Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року м. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Юровська Г.В., розглянувши
касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
14 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 20 травня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, який
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Державної
адміністрації залізничного транспорту
України (Укрзалізниця), Державного
підприємства «Головний
інформаційно-обчислювальний центр
Державної адміністрації залізничного
транспорту України», Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-західна залізниця»,
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця»,
треті особи: Міністерство
інфраструктури України, Кабінет
Міністрів України, Державна служба
України з питань захисту персональних
даних, про визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії та стягнення
матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися до суду з
вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи
свої позовні вимоги тим, що в серпні 2013
року ОСОБА_4 для себе та членів сім'ї
придбав квитки на потяг Київ-Чернівці,
який відправлявся з Києва 03 серпня 2013
року. Під час придбання квитків ОСОБА_4
касиру була поставлена вимога не
вносити прізвища та імена у відповідну
автоматизовану систему персональних
даних, проте, касир відмовив,
посилаючись на Порядок обслуговування
громадян залізничним транспортом,
затверджений постановою КМУ від 19
березня 1997 року

№ 252 (далі - Порядок), та на Правила
перевезення пасажирів, багажу,
вантажобагажу та пошти залізничним
транспортом України, затверджені
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 27 грудня 2006 року
(далі - Правила). Попри всі спроби
придбати квитки без внесення
відповідних даних до автоматизованої
системи бази даних, ОСОБА_2 цього
зробити не вдалось, і він був змушений
купити квитки на потяг. Проте, без згоди
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 касир внесла їх
дані до автоматизованої системи
персональних даних Укрзалізниці, які у
цій системі в подальшому зберігались.

ОСОБА_5 придбав залізничний квиток 26
травня 2013 року на потяг сполученням
Львів-Київ, який відправлявся зі Львова
05 червня 2013 року.

ОСОБА_6 придбала залізничний квиток 09
жовтня 2013 року на потяг сполученням
Київ - Івано-Франківськ, який
відправлявся з Києва

09 жовтня 2013 року, та зворотній квиток на
потяг Івано-Франківськ - Київ.

ОСОБА_7 03 вересня 2013 року придбав
залізничні квитки на потяг сполученням
Львів-Київ та зворотній на потяг
Київ-Львів, який відправлявся з Києва 26
вересня 2013 року, а зі Львова - 27 вересня
2013 року.

ОСОБА_8 придбала залізничний квиток 12
вересня 2013 року на потяг сполученням
Сімферополь-Київ, який відправлявся з
Сімферополя

18 вересня 2013 року.

З опублікованої у ЗМІ інформації
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
дізнались, що всі данні про них та про
поїздки поїздами Укрзалізниці
вносились до АСК ПП УЗ і зберігались у
цій системі, що є незаконним. Внаслідок
отриманих моральних страждань, які
стали результатом незаконного збору та
збереження персональних даних в АСК ПП
УЗ, у ОСОБА_2 виникла необхідність
звернутись до психолога з метою
одержання кваліфікаційної допомоги,
яка була надана позивачеві та вартість
якої становила 250 грн, крім того,
позивачі вважають, що протиправними
діями Укрзалізниці їм завдано
моральних страждань.

На підставі наведеного, позивачі
просили суд визнати протиправними дії
Укрзалізниці щодо зберігання
персональних даних, отриманих
внаслідок оформлення білетів із
зазначенням прізвища та імені, у АСК ПП
УЗ, знищити персональні дані позивачів
про поїздки, які зберігаються у АСК ПП
УЗ, стягнути:

- з відповідача на користь ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_3 матеріальну шкоду в
розмірі 250 грн;

- з відповідача на користь ОСОБА_2
моральну шкоду у розмірі 6 тис. грн;

- з відповідача на користь ОСОБА_4
моральну шкоду у розмірі 6 тис. грн;

- з Укрзалізниці на користь ОСОБА_3
моральну шкоду у розмірі 6 тис. грн;

- з Укрзалізниці на користь ОСОБА_5
моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн;

- з Укрзалізниці на користь ОСОБА_6
моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн;

- з Укрзалізниці на користь ОСОБА_7
моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн;

- з Укрзалізниці на користь ОСОБА_8
моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 14 березня

2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва

20 травня 2014 року, у задоволенні позову
ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, який діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 просять
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити, обґрунтовуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд,
дослідивши докази, а також, врахувавши
обставини справи, обґрунтовано виходив
з того, що виключно прізвище та ім'я
особи не є персональними даними,
оскільки за цими даними не можливо
конкретно ідентифікувати особу, для
ідентифікації конкретної особи за
прізвищем та іменем необхідно
додаткові дані про таку особу
відповідно до листа Міністерства
юстиції України від 15 листопада 2013 pоку

№ 13232-0-26-13/61, у якому зазначено, що
Рекомендацією СМ/Лес (2010) Комітету
Міністрів Ради Європи державам-членам
щодо захисту осіб у зв'язку з
автоматизованою обробкою персональних
даних в контексті їх профілювання
визначено, що під персональними даними
розуміється виключно інформація, за
допомогою якої особа ідентифікується
або може бути ідентифікована.

Крім того, прізвище та ім'я пасажирів
зазначаються у проїзному документі з
метою оформлення проїзних, перевізних
документів відповідно до вимог діючого
законодавства, а саме Закону України
«Про залізничний транспорт», Порядку
обслуговування громадян залізничним
транспортом, затвердженого постановою
КМУ від 19 березня 1997 року № 252, та правил
перевезення пасажирів, багажу,
вантажобагажу та пошти залізничним
транспортом України, затверджених
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 27 грудня 2006 pоку №
1196, тобто, прізвище та ім'я пасажирів
обробляються на підставі та у порядку,
передбаченому чинним законодавством.

Разом з тим, позивачами не було надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження заподіяння їм
матеріальної та моральної шкоди
неправомірними діями відповідачів та
не доведено вину останніх у заподіянні
такої шкоди.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження,
якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги,
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
про порушення судами норм
процесуального права чи неправильне
застосування норм матеріального права.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2, який діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2, який діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Державної
адміністрації залізничного транспорту
України (Укрзалізниця), Державного
підприємства «Головний
інформаційно-обчислювальний центр
Державної адміністрації залізничного
транспорту України», Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-західна залізниця»,
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця»,
треті особи: Міністерство
інфраструктури України, Кабінет
Міністрів України, Державна служба
України з питань захисту персональних
даних, про визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії та стягнення
матеріальної та моральної шкоди, за
касаційною скаргою на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
14 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва

від 20 травня 2014 року.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ
Г.В. Юровська