Справа № 369/1681/14 Головуючий у І
інстанції Дубас Т.В.Провадження №
22-ц/780/3618/14 Доповідач у 2
інстанції ЛащенкоКатегорія 38
УХВАЛА

Іменем України

16 липня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Лащенка В.Д.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

при секретарі Горошук І. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошинського районного
суду Київської області від 14 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2
до Дмитрівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області про визнання права власності в
порядку спадкування,-

встановила:

У лютому 2014 року позивачі ОСОБА_1, та
ОСОБА_2, звернулись в суд з позовом до
Дмитрівської сільської ради
Києво- Святошинського району
Київської області про визнання права
власності в порядку спадкування.

Позивач обґрунтовувала свої вимоги
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1, було відкрито
спадщину внаслідок смерті ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданого виконкомом Дмитрівської
сільської ради 13 березня 2010 року.

До складу спадщини, з якої виник спір,
увійшло: право власності на житловий
будинок загальною площею 124,5 кв.м. з
надвірними будівлями та спорудами,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1;
право власності на земельну ділянку
площею 0,1669 га.. яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Право власності спадкодавця на
зазначене вище спадкове майно
підтверджується свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно (будинок)
від 01 липня 2011 року та державним актом
на право приватної власності на землю
від 15 листопада 1997 року.

Спадкоємцями, які прийняли спадщину за
заповітом, є позивачі, що
підтверджується матеріалами спадкової
справи № 209/2010, заведеної відповідачем.

Заповітом від 7 травня 2009 року,
посвідченим секретарем виконкому
Дмитрівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, житловий будинок з надвірними
будівлями і спорудами спадкодавець
заповів у рівних частинах позивачам.
Земельну ж ділянку спадкодавець
заповів у такому порядку: позивачу
ОСОБА_1 - 0,0319 га, а позивачу ОСОБА_2 - 0,1450
га від загальної площі земельної
ділянки.

5 серпня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
державної нотаріальної контори
Києво-Святошинського району Київської
області із заявою про прийняття
спадщини, яка по завершенню
шестимісячного терміну мала видати
свідоцтво про право на спадщину. 25
квітня 2010 року з такою заявою до
відповідача звернулася ОСОБА_2 Проте,
позивачам було відмовлено у видачі
такого свідоцтва оскільки, як
зазначено нотаріусом, в заповіті не
вказано ідеальних часток приміщень, на
які позивачі просять визнати свідоцтво
про право на спадщину за заповітом.
Окрім того, заповідані частки
земельної ділянки, а саме 0,0319 га і 0,1450
га, що складають 0,1769 га, не співпадають
з площею земельної ділянки в
державному акті (0,1689 га).

Позивачі просили визнати за сторонами
право власності в порядку спадкування
за заповітом з наступним поділом
спадкового майна:

- ОСОБА_1 є спадкоємцем: частини будинку
розміром 60,2 кв.м., що складає 48,35 % (60,2 :
124,5 х 100) загальної площі будинку, а саме:
кімнат площею 6,5 кв.м. (2-2), 7,4 кв.м. (2-1), 8,9
кв.м. (2-7), 11,8 кв.м. (2-6), 10,9 кв.м. (2-4), 14,7 кв.м.
(2- 5); надвірних будівель і споруд, а
саме: колодязя, в розмірі 95 %; огорожі за
№ 5, довжиною 8,3 м., що складає 25,5 %; ґанку
1995 року побудови; земельної ділянки
розміром 0,045 га, що прилягає до
земельної ділянки розміром 0,1130 га, яка
належить ОСОБА_1 та розташована за
адресою: АДРЕСА_1;

- ОСОБА_2 є спадкоємцем: частини
вищевказаного будинку розміром 64,3
кв.м., що складає 51,65 % (64,3 : 124,5 х 100)
загальної площі будинку, а саме: кімнат
площею 20,0 кв.м. (1-3), 6,9 кв.м. (1-2), 10,6 кв.м.
(1-4), 3,6 кв.м. (1-8), 11,8 кв.м. (1-6), 7,7 кв.м. (1-1), 3,7
кв.м. (І).; надвірних будівель і споруд, а
саме: колодязя в розмірі 5 %; огорожі № 6
та огорожі № 7 в розмірі 100 %; ґанку 1956
року побудови; гаражу; сараю 1975 року
побудови; сараю 1978 року побудови; воріт
з хвірткою; каналізаційної ями; погрібу
під будівлею; земельної ділянки
розміром 0,1219 га.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 14
квітня 2014 року в позові ОСОБА_1, ОСОБА_2,
до Дмитрівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області про визнання права власності в
порядку спадкування - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати вказане рішення суду
з підстав порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги із
наступних підстав.

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
батько позивачів ОСОБА_3 (а.с.32).

Відповідно до заповіту від 07 травня 2009
року, посвідченого секретарем
Дмитрівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, ОСОБА_3 заповів все своє майно
в рівних долях ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а
земельну ділянку, яка знаходиться по
АДРЕСА_1 заповів 0,0319 га сину ОСОБА_1, а
0,1450 га заповів своїй доньці ОСОБА_2
Земельну ділянку площею 0,15 га надану
для ведення особистого селянського
господарства, згідно державного акту
серії ЯЕ №958967 від 23 січня 2008 року,
заповів сину ОСОБА_1 (а.с.43).

Відповідно до Державного акту на право
приватної власності на землю ОСОБА_3
передано у приватну власність земельна
ділянка площею 0,1669 га в с. Мила
Києво-Святошинського району.

28 квітня 2010 року та 05 серпня 2010 року із
заявами про прийняття спадщини до
нотаріальної контори звернулись
ОСОБА_1 та ОСОБА_2

В Києво-Святошинській державній
нотаріальній конторі було заведено
спадкову справу №209/2010 щодо майна
померлого ОСОБА_3

Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є
особисте розпорядження фізичної особи
на випадок смерті.

Відповідно до ст.1225 ЦК України, право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням їх цільового
призначення.

Статтею 1278 ЦК України визначено, що
частки кожного спадкоємця у спадщині є
рівними, якщо спадкодавець у заповіті
сам не розподілив спадщину між ними.

Згідно з ст.392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою.

Оскільки спадкодавець заповів своє
майно на випадок смерті в рівних
частках обом позивачам, окрім
земельної ділянки, розмір часток якої
він особисто визначив кожному із
спадкоємців, а позовні вимоги
позивачів суперечать розпорядженню
померлого та вимогам ст.. 1278 ЦК України,
суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив у задоволенні позову.

З врахуванням встановлених в судовому
засіданні обставин справи, суд
оцінюючи, належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів прийшов до вірного
висновку, позов не ґрунтується на
вимогах чинного законодавства і не
підлягає задоволенню.

Доводи апелянта про необґрунтованість
та ухвалення рішення з порушенням
вимог чинного законодавства України на
переконання колегії суддів
апеляційної інстанції, не знайшли
свого підтвердження і повністю
спростовуються дослідженими належними
та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про відмову в
задоволенні первісного позову та
задовольнивши зустрічний позов
частково.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
апеляційну скаргу і залишити рішення
суду без змін.

Керуючись ст.ст.1225, 1233, 1278 ЦК України,
ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 14 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий

Судді