АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №677/540/14-ц
Провадження №22-ц/792/1448/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року
м.
Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

в складі :головуючого - судді Баса О.Г.

суддів: Карпусь С.А., Матковської Л.О.

при секретарі Дорощук О.М.

з участю: ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою в
його інтересах представником по
довіреності ОСОБА_4, на рішення
Красилівського районного суду від 23
травня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення безпідставно
набутих грошових коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
безпідставно набутих грошових коштів.
В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що 08 жовтня 1996 року між ним та
відповідачем був укладений договір,
відповідно до умов якого ОСОБА_3 продав
йому частину житлового будинку по
АДРЕСА_1 з наступним нотаріальним
посвідченням договору купівлі-продажу
його дружиною ОСОБА_5, а другу частину
цього ж будинку надав йому в оренду
строком на 3 роки. Того самого дня на
виконання договору він передав ОСОБА_3
3500 доларів США, про що останній написав
розписку в зазначеному договорі та
наступного дня виїхав за кордон. Проте
в порушення зобов'язань за договором,
дружина ОСОБА_3 не уклала з ним договору
купівлі-продажу будинку та земельної
ділянки для його обслуговування та
виїхала до відповідача за кордон.
ОСОБА_3 запевняв його, що після
повернення в Україну на першу вимогу
буде укладено договір купівлі-продажу,
однак в 2012 році йому стало відомо, що

________________________________________________________________________
_

Головуючий у першій інстанції -Федишин
І.В. Провадження № 22-ц/792/1448/14

Доповідач - Карпусь С.А.
Категорія № 19, 27

відповідач не мав наміру в подальшому
укладати з ним ніяких договорів і в
серпні 2012 року без його відома уклав з
ФОП ОСОБА_7 договір про спільне
користування цією ж земельною
ділянкою. Повертати отримані за
договором кошти він відмовляється.
Посилаючись на те, що відповідач
безпідставно користувався грошима,
отриманими за цим договором, який не є
дійсним, просив стягнути з ОСОБА_3 на
його користь 3500 доларів США, що
еквівалентно 34860 грн., проценти за
користування безпідставно набутими
коштами в розмірі 10078,04 доларів США, що
еквівалентно 100 377 грн., 3% річних в сумі
1831,59 доларів США, що еквівалентно 18 242
грн. та судові витрати.

Рішенням Красилівського районного
суду від 23 травня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1 набуті та збережені
ним без достатньої правової підстави
грошові кошти та проценти за
безпідставне користування грішми
позивача в розмірі 13 578 доларів США 4
центи, що еквівалентно 135 237 грн..
Вирішено питання про судові витрати. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі, поданій
представником ОСОБА_4, ОСОБА_3 вважає
рішення суду незаконним, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, порушення норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.
Вважає що правовідносини, які виникли
між сторонами носять договірний
характер та регулюються нормами
зобов'язального права, що
застосовуються до окремих видів угод,
тому суд помилково застосував до
даного виду правовідносин положення ч.1
ст. 1212 ЦК України. Рішення апеляційного
суду від 24.09.2013 року на яке послався суд
першої інстанції у своєму рішенні лише
встановлює факт, що договір від 8.10.1996
року не можна трактувати як договір
купівлі-продажу.

ОСОБА_3 та його представник в судове
засідання не з'явились, будучи належним
чином повідомленими про розгляд
справи. Від представника надійшла
заява про розгляд справи без його
присутності.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

В силу ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Ст. 321 ч.1 ЦК УКраїни гарантовано, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що ОСОБА_3 є власником
земельної ділянки площею 0,107 га, на якій
розташований житловий будинок, по
АДРЕСА_1. 8 жовтня 1996 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 в простій письмовій формі був
укладений договір, згідно з умовами
якого останнім продається частина
цього житлового будинку з наступним
нотаріальним посвідченням угоди його
дружиною. На виконання домовленостей
ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 3500 доларів США за
половину житлового будинку та 3,5 сотих
земельної ділянки, що підтверджується
змістом дослідженого судом договору
між сторонами.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 24 вересня 2013
року відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_8 про визнання
дійсним договору купівлі-продажу,
визнання права власності та стягнення
коштів. При цьому апеляційний суд в
рішенні дійшов висновку, що договір
купівлі-продажу в розумінні цивільного
законодавства між сторонами не
укладався, а розписка в кінці договору
свідчить лише про факт отримання
відповідачем від позивача коштів.

Після ухвалення вказаного
рішення ОСОБА_3 отримані кошти позивачу
не повернув.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про:
повернення виконаного за недійсним
правочином; витребування майна
власником із чужого незаконного
володіння; повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні;
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі
безпідставного одержання чи
збереження грошей нараховуються
проценти за користування ними (стаття
536 цього Кодексу).

В силу ст. 536 ЦК України за користування
чужими грошовими коштами боржник
зобов'язаний сплачувати проценти, якщо
інше не встановлено договором між
фізичними особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що
якщо договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

На підставі наведеного суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов
висновку, що кошти в сумі 3500 доларів США
ОСОБА_3 набув без достатньої правової
підстави, тривалий час ними
користувався, а тому вони підлягають
стягненню на користь позивача разом з
процентами у розмірі облікової ставки
Національного Банку України, а не з
процентами, передбаченими ст. 625 ЦК
УКраїни, у зв'язку з чим правильно
частково задовольнив позов.

Доводи апеляційної скарги не містять
посилань на докази, які б спростовували
висновки суду першої інстанці.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що між сторонами виникли зобов'язальні
правовідносини, які виключають
застосування ст. 1212 ЦК України, не
заслуговують уваги, оскільки
спростовуються матеріалами справи,
змістом самого договору від 8 жовтня 1996
року. Передаючи кошти на виконання
договору, позивач сподівався на
придбання у власність нерухомого
майна, проте такий договір в наступному
не був укладений в установленому
законом порядку, за його зверненням в
судовому порядку дійсним не визнаний,
отримані кошти відповідач не повернув,
тривалий час ними користувався, тобто
він збагатився за рахунок позивача.
Тому саме такі правовідносини
регулюються ст. 1212 ЦК України. Крім
того, представник відповідача не
зазначив, які ж саме зобов'язальні
відносини існують між сторонами на
даний час. Як вбачається зі змісту
укладеного в простій письмовій формі
договору про спільну діяльність від 30
серпня 2012 року ОСОБА_3 передав належну
йому земельну ділянку під житловим
будинком у користування ОСОБА_4, а не
позивачу.

У ст. 536 ЦК України закріплено, що за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
відсотки, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір відсотків за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.
Водночас у ч. 1 ст. 1048 ЦК України
передбачено: якщо договором не
встановлений розмір відсотків, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.
Тому судом правильно до цих
правовідносин застосовано вимоги ст.
1048 ЦК України, що спростовує доводи
апеляційної скарги про відсутність
підстав для стягнення процентів.

Інші підстави в межах доводів
апеляційної скарги (ст. 303 ЦПК України)
для скасування рішення суду відсутні.

Рішення суду ґрунтується на повно,
всебічно досліджених матеріалах
справи, постановлено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану
представником по довіреності ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Красилівського районного суду
від 23 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного
суду С.А. Карпусь