АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/8589/14
Головуючий у 1 інстанції - Зінченко С.В.
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва у складі:

Головуючого -
Панченка М.М.

суддів -
Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

при секретарі -
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» на рішення Солом»янського
районного суду м.Києва від 22 січня
2014року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_2, третя особа
Орган опіки та піклування
Солом»янської районної у м.Києві
державної адміністрації про звернення
стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» (далі - ТОВ»Кредитні
ініціативи») звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_2 і просив винести
рішення, яким звернути стягнення на
предмет іпотеки - двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, яка на час розгляду справи
перебуває у власності відповідача
іпотекодавця ОСОБА_2, і яка, в
забезпечення кредитних зобов»язань
перебуває в іпотеці позивача з правом
реалізації заставленої квартири з
прилюдних торгів.

Послався на те, що, оскільки
позичальник за кредитним договором
ОСОБА_2 не виконує зобов»язань з
погашення кредиту, в результаті чого
за ним, станом на час звернення до суду
з цим позовом, утворилась
заборгованість у загальній сумі 853.621
грн.78 коп. На підставі ст.ст.23,33,38,39
Закону України «Про іпотеку» просив
задовольнити позов.

Рішенням Солом»янського
районного суду м.Києва від 22 січня 2014
року у позові відмовлено з тих підстав,
що позивач не підтвердив прав його
вимоги, як фактора, та не підтвердив
суму нарахованої ним заборгованості по
кредитному договору.

Крім того, як зазначив суд першої
інстанції, позивач не представив суду
дозвіл Органу опіки та піклування на
реалізацію з прилюдних торгів спірної
квартири, в якій на час розгляду справи
є зареєстрована неповнолітня дитина
власника квартири боржника ОСОБА_2.

В поданій апеляційній скарзі
ТОВ»Кредитні ініціативи», пославшись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати рішення та ухвалити нове
рішення яким задовольнити позов /т.2
а.с.1-6/.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення учасників процесу, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Рішення про відмову у позові належить
скасувати, як ухвалене з порушенням
вимог матеріального та процесуального
права, та ухвалити нове рішення про
відмову у позові за іншими правовими
підставами.

Як слідує із матеріалів справи, 14.12.2007
року між ПАТ»Сведбанк», яке виступає
правонаступником АКБ»ТАС-Комерцбанк»
та ОСОБА_2 укладено кредитний договір
№2706/1207/71-581, згідно якого позичальник
ОСОБА_2 отримав у банку кредит у сумі
106.200 дол.США під 14 % річних на термін до
25.09.2010 року /т.1 а.с.37-39/.

У відповідності до вимог Кредитної
угоди у випадку невиконання
Позичальником своїх зобов»язань з
погашення кредиту та відсотків
сторонами передбачено, що кредитор має
право дострокового стягнення з
позичальника суму боргу, в тому числі,
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Таким чином, між ПАТ»Сведбанк» та
ОСОБА_2 виникли відносини договору
кредиту, які, відповідно до ст.1054 ЦК
України полягають в тому, що банк
(кредитодавець) зобов"язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов"язується повернути кредит та
сплатити проценти.

На забезпечення Кредитного договору
сторонами укладено нотаріально
посвідчений договір іпотеки
двокімнатної квартири АДРЕСА_1, яка
належить позичальнику на праві
власності /т.1 а.с.46-47/.

Згідно п.4 договору іпотеки
встановлено, що указаним договором
іпотеки житлові права та охоронювані
законом інтереси дітей, захист яких
передбачений Законом України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей»
вчиненням цього правочину не
зменшуються та не обмежуються.

Згідно п.5 Договору іпотеки, сторони
домовились, що ринкова вартість
предмету іпотеки становить 597.026 грн.

Крім того, сторонами за договором
іпотеки обумовлено, що у випадку
задоволення вимог Іпотекодержателя за
рахунок предмета застави його вартість
буде визначатися за цінами, що реально
склалися на ринку на момент
задоволення на аналогічне предмету
застави майно.

Отже, між ПАТ»Сведбанк» та
ОСОБА_2 виникли відносини договору
іпотеки, які, врегульовані ст.ст.572, 575 ЦК
України і в силу яких кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов»язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов»язання
Іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов»язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Встановлено, що в силу договору
факторингу №15 від 28.11.2012 року
ПАТ»Сведбанк» переуступив право
вимоги за кредитним договором від
14.12.2007 року та права за договором
іпотеки від 14.12.2007 року ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор-Плюс»,
яке у свою чергу, відповідно до
договору факторингу від 28.11.2012 року та
договору переуступки прав за договором
іпотеки, переуступило своє право
вимоги іншому фактору - позивачу
ТОВ»Кредитні ініціативи», яке,
відповідно до свідоцтва про реєстрацію
фінансової установи, виданого
державною комісією з регулювання
ринків фінансових послуг України від
22.09.2008 року є фінансовою установою /т.1
а.с.8-16,17-30, 34,6/.

Відповідно до ст.512 ЦК України
кредитор у зобов»язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок,
зокрема, передання ним своїх прав іншій
особі за правочином (відступлення
права вимоги).

У відповідності з вимогами ст.514
ЦК України до позивача перейшли права
первісного кредитора ПАТ»Сведбанк» в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав.

А в силу ст.516 ЦК України заміна
кредитора у зобов»язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов»язанні, новий кредитор несе
ризик настання несприятливих для нього
наслідків.

Оскільки позичальник ОСОБА_2 не
виконував свої договірні
зобов"язання з погашення кредиту та
сплаті відсотків, станом на 1.06.2013 року
за ним утворилась заборгованість у
розмірі 106.796,17 дол.США , що за офіційним
курсом НБУ складає 853.621,78 грн. /т.1 а.с.51/.

Указаний розрахунок позивачем
виконаний правильно, відповідає
дійсним обставинам справи і не
спростований відповідачем.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов"язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору.

А, відповідно до ст.611 ЦК України,
у разі порушення зобов»язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Дійшовши висновку про відмову у
позові з тих підстав, що в силу ст.517 ЦК
України позивач ТОВ»Кредитні
ініціативи» не надав позивачу, як
боржнику доказів переходу до нового
кредитора прав у зобов»язанні, колегія
суддів вважає, що зазначене
обґрунтування відмови у позові
зроблене без врахування того, що листом
від 12.06.2013 року ТОВ»Кредитні
ініціативи» повідомив боржника про
наявність у нього права вимагати від
боржника виконання вимог за кредитним
договором та договором іпотеки, про що
боржник ОСОБА_2 був належним чином
повідомлений /т.1 а.с.52-57/.

При цьому, отримавши указаний
лист, в якому також висувалась вимога
погашення кредитного боргу та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки, боржник не
відреагував на цей лист і не вимагав
від позивача будь-яких додаткових
підтверджень його прав, як фактора.

В силу ч.1ст.35 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення основного
зобов»язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов»язань, вимога про
виконання порушеного зобов»язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору.

Між тим, відповідно до п.37
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України від 30
березня 2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» невиконання
вимог частини першої статті 35 Закону
України «Про іпотеку» про надіслання
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушення
зобов»язання не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду (на
відміну від інших способів звернення
стягнення (частина третя статті 33 цього
Закону), оскільки іпотекодавець у
судовому засіданні має можливість
заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає статті
124 Конституції України.

Доводи відповідача в тій
частині, що звернення стягнення на
предмет іпотеки не може бути
задоволено, оскільки у спірній
квартирі є зареєстрована неповнолітня
дитина відповідача, колегія суддів
відхиляє, оскільки, укладаючи договір
іпотеки, відповідач, як іпотекодавець,
в договір іпотеки, підписаного ним за
згодою своєї дружини, підтвердив про
відсутність прав користування спірною
квартирою дітей в розумінні Закону
України ««Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей».

З урахуванням вище зазначених
обставин та указаних норм права,
колегія суддів дійшла висновку про
відсутність правових підстав на час
ухвалення рішення судом першої
інстанції для звернення стягнення на
предмет іпотеки, а тому рішення суду
першої інстанції, як ухвалене всупереч
дійсним обставинам справи та
відповідним правовим нормам підлягає
скасуванню.

Між тим, вирішуючи спір по суті
позовних вимог, колегія суддів вважає
за необхідне виходити з того, що спірні
правовідносини випливають із
кредитних правовідносин, згідно яких
позичальник ОСОБА_2, який є
громадянином України, отримав у банку
споживчий кредит для придбання
квартири у сумі 106.200 дол.США, тобто в
іноземній валюті, і на забезпечення
цього кредиту заставив банку в іпотеку
належну йому квартиру АДРЕСА_1.

При цьому, відповідно до вимог Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», який набрав чинності 7.06.2014
року, протягом дії цього Закону не може
бути примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов»язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживачами кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
майно використовується як місце
постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об»єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме майно; загальна площа такого
нерухомого житлового майна не
перевищує 140 кв.м. для квартири та 250
кв.м. для житлового будинку.

З дотриманням вимог ст.6 цього Закону,
судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 не є суб»єктом відповідальності
за корупційні правопорушення в
розумінні ст.4 Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції».

Судом також встановлено, що спірна
квартира АДРЕСА_1 є постійним і єдиним
місце проживання відповідача та членів
його сім»ї. Іншого нерухомого
житлового майна у відповідача немає.

З урахуванням вимог вище зазначеного
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» колегія суддів
дійшла висновку про ухвалення нового
рішення про відмову у позові ТОВ
«Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про
примусове звернення стягнення
нерухомого майна, яке є предметом
іпотеки - квартири АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» задовольнити частково.

Скасувати рішення Солом»янського
районного суду м.Києва від 22 січня
2014року та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у позові товариству з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_2 про примусове
звернення стягнення нерухомого майна,
яке є предметом іпотеки - квартири
АДРЕСА_1, без згоди ОСОБА_2.

Рішення набирає чинності
негайно, але може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді