АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 10 жовтня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: комунальне підприємство
«Житлосервіс «Куренівка» Оболонського
району в м. Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
залиття квартири.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 р. ОСОБА_1 звернулася у суд з
позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
залиття квартири.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 03
лютого 2014 р. відбулося залиття водою
належної їй АДРЕСА_2 цього ж будинку,
чим завдано матеріальної шкоди, в сумі 4
046 грн., а також моральної шкоди, яку
вона оцінює на 2 000 грн. Окрім того,
просила суд стягнути на її користь
витрати на правову допомогу, в сумі 200
грн. та сплачений судовий збір.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 10 жовтня 2014 р., з
урахуванням ухвали того ж суду від 21
листопада 2014р., в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

В апеляційні скарзі позивачка,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення та неправильне застосування
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню частково, з
огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи,
АДРЕСА_2 в м. Києві належить на праві
спільної сумісної власності, в тому
числі й ОСОБА_1. /а.с.59/.

Власником АДРЕСА_3 в м. Києві є
ОСОБА_2 /а.с.44/.

Встановлено, що 03 лютого 2014 р. відбулося
залиття належної ОСОБА_1
квартири.

Відповідно до акту комісії ЖЕК-514 від 04
лютого 2014 р. причиною залиття визнано
те, що мешканка кв.№261 залишила
відкритими у кімнаті квартири
балконні двері на «провітрювання» при
зовнішній температурі повітря -25
градусів морозу (будинок був
відключений від теплоносія через
аварійну зупинку котельні) розмерзлися
та лопнули шаровий кран та радіатор
внаслідок чого було залито наступні
приміщення кв. № 249: кімната - стіни
(шпалери покращеної якості) 28,9 м.кв. та
кухня - стіни (шпалери покращеної
якості) 19,7 м.кв. /а.с.7,39/.

Згідно зведеного кошторисного
розрахунку вартості об'єкта
будівництва за формою №5 вартість
відновлювального ремонту належної
позивачу квартири після залиття
становить 4 046 грн. /а.с.8-13/.

Матеріалами справи доведено, що 28 січня
2014р. з причин аварії теплової мережі
ПАТ «Київенерго» було зупинено
котельню «Мінська» та АДРЕСА_2 в м.
Києві відключено від центрального
опалення й злито воду з системи
опалення будинку.

29 січня 2014р., після ліквідації аварії,
будинок було підключено до теплоносія,
проте, як убачається з пояснень
допитаних судом у якості свідків
слюсара-сантехніка ЖЕКу №514 ОСОБА_6 та
головного інженера ОСОБА_7, опалення
всіх квартир будинку протягом 3-х діб
відновлено не було з причин наявності у
трубах повітряних пробок й
неможливості їх зтравлення у зв'язку з
відсутністю мешканців, а також того, що
у квартирі ОСОБА_8 при температурі
повітря на вулиці мінус 25 градусів
були відкриті балконні двері,
внаслідок чого замерзла у батареї вода
призвела до розриву батареї.

Встановлено, що ОСОБА_8 у належній їй на
праві власності квартирі не проживає.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, районний суд виходив з того, що
відповідачка хоча і залишила
відкритими балконні двері квартири на
провітрювання, проте ці дії не є
протиправними, а доказів, які б
підтверджували існування
причинно-наслідкового зв'язку між
розривом батареї та діями відповідачки
по залишенню відкритими балконних
дверей до справи не долучено.

Між тим такі висновки суду першої
інстанції не узгоджуються з нормами
матеріального права.

Так, відповідно до ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями,діями чи бездіяльність
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкода завдана не з її вини.

Положенням ст.151 ЖК України визначено,
що громадяни, які мають у приватній
власності жилий будинок (квартиру),
зобов'язані забезпечувати його
схоронність, провадити за свій рахунок
поточний і капітальний ремонт,
утримувати в порядку при домову
територію.

Згідно із ст.319, 322 ЦК України власність
зобов'язує, власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам громадян, власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону. Власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить.

Отже, зазначеними нормами
матеріального права встановлено
зобов'язання власника нерухомого майна
по утриманню належної йому квартири,
в тому числі й щодо
внутрішньоквартирної системи
опалення.

Разом з тим, районний суд, ухвалюючи
рішення, не визначився з характером
спірних правовідносин, не застосував
закон, який підлягав застосуванню,
залишив поза увагою ту обставину, що
залиття водою квартири ОСОБА_1
відбулося внаслідок розриву
теплоносія системи централізованого
опалення помешкання відповідачки, й
саме остання, як власник майна,
зобов'язана здійснювати за ним
належний догляд, утримувати у
відповідному стані.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції, як постановлене з
неправильним застосуванням норм
матеріального права, підлягає
скасуванню, а по справі слід ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги в
частині стягнення матеріальної шкоди
задовольнити повністю й з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 стягнути в рахунок
відшкодування шкоди, завданої залиттям
4 046 грн.

Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до керівних роз'яснень
п.3,5 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р.
за № 4 під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.
Особа (фізична чи юридична)
звільняється від відповідальності по
відшкодуванню моральної шкоди, якщо
доведе, що остання заподіяна не з її
вини. Відповідальність заподіювача
шкоди безе вини може мати місце лише у
випадках, спеціально передбачених
законодавством.

Враховуючи конкретні обставини справи,
що свідчать про порушення нормальних
умов життя ОСОБА_1, характер та
тривалість моральних страждань,
необхідність звертатися за захистом
своїх прав та інтересів у суд, а також
ступінь вини відповідачки, колегія
суддів вважає за необхідне частково
задовольнити позовні вимоги в частині
стягнення моральної шкоди, визначивши
розмір такої шкоди в сумі 1 000 грн.

Окрім того, у відповідності до вимог
ст.88 ЦПК України, на користь ОСОБА_1
підлягають стягненню з ОСОБА_2 судові
витрати понесені по справі, пов'язані: з
оплатою правової допомоги, в сумі 200
грн., що підтверджується долученою до
матеріалів справи квитанцією /а.с.6/, та
судового збору за подачу позовної
заяви і апеляційної скарги, в сумі 507
грн. 20 коп. /а.с.1, 2, 100/ .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 10 жовтня 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким
позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду, в сумі 4 046 грн., 1 000
грн. моральної шкоди, 200 грн. витрат,
пов'язаних з оплатою правової допомоги
та 507 грн. 20 коп. витрат, пов'язаних з
оплатою судового збору.

В задоволенні позову в іншій частині
відмовити.

Рішення набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 756/4912/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/13626/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Маринченко М.М.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.