Справа № 357/2912/14-ц Головуючий у І
інстанції Дубановська І.Д.Провадження
№ 22-ц/780/4015/14 Доповідач у 2
інстанції Волохов Л.А.Категорія 45
УХВАЛА

Іменем України

03 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Сушко
Л.П.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 25 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи
такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням ,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаною позовною заявою до
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що
згідно договору купівлі - продажу від
01.04.1994 року йому належить квартира
АДРЕСА_1, в якій він зареєстрований та
проживає.

ОСОБА_2 посилався на те, що шлюб між ним
та відповідачем розірвано згідно
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 20.10.2010 року.

Позивач вказував, що відповідач у
вказаній квартирі не проживає з 01
березня 2013 року, витрати по утриманню
квартири остання також не несе.

Посилаючись на те, що незняття
відповідачем ОСОБА_3 з місця
реєстрації, створило суттєві перешкоди
для здійснення прав позивача, як
власника квартири, просив визнати
ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
квартири АДРЕСА_1

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 25 квітня 2014 року в задоволені
заявлених позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в
якій, просив рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги з підстав неправильного
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, а також з
підстав неповного з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи
та невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року "Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції повністю відповідає
зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право
користування цим житлом у разі
відсутності без поважних причин понад
один рік.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2. є власником АДРЕСА_1, відповідно
до договору купівлі - продажу від 01
квітня 1994 року ( а.с 7).

З матеріалів справи вбачається, що 23
жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
зареєстровано шлюб. Рішенням
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 20 жовтня 2010 року
шлюб між ними було розірвано.

З довідки № 370 від 28 лютого 2014 року про
склад сім'ї та реєстрацію виданої КП
БМР ЖЕК №6 №6 вбачається, що за адресою:
АДРЕСА_1 проживає та зареєстровано двоє
осіб, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

З акту від 07 березня 2014 року
затвердженого начальком КП БМР ЖЕК №6
Кошляк Ю.М. вбачається, що ОСОБА_3 у
спірній квартирі не проживає.

Проте, вбачається, що вищевказаний акт
від 07 березня 2014 року суперечить
довідці №370 від 28 лютого 2014 року про
склад сім'ї та реєстрацію виданої КП
БМР ЖЕК №6,згідно якої, за адресою:
АДРЕСА_1 проживає та зареєстровано двоє
осіб, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених статтею 61 ЦПК
України, частина перша якої передбачає,
що обставини, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні заявлених позовних вимог,
суд першої інстанції вірно встановив
характер спірних правовідносин та
застосував до них положення п.23 ППВСУ
№2 від 12.06.2009 року «Про застосування
норм цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» відповідно до
якої, розглядаючи і вирішуючи цивільні
справи на засадах змагальності та
диспозитивності, суди відповідно до
положень статей 10, 11 ЦПК повинні
роз'яснювати особам, які беруть у ній
участь, їх права та обов'язки,
попереджувати про наслідки вчинення
або невчинення процесуальних дій і
сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом .
Розглядаючи справи, судам слід
неухильно виконувати вимоги статей 58, 59
ЦПК про належність і допустимість
доказів.

Відмовляючи у задоволені позовної
вимоги про визнання ОСОБА_3 такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, суд першої інстанції
виходив з того, що правові підстави для
визнання відповідача такою, що
втратила право на користування
квартири АДРЕСА_1 відсутні, оскільки
позивач жодними доказами не довів, що
відповідач з 01 березня 2013 року дійсно
не проживає у спірній квартирі.

Крім того, зі змісту рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення, надісланого на адресу:
АДРЕСА_1, вбачається, що відповідачем
особисто отримані вказані
повідомлення, про що свідчить її
особистий підпис.

Таким чином суд першої інстанції
правильно встановив характер спірних
правовідносин між сторонами та ухвалив
рішення про відмову в задоволенні
позову з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Інших доводів, які б спростували
законність і обґрунтованість
ухваленого судом рішення, апеляційна
скарга ОСОБА_2 не містить.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції
повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи, правильно
встановлено правові відносини сторін,
дана належна правова оцінка доказам у
справі, висновки місцевого суду
відповідають фактичним обставинам
справи, рішення суду відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 25 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: