Справа № 363/1147/14-ц Головуючий у І
інстанції Купрієнко С.І.Провадження №
22-ц/780/3965/14 Доповідач у 2
інстанції ГолубКатегорія
УХВАЛА

Іменем України

09 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Таргоній
Д.О., Приходька К.П.,

за участі секретаря
Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
ухвалу Вишгородського районного суду
Київської області від 23 квітня 2014 року
у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління
юстиції Київської області, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаною скаргою посилаючись на
те, що дії державного виконавця Лисенко
Л.П. щодо опису та арешту належної йому
на праві власності 5/8 частки квартири в
м. Вишгород, за адресою: АДРЕСА_1
вчинені з порушенням норм чинного
законодавства.

На підставі викладеного ОСОБА_1
просив визнати дії державного
виконавця відділу ДВС Вишгородського
РУЮ Київської області Лисенко Л.П. щодо
опису та арешту майна неправомірними
та скасувати накладений арешт.

Ухвалою Вишгородського районного суду
Київської області від 23 квітня 2014 року
відмовлено у задоволенні скарги на дії
державного виконавця.

Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає,
що державний виконавець описуючи 5/8
частки квартири не зазначив, що в
квартирі знаходиться інше рухоме
майно, що підлягає опису, зокрема
меблевий спальний гарнітур, побутова
техніка тощо, що призвело до
передчасного опису нерухомого майна
боржника.

На підставі викладеного в апеляційній
скарзі, ОСОБА_1 просив ухвалу суду
першої інстанції скасувати та
постановити нову ухвалу, якою скаргу
задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 25 грудня 2013 року
державним виконавцем ВДВС
Вишгородського РУЮ Лисенко Л.П. було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
листом № 2-449/2013 виданим Вишгородським
районним судом Київської області 19
грудня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення
сплати аліментів у розмірі 54 951,26 грн. та
судовий збір у розмірі 549,52 грн. з
вимогою добровільного виконання
рішення суду до 01 січня 2014 року.

Зазначена постанова була направлена
ОСОБА_1 25 грудня 2013 року.

В добровільному порядку ОСОБА_1
заборгованість не сплатив, після чого
державним виконавцем 09 січня 2014 року
було направлено запити в різні служби
для виявлення зареєстрованих
земельних ділянок, нерухомого майна,
транспортних засобів,
сільськогосподарської техніки, які
належать ОСОБА_1 на праві власності.

Відповідно до отриманої інформації за
боржником зареєстрована 5/8 частки
квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частина будинку
з відповідними частинами надвірних
будівель в АДРЕСА_3. Земельна ділянка
для будівництва та обслуговування
будинку за ОСОБА_1 не зареєстрована.

У зв'язку з неможливістю реалізації 1/2
частини вищезазначеного житлового
будинку, без належним чином
зареєстрованої земельної ділянки, на
якій знаходиться будинок, 11 березня 2014
року державним виконавцем
Вишгородського РУЮ було складено акт
опису та арешту 5/8 частки квартири
АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_1 на праві
власності.

Встановивши вказані обставини справи,
суд першої інстанції відмовив у
задоволенні скарги виходячи з того, що
державний виконавець діяв в межах
наданих йому повноважень та на
підставі норм чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для
самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Відповідно до п. 1.5. Наказу Міністерства
юстиції України «Про затвердження
Інструкції про проведення виконавчих
дій» № 74/5 від 15 грудня 1999 року
державний виконавець вживає заходів
примусового виконання, якщо боржник не
виконує добровільно рішення у
встановлений виконавцем строк
відповідно до ст. 24 ЗУ «Про виконавче
провадження».

Відповідно, заходами примусового
виконання рішень згідно зі ст. 32 ЗУ «Про
виконавче провадження» є: звернення
стягнення на грошові кошти боржника;
звернення стягнення на інші види майна
боржника; звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; вилучення в
боржника й передача стягувачеві певних
предметів, зазначених у рішенні;
відібрання дитини; інші заходи,
передбачені рішенням

Згідно з п. 2.4.1. зазначеної інструкції
присутність понятих обов'язкова при
вчиненні виконавчих дій, пов'язаних із
примусовим входженням до нежитлових
приміщень і сховищ, в яких зберігається
майно боржника, на яке звернено
стягнення, або майно стягувача, яке має
бути повернене йому в натурі;
примусовим входженням до житлових
будинків, квартир для забезпечення
примусового виселення та вселення в
них; примусовим входженням до будинків,
квартир та інших приміщень, в яких
перебуває дитина, яка має бути передана
іншим особам відповідно до рішення
суду; при проведенні огляду, арешту,
вилученні й передачі майна.

Починаючи виконувати рішення,
державний виконавець у відповідності
до п. 4.1.1. Інструкції про проведення
виконавчих дій повинен пересвідчитись,
чи отримана боржником копія постанови
про відкриття виконавчого провадження
і чи здійснені ним дії, спрямовані на
добровільне виконання рішення у
встановлений постановою строк.

Якщо боржник у встановлений строк
добровільно не виконав рішення, то
державний виконавець, відповідно до
вимог зазначеної Інструкції та ЗУ «Про
виконавче провадження», невідкладно
розпочинає його примусове виконання.

Примусове виконання рішення суду,
згідно з п. 5.1.1. Інструкції та ст. 52
зазначеного Закону відбувається
шляхом звернення стягнення на майно
боржника, що полягає в його виявленні
(шляхом надіслання запитів до органів
державної податкової інспекції,
банків, дорожньої автомобільної
інспекції, бюро технічної
інвентаризації, нотаріату тощо), описі,
арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Відповідно стягнення за виконавчими
документами в першу чергу звертається
на кошти боржника в гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, в тому
числі кошти на рахунках та вкладах
боржника в установах банків та інших
кредитних організаціях, на рахунки в
цінних паперах у депозитаріях цінних
паперів.

У разі відсутності в боржника коштів та
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, то згідно з положенням
п. 5.1.3. Інструкції стягнення
звертається на належне боржникові інше
майно. При цьому боржник має право
вказати ті види майна чи предмети, на
які потрібно звернути стягнення в
першу чергу. Державний виконавець
зобов'язаний задовольнити вимоги
боржника, якщо вони не порушують
інтересів стягувача й не ускладнюють
виконання рішення.

Враховуючи вимоги п. 5.1.4. Інструкції
стягнення на майно боржника
звертається тільки в розмірах і
обсягах, потрібних для виконання за
виконавчими документами, з урахуванням
витрат на виконання та стягнення
виконавчого збору. Якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, то стягнення звертається на
його частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Стягнення може бути звернено на майно
боржника, яке належить йому на праві
приватної власності.

Але відповідно до п. 5.1.5. Інструкції
стягнення за виконавчими документами
не може бути звернено на види майна та
предмети, які визначені в Переліку
видів майна громадян, на яке не може
бути звернено стягнення за виконавчими
документами, що належать боржникові на
праві власності чи є його часткою у
спільній власності, необхідні для
боржника, членів його сім'ї та осіб, які
перебувають на його утриманні.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЗУ «Про
виконавче провадження» арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Згідно із вказаною статтею та
положеннями п. 5.6.1. Інструкції про
проведення виконавчих дій арешт майна
полягає у проведенні його опису,
оголошенні заборони розпоряджатися
ним, а в разі потреби - в обмеженні права
користування майном або його вилученні
в боржника та передачі на зберігання
іншим особам.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом проведення опису майна боржника
і накладення на нього арешту.

При проведенні опису майна державний
виконавець, відповідно до п. 5.6.7.
Інструкції оголошує боржнику про
заборону розпоряджатися описаним
майном (здійснювати його відчуження), а
в разі потреби - про обмеження права
користуватися описаним майном.

Оцінка майна боржника, згідно з
положеннями п. 5.7. Інструкції
проводиться, якщо вартість майна не
перевищує сто неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, за
ринковими цінами, які діють на день
проведення оцінки, крім випадків, коли
оцінка провадиться за врегульованими
цінами, а також у разі оцінки
нерухомого майна, транспортних
засобів, повітряних, морських та
річкових суден.

Для проведення оцінки нерухомого
майна, транспортних засобів,
повітряних, морських, річкових суден та
майна, вартість якого перевищує сто
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, державний виконавець залучає
оцінювача, який здійснює свою
діяльність відповідно до Закону
України «Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в Україні».

Під час проведення виконавчих дій,
відповідно до п. 2.1.4. Інструкції сторони
та інші учасники виконавчого
провадження мають право оскаржувати
дії (бездіяльність) державного
виконавця з питань виконавчого
провадження та користуватись іншими
правами, наданими Законом.

В даному випадку мова йде про початкову
стадію звернення стягнення на майно
боржника, який не виконує рішення суду
у добровільному порядку.

Як вбачається з вище вказаних правових
норм, то звернення стягнення на майно
включає в себе наступні складові: 1)
виявлення майна (шляхом надіслання
запитів до органів державної
податкової інспекції, банків,
дорожньої автомобільної інспекції,
бюро технічної інвентаризації,
нотаріату тощо); 2) опис та арешт майна; 3)
вилучення майна; 4) примусова
реалізація майна.

З матеріалів справи вбачається що дії
державного виконавця Лисенко Л.П.
перебувають на стадії арешту
нерухомого майна, оскільки будь-яке
інше майно на яке могло би бути
звернено стягнення відсутнє. Тому
твердження ОСОБА_1 про те що державний
виконавець не залучила оцінювача майна
тим самим порушуючи вимоги Закону не
знаходять свого підтвердження, так як
мова про вилучення та примусову
реалізацію арештованого майна не йде.

Крім того, боржник має право вказати ті
види майна чи предмети, на які потрібно
звернути стягнення в першу чергу, однак
ОСОБА_1 таким правом не скористався.

Також слід зазначити, що твердження
ОСОБА_1 щодо того що він є засновником
ПП «Промснаб-ЮТЗ» та головою ФГ
«Ліщина», які функціонують належним
чином та від діяльності яких він
отримує стабільний заробіток нічим не
підтверджується. Натомість в
матеріалах справи містяться відповіді
Державної податкової служби України на
запити державного виконавця згідно
яких інформація щодо сум доходів та
утриманих з них податків відсутня (а.с.
17), а юридичну особу
ліквідовано/фізичну особу-підприємця -
припинено (а.с. 18).

Отже з викладеного вбачається, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
оскаржуваній ухвалі.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що ухвала суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, постановлена з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасована з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Вишгородського районного суду
Київської області від 23 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: