Ухвала іменем україни 16 липня 2014 рокум.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоМакарчука М.А. суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної
Т.О., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до Верхньосироватської
сільської ради Сумського району
Сумської області, третя особа −?
Сумська районна державна нотаріальна
контора, про визнання права власності
на домоволодіння в порядку
спадкування, за касаційною скаргою
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення
апеляційного суду Сумської області від
19 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, то вона
проживає в домоволодінні по АДРЕСА_2.
Вказане домоволодіння мало статус
колгоспного двору і належало ОСОБА_1,
головою якого була ОСОБА_1 Вона та її
чоловік ОСОБА_3 син ОСОБА_4,. проживали у
вказаному домоволодінні разом з ОСОБА_1
до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після
смерті ОСОБА_4 вона (позивачка) з
чоловіком стали співвласниками
колгоспного двору на праві сумісної
власності. При цьому новий голова
колгоспного двору не призначався.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік
ОСОБА_3 Після його смерті вона
залишилася проживати у домоволодінні,
тобто фактично прийняла спадщину, але в
нотаріальну контору не зверталася. На
даний час у неї виникла необхідність в
оформленні права власності на
домоволодіння, але в нотаріальній
конторі їй пояснили, що нею пропущено
встановлений законом строк для
прийняття спадщини, а крім цього не
визначено частки кожного із
співвласників домоволодіння і тому
визначити, яку частку домоволодіння
вона спадкує, неможливо.

Посилаючись на такі обставини, просила
визнати її власником Ѕ частки
домоволодіння по АДРЕСА_3 як
співвласника вказаного майна і
власником Ѕ частки вказаного
домоволодіння як спадкоємця за законом
померлого ОСОБА_3, який фактично
прийняв спадщину та був власником
всього вказаного домоволодіння.

Рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 10 липня 2008
року визнано за ОСОБА_1 право власності
на домоволодіння по АДРЕСА_2.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 19 березня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_1
просять скасувати рішення
апеляційного суду, залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судом норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обгрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, керуючись положеннями ч. 1 ст. 1261
ЦК України та ч. 3 ст. 1268 ЦК України,
виходив із того, що позивачка є
власником Ѕ частини будинку, який
належить їй на праві спільної сумісної
власності, та власником Ѕ частини
будинку у порядку спадкування після
смерті свого чоловіка ОСОБА_3, тому вона
є власником всього домоволодіння в
цілому.

Апеляційний суд, скасувавши рішення
суду першої інстанції та ухваливши
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено, виходив із того, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини у справі, не
залучено до участі у справі синів
ОСОБА_3 від першого шлюбу, які також в
силу положень ст. 529 ЦК УРСР є
спадкоємцями першої черги після смерті
батька.

Проте з такими висновками судів не
можна погодитись з наступних підстав.

Судами встановлено, що домоволодіння,
що розташоване за адресою: АДРЕСА_2,
мало статус колгоспного двору. Головою
колгоспного двору була ОСОБА_1, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Крім ОСОБА_1 з
нею проживали та були членами
колгоспного двору її син ОСОБА_3 та
невістка ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК Української
РСР майно колгоспного двору належить
його членам на праві сумісної
власності (ст. 112 цього Кодексу).

Згідно з ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР
розмір частки члена двору
встановлюється виходячи з рівності
часток усіх членів двору, включаючи
неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір був припинений 15
квітня 1991 року, коли відповідно до
постанови Верховної Ради Української
РСР від 26 березня 1991 року № 885-XII був
введений в дію Закон України «Про
власність».

Відповідно до ст. 563 ЦК УРСР
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1895/ed_2004_01_01/pravo
1/KD0008.html?pravo=1> 1963 року у випадку смерті
члена колгоспного двору спадкування в
майні двору не відкривається, а
спадкується лише особисте майно членів
колгоспного двору. Якщо після смерті
члена колгоспного двору інших членів
двору не залишилося, майно двору
спадкується на загальних підставах.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 1995
року № 20 «Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності»
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_1998_05_25/pravo1/VS9503
8.html?pravo=1> право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 13 постанови від 24
червня 1983 року № 4 «Про практику
розгляду судами України справ про
спадкування»
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2008_05_30/pravo1/VS8300
2.html?pravo=1>, та в підпункті г) пункту 6
постанови від 22 грудня 1995 року №
20 «Про судову практику у справах права
приватної власності»
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_1998_05_25/pravo1/VS9503
8.html?pravo=1>, правила ст. 563 ЦК УРСР
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1895/ed_2004_01_01/pravo
1/KD0008.html?pravo=1> про те, що спадщина на
майно колгоспного двору відкривається
лише після смерті останнього його
члена, поширюється на випадки
припинення колгоспного двору лише з
цих підстав до 01 липня 1990 року. У
разі смерті члена колгоспного двору
після 30 червня 1990 року спадщина на
відповідну частку майна колгоспного
двору відкривається після смерті
кожного з його колишніх членів.

Виходячи зі змісту зазначених вище
норм матеріального права, спадщина
після смерті ОСОБА_1, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року та якій належала
1/3 частки майна колгоспного двору, не
відкрилась.

ОСОБА_3 помер 30 листопада 2000 року.

За положеннями п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР
1963 року
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1826/ed_2004_01_01/pravo
1/KD0008.html?pravo=1> вважається що спадкоємець
прийняв спадщину, якщо він протягом
шести місяців з дня відкриття спадщини
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном.

ОСОБА_1 як член колгоспного двору на
час 15 квітня 1991 року не втратила права
на частку в його майні. Оскільки після
смерті ОСОБА_3 вона залишилася
проживати у спірному будинку, суд
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що вона належним чином прийняла
спадщину.

Однак, як вбачається із матеріалів
справи, рішення суду першої інстанції у
березні 2014 року було оскаржене в
апеляційному порядку синами від
попереднього шлюбу ОСОБА_3: ОСОБА_6 та
ОСОБА_2, які вважають що їх права
порушено оскільки вони за правилами ст.
529 ЦК УРСР є спадкоємцями першої черги
після смерті батька.

Крім того, до суду касаційної
інстанції звернулась ОСОБА_2, посилаючи
на те, що вона на даний час на підставі
договору купівлі-продажу від 10 липня 2012
року, укладеного між нею та ОСОБА_1, є
власником спірного житлового будинку,
питання про її права та свободи судом
не вирішувалось, до участі у справі її
також залучено не було.

Таким чином, враховуючи, що суд
апеляційної інстанції в силу
передбачених ст. 307 ЦПК України
повноважень позбавлений можливості
залучити зазначених осіб до участі у
справі, рішення судів першої та
апеляційної інстанцій підлягає
скасуванню із направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції,
де слід детально встановити всі дійсні
обставини, обговорити питання про
притягнення до участі в справі всіх
осіб, чиї права та обов'язки можуть бути
порушені прийнятим рішенням, у разі
необхідності відповідно до вимог ст. 10
ЦПК України роз'яснити сторонам
наслідки вчинення або не вчинення
певних процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 333
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2125/ed_2013_05_16/pravo
1/T041618.html?pravo=1>, 338
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2013_05_16/pravo
1/T041618.html?pravo=1>, 345 ЦПК України
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2137/ed_2013_05_16/pravo
1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Сумської
області від 19 березня 2014 року та
рішення Сумського районного суду
Сумської області від 10 липня 2008 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук Судді: А.О.
Леванчук В.А. Нагорняк Т.О. Писана
Г.В. Юровська