Ухвала

іменем україни

3 липня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Савченко В.О., Парінової І.К., Фаловської
І.М.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом
Дарницького районного управління МВС
України у м. Києві до ОСОБА_4, ОСОБА_5, та
неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, в
інтересах яких діє ОСОБА_5, третя особа -
служба у справах дітей Дарницької
районної у м. Києві державної
адміністрації, про виселення з
гуртожитку, за касаційною скаргою
ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє і в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7 в особі
представника ОСОБА_8 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 27 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Дарницьке районне
управління МВС України у м. Києві
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, яка діє у своїх інтересах та
інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 про виселення з гуртожитку.

Позовні вимоги мотивувало тим, що
відповідачі без законних відстав
проживають в кімнаті гуртожитку
АДРЕСА_1 й добровільно відмовляються
звільнити жиле приміщення.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 13 листопада 2013 року у
задоволенні позову відмовлено у
зв'язку з пропуском строку позовної
давності.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
27 лютого 2014 року зазначене рішення
районного суду скасовано й позов
задоволено. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5
разом з неповнолітніми ОСОБА_6, ОСОБА_7 з
кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі представник
відповідачів - ОСОБА_8 просить рішення
апеляційного суду скасувати і залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
що було помилково скасовано, мотивуючи
свої вимоги неправильним
застосуванням судом норм
матеріального права і порушенням норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання
про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що до спірної
кімнати гуртожитку відповідач ОСОБА_4
вселився під час служби у в
Харківському РУ ГУ МВС України у м.
Києві, але при цьому вселення відбулося
з порушенням встановленого законом
порядку, зокрема за відсутності
рішення адміністрації підприємства і
профспілкового комітету про надання
жилої площі в гуртожитку та
спеціального ордеру на вселення.

Наказом Харківського РУ ГУ МВС України
у м. Києві № 14о/с від 2 березня 2001 року
ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішних
справ згідно п. «ж» (за власним
бажанням) ст. 64 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України

Таким чином, установивши, що відповідач
ОСОБА_4 у трудових відносинах із
позивачем, на балансі якого перебуває
гуртожиток не знаходиться, вселився до
спірної кімнати без відповідних
правових підстав, зокрема за
відсутності спеціального ордеру, його
дружина ОСОБА_5 згідно з даними
паспорту зареєстрована у
Малиновському районі Житомирської
області, суд апеляційної інстанції
дійшов вірного висновку щодо наявності
правових підстав для виселення
відповідачів з гуртожитку без надання
іншого жилого приміщення.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками, оскільки вони узгоджуються
з матеріалами та обставинами справи.

Крім того, судом апеляційної інстанції
вірно зазначено, що сфера дії Закону
України «Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитків»
не поширюється на гуртожитку, які
перебувають у господарському віданні
або оперативному управлінні установ та
організацій Міністерства внутрішніх
справ України.

Суд апеляційної інстанції правильно
визначив характер спірних
правовідносин й вірно застосував
положення норм матеріального права ,
зокрема ст. ст. 109, 116, 127, 128, 129, 132 ЖК
України, й оцінивши усі забрані у
справі докази, дійшов обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги на увагу не
заслуговують й вказаних висновків
апеляційного суду не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не
свідчать про те, що апеляційним судом
при розгляді даної справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень.

Таким чином, оскаржуване рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, наведені у
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись
ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка
діє і в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6,
ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_8
відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
27 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Савченко В.О.

Парінова І.К.

Фаловська І.М.