4 за
кредитними договорами грошових
коштів була використана в інтересах
та для потреб сім'ї; не встановив, яку
безпосередньо суму грошових коштів на
погашення кредитних зобов'язань
сплачено в період шлюбу, після
розірвання шлюбу, оскільки кошти
сплачені в період шлюбу є спільною
сумісною власністю, та дійшов
передчасного висновку про те, що
оскільки кредитні зобов'язання
відповідач сплачував самостійно, то це
є підставою для збільшення його частки
у спірній квартирі.

Таким чином, апеляційним судом
допущено порушення норм
процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи і
відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування рішення
апеляційного суду та передачі справи
на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 20 березня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько С.Ф. Хопта М.Є.
Червинська