22-ц/775/1077/2014(м)
інстанції Мельник І.Г.
Суддя-доповідач
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року

м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області в складі:

головуючого
Кочегарової Л.М.,

суддів:
Ігнатоля Т.Г., Мальцевої Є.Є.,

при секретарі
Макаровій О.А.,

розглянувши у судовому засіданні в
місті Маріуполі справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3
на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 12 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення
суми авансованого платежу та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про визнання попереднього договору
купівлі-продажу від 29 січня 2014 року
дійсним,

в
с т а н о в и л а:

25 березня 2014 року ОСОБА_4
звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2
про стягнення авансового платежу в
сумі 15 564,30 грн.

15 квітня 2014 року представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який діє на підставі
довіреності, звернувся до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_4 про
визнання дійсним попереднього
договору купівлі-продажу квартири,
розташованої за адресою АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 29
січня 2014 року.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя від 12
червня 2014 року та ухвалою від 13 червня
2014 року, про виправлення арифметичної
помилки, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
стягнення суми авансового платежу
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 суму сплаченого авансу
17 482,05 гривень та судовий збір 243,60
гривень, а всього 17 725,65 грн.(а.с.83-84). В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
до ОСОБА_4 про визнання дійсним
попереднього договору від 29 січня 2014
року купівлі-продажу квартири,
розташованої за адресою АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 29
січня 2014 року - відмовлено.

В апеляційній скарзі
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати, відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_5 та
задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3, які просили
задовольнити апеляційну скаргу,
заперечення представника ОСОБА_5 -
ОСОБА_6, яка просила відхилити скаргу,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню за
таких підстав.

Судом встановлено, що 29 січня
2014 року між ОСОБА_4, як покупцем, та
ОСОБА_2, як продавцем, було укладено
попередній договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1. Згідно з п.2
вказаного договору, покупець ОСОБА_4
передала продавцю ОСОБА_2 завдаток в
рахунок вартості об'єкта в розмірі 4 250
гривен, еквівалент 500 доларів США, за
курсом 8,5 гривень за 1 долар США.

Відповідно до п. 1 вказаної
угоди, сторони зобов'язалися до 03
березня 2014 року укласти основний
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1.

10 лютого 2014 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 була укладена додаткова угода
про додатковий завдаток в рахунок
вартості об'єкта в розмірі 8 500 гривень,
еквівалент 1000 доларам США, по курсу 8,5
гривень за 1 долар США.

02 березня 2014 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 була укладена угода про
продовження строку дії попереднього
договору від 29 січня 2014 року,
відповідно до якої, за ініціативою
покупця, сторони продовжили дію
попереднього договору до 10 березня 2014
року.

18 березня 2014 року ОСОБА_4
звернулася до ОСОБА_2 з листом, в якому
вказувала, що в зв'язку з неукладенням
з його вини договору купівлі-продажі
квартири АДРЕСА_1 до 10 березня 2014 року,
вона просить повернути їй суму
сплаченого авансу в розмірі 1 500 доларів
США.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з
того, що передана позивачкою грошова
сума ОСОБА_2 є авансом і, оскільки
договір купівлі-продажу квартири між
сторонами не укладений, то отримана
відповідачем сума підлягає поверненню
ОСОБА_4 Відмовляючи ОСОБА_2 у позові,
суд зазначив, що підстав для визнання
попереднього договору дійсним немає,
враховуючи те, що форма цього договору
не відповідає закону.

З висновками суду не можна не
погодитися.

Згідно з положеннями статті 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до статті 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Завдаток одночасно є доказом
самого факту існування зобов'язання,
виконує платіжну функцію та є способом
забезпечення виконання зобов'язання.

З огляду на зазначене та
положення статей 546, 548 ЦК України
завдатком може бути забезпечене лише
дійсне зобов'язання.

Натомість згідно з частиною
першою статті 635 ЦК України попереднім
є договір, сторони якого зобов'язуються
протягом певного строку (у певний
термін) укласти договір в майбутньому
(основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором.

Необгрунтоване ухилення
однієї із сторін попереднього договору
від укладення основного договору може
бути підставою лише для відшкодування
другій стороні збитків, завданих
простроченням, оскільки зобов'язання,
встановлене попереднім договором,
припиняється, якщо основний договір не
укладений протягом строку,
встановленого попереднім договором
(частини друга та третя статті 635 ЦК
України).

Попередній договір
укладається у формі, встановленій для
основного договору, а якщо форма
основного договору не встановлена, - у
письмовій формі.

Відповідно до частин першої та
другої статті 614 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Згідно ст. 533 ЦК України грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Статтею 220 ЦК України
передбачено, що у разі недодержання
сторонами вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним. Якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Зі справи вбачається, що
відповідно до умов попереднього
договору від 29 січня 2014 року та
додаткової угоди до цього договору від
10 лютого 2013 року, ОСОБА_4 сплатила
ОСОБА_2 аванс в сумі 12 750 грн., що
еквівалентно 1 500 доларам США. Факт
отримання цих коштів ОСОБА_2
підтверджується його підписом у
попередньому договорі та не
заперечувався ним в судовому
засідання апеляційного суду. Ці кошти,
за повідомленням ОСОБА_2, він передав в
рахунок придбання нової квартири для
своєї сім'ї, а тому, не може повернути
ОСОБА_4

Таким чином, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно,
всебічно і об'єктивно встановив
обставини справи та відповідні їм
правовідносини, поясненням сторін,
наданим доказам дав належну оцінку і
дійшов обґрунтованого висновку про
задоволення позову ОСОБА_4 та
стягнення з ОСОБА_2 коштів на користь
позивачки, оскільки передана ОСОБА_4
грошова сума за попереднім договором
купівлі-продажу отримана відповідачем
безпідставно і, оскільки, основний
договір купівлі - продажу квартири між
сторонами укладено не було, то
передана сума є авансом і вона
повертається покупцю.

Не погоджуючись із рішенням
суду, відповідач, в особі свого
представника, вказав, що передані
кошти ОСОБА_2 є завдатком і тому, при
неукладенні основного договору вони не
підлягають поверненню позивачці. Ці
доводи є безпідставними, оскільки в
решенні суду з цього приводу наведені
вичерпні висновки про встановлені
обставини і правові наслідки, які
підтверджуються доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Встановлено, що грошову суму у
розмірі 1500 доларів США було передано
позивачкою до укладання основного
договору купівлі-продажу. Таким чином,
відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України,
сплачена сума у розмірі 1500 доларів США
є авансом.

Так, частина 2 статті 570 ЦК
України встановлює презумпцію авансу,
якщо в правочині не визначено, що така
сума є завдатком.

На відміну від завдатку, аванс
- це лише спосіб платежу. Він не виконує
забезпечувальної функції, а виконує
функцію попередньої оплати. У разі
видачі авансу кредитор не може бути
зобов'язаний до повернення авансу у
подвійному розмірі і, відповідно, до
відшкодування збитків.

Крім того, встановлено, що
попередній договір не було укладено у
встановленій для основного договору
формі, а саме, не відбулося нотаріальне
його посвідчення, а тому, погодитися з
тим, що сторони назвали передані кошти
завдатком, який не підлягає поверненню
при невиконані умов договору, не можна.

В апеляційній скарзі
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зазначає,
що суд дійшов невірного висновку про
відсутність підстав, передбачених ч.2
ст.220 ЦК України, для визнання
попереднього договору дійсним,
оскільки сторони досягли домовленості
щодо всіх істотних умов попереднього
договору і виконали дії, які свідчать
про реальність їх волі.

Колегія суддів не
погоджується з вказаними доводами, як
підставою для скасування рішення про
відмову ОСОБА_2 у позові, оскільки ні
суду першої інстанції, ні апеляційному
суду не представлено доказів того, що
існували поважні причини, які
унеможливлювали укладання сторонами
нотаріально посвідченого попереднього
договору і ОСОБА_4 ухилялася від
укладення цього договору.

Тому, підстави для задоволення
апеляційної скарги ОСОБА_2, в цій
частині, та скасування рішення, з
визнанням дійсним попереднього
договору від 29 січня 2014 року, відсутні.

За таких обставин, рішення
суду про відмову ОСОБА_2 у позові про
визнання попереднього договору
дійсним апеляційний суд залишає без
змін.

Проте апеляційний суд вважає,
що при вирішенні спору суд першої
інстанції допустив порушення норм
процесуального права, які є підставою
для часткового задоволення
апеляційної скарги представника
ОСОБА_2 ОСОБА_3 та зміни судового
рішення, в частині суми авансу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається з позовної заяви
ОСОБА_4, обгрунтовуючи свої вимоги,
позивачка посилалася на те, що передала
відповідачу 1500 доларів США і просила
ухвалити рішення про стягнення з
ОСОБА_2 еквівалент цієї суми - 15 564,30
грн.(а.с.2).

У відповідності з вимогами
ст.ст.31, 118 ЦПК України, позивач має
право протягом усього часу розгляду
справи збільшити або зменшити розмір
позовних вимог, позов пред'являється
шляхом подання позовної заяви до суду
першої інстанції.

В матеріаліх справи відсутня
заява ОСОБА_4, оформлена у
відповідності з вимогами
процесуального законодаства, про
збільшення позовних вимог та стягнення
еквівалентної суми 1500 доларів США на
час ухвалення рішення, не заявлено
таких вимог і у самому позові.

За таких обставин, з
урахуванням доводів апеляційної
скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,
колегія суддів вважає необхідним
змінити судове рішення, в частині
стягнення авансу, і визначити до
стягнення на користь ОСОБА_4, в межах
заявлених нею вимог, 15 564,30 грн.

Керуючись п.2 ч.1. ст.307, ст.309 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 12 червня 2014 року, в частині
визначення суми авансу, змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( проживає
АДРЕСА_1 паспорт НОМЕР_3, ІНН НОМЕР_2,
тел.НОМЕР_4) на користь ОСОБА_4 аванс 15
564 грн.30 коп.(п'ятнадцять тисяч п'ятсот
шістдесят чотири грн. 30 коп.).

В решті частини рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Л.М.Кочегарова

Судді:
Т.Г.Ігнатоля

Є.Є.Мальцева