Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/3045/14 Головуючий у 1
інстанції: Надворна О.С.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 08» липня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 24 квітня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення суми
заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовною заявою, яку протягом
розгляду справи уточнював, до ОСОБА_3
про стягнення суми заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 21 жовтня 2002 року позичив
відповідачці ОСОБА_3 2500 доларів США для
придбання нею житла та її власних
потреб, що підтверджується розпискою.
Термін повернення позики у розписці не
зазначений.

Заборгованість ОСОБА_3 за курсом
Національного Банку України складає
19982,50 грн. Крім того, на підставі ст. 1048
ЦК України він має право на стягнення
процентів в розмірі 13 565 грн.

20 вересня 2012 року звернувся до
відповідачки із письмовою вимогою про
повернення грошових коштів, проте
відповідачка відмовилась у
добровільному порядку повертати борг,
у зв'язку з чим він змушений звернутися
до суду.

Остаточно просив стягнути з ОСОБА_3 на
його користь суму заборгованості за
розпискою в розмірі 19 982,50 грн., суму
процентів в розмірі 13565 грн., судові
витрати.

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 24 квітня 2014
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
суму заборгованості в розмірі 27 125,50
грн.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
21 жовтня 2002 року був укладений договір
безстрокової позики між ОСОБА_4 та до
ОСОБА_3 на суму 2500 доларів США (а.с. 7).

Вказаний договір був оформлений
розпискою від 21 жовтня 2002 року (а.с.7).

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Відповідач і його представник в суді
першої інстанції не оспорювали, що
розписка написана ОСОБА_3 власноруч.
Допустимих доказів на підтвердження
доводів про застосування позивачем
погроз, тиску тощо суду не надали. До
правоохоронних органів з приводу
неправомірних дій позивача при
оформленні відповідних письмових
документів не зверталися.

Відповідно до п. п. 1, 4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України цей
Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004
року. ЦК України застосовується до
цивільних відносин, що виникли після
набрання ним чинності. Щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання
чинності ЦК України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Оскільки зазначене грошове
зобов'язання виникло до набрання
чинності ЦК України, до спірних
правовідносин застосовуються норми ЦК
УРСР.

Стаття 161 ЦК УРСР передбачає, що
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору, а при відсутності таких
вказівок - відповідно до вимог, що
звичайно ставляться.

За положеннями статті 374 ЦК Української
РСР за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає другій стороні
(позичальникові) у власність (в
оперативне управління) гроші або речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошей або
рівну кількість речей того ж роду і
якості. Договір позики вважається
укладеним у момент передачі грошей або
речей.

Згідно зі ст. 169 ЦК Української РСР
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу.

Відповідно до ст. 214 ЦК Української РСР,
чинного на час виникнення спірних
правовідносин, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо законом або
договором не встановлений інший розмір
процентів.

Із урахуванням ст. 169 ЦК Української РСР
та Указу Президента України "Про
грошову реформу в Україні" від 25 серпня
1996 року, ст. 214 ЦК Української РСР
поширювалася на грошові зобов'язання у
гривнях і не поширювалася на такі в
іноземній валюті.

Відповідно до ст. 216 ЦК УРСР та ст. 545 ЦК
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Якщо боржник видав кредитору в
посвідчення зобов'язання борговий
документ, то кредитор, приймаючи
виконання, повинен повернути цей
документ.

Наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

Суд повно і всебічно дослідив
обставини справи, пояснення та
заперечення сторін, дав належну оцінку
всім наданим суду доказам в їх
сукупності та дійшов до правильного
висновку про те, що видана відповідачем
позивачці розписка в розумінні
положень Цивільного кодексу є доказом
укладення сторонами договору позики в
письмовій формі, а також доказом факту
передачі грошової суми позичальнику.
Наявність оригіналу розписки у
кредитора, свідчить про існування
невиконаного зобов'язання
відповідачем.

З огляду на викладене, суд обґрунтовано
задовольнив частково позовні вимоги та
стягнув з відповідачки на користь
позивача суму боргу, виходячи з того, що
курс долара, встановлений НБУ станом на
28.03.2014 року складає 1085,02 грн. за 100
доларів США, а заборгованість
відповідача на цей час становить (1085,02
грн. грн. х 2500 доларів США) 27155 грн. 50 коп.

Посилання апелянта на отримання
вказаних коштів з інших правових
підстав, а саме за договором оренди,
спростовується зазначеними вище
доказами та відсутністю укладеного між
сторонами договору оренди, а наміри
сторін про його укладення жодним чином
не впливають на правовідносини, які
склались між сторонами за даним
договором позики.

Крім того, обставини з приводу передачі
земельного паю ОСОБА_4, на які
посилається відповідач в своїх
запереченнях, були предметом розгляду
іншої цивільної справи № 0805/6956/2012 (за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
вартості пшениці та безпідставно
набутих грошових коштів за недійсним
правочином), під час розгляду якої
встановлено, що ОСОБА_4 передав ОСОБА_3
2500 доларів США за користування
земельною ділянкою за розпискою від 15
серпня 2002 року, а не за розпискою від
20.09.2012 року (а.с.59, 66-68.).

Довід апеляційної скарги щодо
необгрунтованої відмови суду в
застосуванні позовної давності
колегія судів вважає неприйнятним,
оскільки сторонами був укладений
безстроковий договір позика, а тому
строк виконання договору визначений
моментом вимоги, яка була направлена
відповідачу 20 вересня 2012 року (а.с.4).

Інші доводи скарги не спростовують
вірних висновків суду першої інстанції
та не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки вони зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду по
їх оцінці та особистого тлумачення
апелянтом норм права.

Таким чином колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не дають
підстав, для визнання рішення суду
першої інстанції таким, що ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
скасування чи зміни цього рішення
немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів.

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 24 квітня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: