АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6109/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Кудрявцева Т. О. Доповідач -
Котушенко С.П.Категорія 24
09 липня 2014 року колегія
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:
суддів
Петренко І.О., Романюк М.М.
при секретарі Шило С.Ю.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 16 травня 2014 року
за позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства "Дніпрогаз"
про визнання дій неправомірними та про
спонукання до виконання певних дій,-
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
ПАТ "Дніпрогаз" про визнання дій
неправомірними та про спонукання до
виконання певних дій. Позивач вказував
на те, що він є власником будинку по
АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську на
підставі договору купівлі-продажу від
29 грудня 1998 року, але проживає за межами
України. У зв'язку з цим він оформив
довіреність, якою уповноважив доньку
ОСОБА_3 управляти вказаним будинком,
вступати від його імені в
правовідносини з комунальними
службами, у тому числі й укладати
договори щодо поставки природного газу
Протягом 2013 року донька неодноразово
зверталася до відповідача з заявами
щодо укладення договору на постачання
природного газу та відновлення
газопостачання до вказаного будинку, у
чому їй було відмовлено з посиланням на
наявність заборгованості за газ у
розмірі 9745,03 грн., зафіксованої за
попереднім власником будинку ОСОБА_4;
на те що газопостачання було припинено
в будинок у 2008 році в зв'язку з
демонтажем газових приладів; а також у
зв'язку з ненаданням повного пакету
документів, передбачених п.4 "Правил
надання населенню послуг з
Посилаючись на порушення своїх прав,
позивач просив: визнати неправомірними
дії відповідача щодо нарахування
заборгованості в сумі 9 754,03 грн. за
послуги газопостачаня; зобов'язати
відповідача відновити газопостачання
за вказаною адресою; визнати відмову
ПАТ "Дніпрогаз" в укладанні договору на
користування природним газом
незаконною; зобов'язати відповідача
укласти з ним, в особі його
представника по довіреності, договір
на споживання природного газу.
Рішенням Бабушкінського
районного суду м.Дніпропетровська від
16 травня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить
питання про скасування рішення, як
постановленого з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх
матеріалами справи, колегія суддів
вважає апеляційну скаргу підлягаючою
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що за договором
купівлі-продажу від 29 грудня 1998 року
позивач придбав будинкок по АДРЕСА_1 у
м.Дніпропетровську, про що відповідача
не повідомив, договір на
газопостачання з ним не уклав, а тому
заборгованість за послуги
газопостачання, виникла з січня 1999
року, значиться за попереднім
власником цього будинку ОСОБА_4

В оскарженому рішенні суд зазначив, що
газопостачання до вказаного будинку
було припинено 1 липня 2008 році у зв'язку
з демонтажем газових приладів.

Проте з цим погодитись повністю не
можна, оскільки встановити точну дату
припинення газопостачання неможливо з
причини ненадання сторонами належних
доказів.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача пояснила, що
газопостачання до вказаного будинку
було припинено ще в кінці 1990 - на
початку 2000 років (точніше вона не
пам'ятає) але це було до крадіжки з
будинку газового котла АГВ.

На підтвердження даного факту суду
надано довідку Бабушкінського РВ ДМУ
ГУМВС України у Дніпропетровській
області, з якої вбачається, що 05 грудня
2002 року невстановлені особи здійснили
крадіжку майна з будинку по АДРЕСА_1 у
м.Дніпропетровську, в тому числі й
газового водонагрівального котла АГВ
(а.с.112).

Представник відповідача не
заперечувала проти припинення
газопостачання до вказаного будинку
внаслідок демонтажу газових приладів,
але вказати коли саме це трапилось не
змогла, посилаючись на відсутність
належних документів.

З матеріалів справи вбачається, що в 2013
році представник позивача звернулася
до відповідача з заявою про укладення
договору на постачання природного газу
та відновлення газопостачання до
вказаного будинку, у чому їй було
відмовлено.

Відносини між газопостачальним
підприємством та фізичними особами -
споживачами газу регулюються
Правилами надання населенню послуг з
газопостачання, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
№2246 від 09 грудня 1999 року (далі -
Правила).

Відповідно до п.4 Правил послуги з
газопостачання надаються споживачеві
на підставі договору, що укладається
ним відповідно до типового договору,
затвердженого у встановленому порядку.
У разі зміни власника об'єкта споживача
укладається новий договір.

Для укладення договору або внесення
змін до нього споживач на вимогу
газопостачального підприємства
повинен пред'явити: документ, що
посвідчує особу споживача (для
громадян України - паспорт громадянина
України або тимчасове посвідчення
громадянина України (для осіб, недавно
прийнятих до громадянства України); для
іноземців та осіб без громадянства -
національний паспорт або документ, що
його замінює); технічний паспорт на
будівлю або домову книгу; документ, що
підтверджує право власності на
квартиру, приватний будинок або
користування ними.

Відповідно до п.9 Правил відновлення
газопостачання здійснюється
газорозподільним підприємством
протягом двох робочих днів у містах
після усунення порушень, сплати
споживачем боргу та відшкодування
збитків, завданих його неправомірними
діями газопостачальному або
газорозподільному підприємству.

Встановивши, що позивач не надав
відповідачеві документів передбачених
п.4 Правил, не виконав дій передбачених
п.9 Правил, не допустив представників
ПАТ "Дніпрогаз" до приміщень де
розташовані газові прилади для
перевірки додержання правил безпеки
переміщення і заміни газових приладів,
суд дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову в частині визнання
відмови ПАТ "Дніпрогаз" в укладанні
договору на користування природним
газом незаконною та зобов'язання
відповідача відновити газопостачання
за вказаною адресою.

Доводи апеляційної скарги про
наявність у представника позивача
необхідного пакету документів для
укладення договору на газопостачання
не є підставою для задоволення
апеляційної скарги, оскільки вказані
документи відповідачеві до цих пір не
подані, що підтвердила представник
позивача в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи в даній частині.

Ухвалене судом в цій частині рішення
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, що регулює зазначені
правовідносини, підстав для його
скасування не встановлено.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні
позову про зобов'язання відповідача
укласти з позивачем, в особі його
представника по довіреності, договір
на споживання природного газу та про
визнання неправомірними дій
відповідача щодо нарахування
заборгованості за послуги
газопостачаня, суд виходив з
недоведеності позивачем факту
неправомірності вказаних дій.

З обґрунтованістю такого висновку
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст.11,15 ЦК
України цивільні права й обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення. Під
способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміються закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

За змістом зазначеної норми цивільного
права, способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: визнання
права; визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди;
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди; визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Отже, зазначеною нормою права
передбачено як спосіб захисту
порушеного права визнання незаконними
дій лише органів державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових осіб і
службових осіб. Визнання незаконними
дій інших органів, підприємств, установ
законом не передбачено.

Зобов'язання укласти договір у
судовому порядку також не відповідає
способам захисту прав, передбачених
ст.16 ЦК України (постанова Верховного
Суду України від 10 жовтня 2012 року № 6-110
цс 12).

Невірно обраний спосіб захисту
порушеного права є підставою для
відмови в задоволенні пред'явлених
особою вимог, а тому в задоволенні
даних частин позову слід відмовити
саме з цих підстав.

Враховуючи те, що суд не взяв до уваги
наведені обставини, постановлене
судове рішення підлягає зміні в
частині обґрунтування відмови в
задоволенні позову про визнання дій
неправомірними та про спонукання до
укладення договору, а апеляційна
скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 16 травня 2014 року
в частині обґрунтування відмови в
задоволенні позову про визнання дій
неправомірними та про спонукання до
укладення договору змінити відповідно
з даним рішенням, а в іншій частині -
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: