Номер провадження: 22-ц/785/4509/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеса
від 12 березня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про поділ спільного майна подружжя,-

встановила:

У березні 2013 року ОСОБА_4 (уточнюючи
свої позовні вимоги) звернулася до суду
з позовом до ОСОБА_3 та просила визнати
спільною сумісною власністю подружжя
суму коштів по поточному рахунку та
відсотків по ним відповідно до
договору від 14. 11. 2012 року та стягнути зі
ОСОБА_3 1/2 частину коштів по поточному
рахунку та відсотків по ним, а саме 44001
дол. США, що еквівалентно 351699,99 грн.
станом на 01.02.2013 року.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим,
що у період шлюбу було здійснено продаж
спільної квартири подружжя, після чого
на рахунок відповідача у Банку було
покладено 88002 дол. США, якими ОСОБА_3
розпорядився на власний розсуд.

У свою чергу ОСОБА_3 звернувся до суду з
зустрічною позовною заявою, та просив
поділити майно, що було придбано у
період шлюбу наступним чином: йому
холодильник вартістю 3000 грн., газову
плиту вартістю 3500 грн., відеокамеру
вартістю 2400 грн.; у власність ОСОБА_4
кондиціонер вартістю 2000 грн.,
хлібопічку вартістю 1500 грн., кухонну
стінку вартістю 4000 грн., кухонний
куточок вартістю 1000 грн., ліжко
вартістю 400 грн., витяжку вартістю 800
грн., шафу платтяну вартістю 100 грн.,
пральну машину вартістю 1000 грн., ванну
вартістю 500 грн., унітаз вартістю 200 грн.,
мийку вартістю 200 грн., посуд вартістю
1000 грн., ножі фірмові вартістю 100 грн.,
пилосос вартістю 300 грн., комбайн
кухонний універсальний вартістю 400
грн.. Також ОСОБА_3 зазначив, що кошти, на
які посилається позивачка, були
позичені у 2008 році та повернуті
позикодавцю, що підтверджується
розпискою.

Рішенням Суворовського районного
суду м. Одеса від 12 березня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено
частково.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
175846 грн., та судові витрати в сумі 1758,46
грн.. В задоволені решти позовних вимог
відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з зазначеним
рішенням, ОСОБА_3 подав до суду
апеляційну скаргу, в якій просив
рішення суду скасувати, ухвалити по
справі нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а його зустрічні позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4
частково, суд першої інстанції виходив
з того, що відповідно до ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності,
тому кошти у сумі 44001 доларів США, які
були покладені на рахунок ОСОБА_3 в АТ
«Дельта Банк» є спільною власністю
подружжя.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем не надано
жодного доказу придбання під час шлюбу
переліченої ним побутової техніки,
меблів та посуду, тому відсутні
підстави для задоволення таких вимог.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив обставини по справі,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи, та не
спростовується сторонами, що 29 вересня
1995 року сторони уклали шлюб, що
підтверджується свідоцтвом про
одруження серії НОМЕР_1 (а.с.5).

Відповідно до розписки від 23.04.2008 року
ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_5 борг у
розмірі 52000 доларів США, про що написав
розписку (а.с.91).

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_3
здійснив продаж квартири АДРЕСА_1, яка
перебувала у спільній сумісній
власності подружжя та була відчужена
за згодою ОСОБА_4, за 136000 грн., що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 14.11.2012 року (а.с.10-12).

У цей же день, 14.11.2012 року на рахунок
відповідача ОСОБА_3 в АТ «Дельта Банк»
було внесено гроші у розмірі 44001
доларів США, про що свідчить квитанція
банку (а.с.4).

01.02.2013 року з рахунку ОСОБА_3 у АТ
«Дельта Банк» було знято грошові кошти
у розмірі 44001 доларів США (351699,99 грн. за
курсом НБУ станом на 01.02.2013 року), що
підтверджується довідками банку
(а.с.68-70).

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя,
що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст.
368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК
можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

В силу ст. 63 СК України дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності , якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
прийняв до уваги доводи ОСОБА_3 про те,
що кошти, які він брав по розписці у
ОСОБА_5 були позичені для придбання
квартири на потреби сім'ї, оскільки
відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для
укладення одним із подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, а також договорів стосовно
цінного майна, згода другого з подружжя
має бути подана письмово (ч. ч. 2, 3 ст. 65
СК України).

Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України,
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
кошти, які ОСОБА_3 отримав по розписці у
сумі 52000 доларів США, створюють лише
правові наслідки для нього особисто,
оскільки кошти були отримані без згоди
дружини, та позивачем не доведено того
факту, що вони були витрачені на
потреби сім'ї.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що кошти,
які були отримані від продажу спільної
квартири, та були покладені на
особистий рахунок ОСОБА_3, є спільною
власністю подружжя, а тому підлягають
поділу.

Що стосується зустрічної позовної
заяви ОСОБА_3, то колегія суддів дійшла
висновку, що суд першої інстанції
відмовив у задоволенні позову на
законних підставах.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази, що майно, яке просить поділити
позивач, є в наявності та було придбано
у період шлюбу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
усі зазначені обставини судом першої
інстанції при ухвалені рішення були
враховані, суд надав належну оцінку
доказам та ухвалив законне,
обґрунтоване рішення, яке скасуванню
не підлягає.

Викладені в апеляційних скаргах доводи
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні
обставини по справі, рішення суду
відповідає вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК
України, а тому не вбачає підстав для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Суворовського районного
суду м. Одеса від 12 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає
законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.І. Сватаненко