Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №291/743/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Широкової
Л.В.,

суддів Борисюка
Р.М., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання
Ходаківській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Ружинського районного суду
Житомирської області від 12 червня 2014
року

по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа на
стороні відповідача без самостійних
вимог - Бистрицька сільська рада
Ружинського району Житомирської
області про усунення перешкод у
користуванні майном та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Бистрицької
сільської ради Ружинського району
Житомирської області, треті особи на
стороні відповідача без самостійних
вимог - відділ Держземагентства в
Ружинському районі Житомирської
області, Державне підприємство
«Поліськ геодезкартографія» про
скасування рішення сільської ради,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_3
звернулася до суду із позовом про
встановлення меж землекористування,
06.09.2013 року змінила предмет позову та
просила суд усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою, яка
знаходиться у с. Бистрик Ружинського
району Житомирської області,
зобов'язавши відповідачів відновити
межі земельної ділянки відповідно до
державних актів серії ЯК №748845 площею
0.25 га та серії ЯК №748844 площею 0.08 га,
виданих на її ім'я шляхом повернення
самовільно зайнятої земельної ділянки
площею 0.03 га.

Свої позовні вимоги мотивувала
тим, що відповідно до рішення
Бистрицької сільської ради від 08.12.2009
року 33 сесії 5 скликання їй безоплатно в
приватну власність передано земельні
ділянки площею 0,08 га для ведення
особистого селянського господарства
та площею 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд. На
підставі вказаного рішення їй видано
державні акти на земельні ділянки,
загальна площа яких 0,33 га..
Відповідачка є землекористувачем
суміжної ділянки. Вона самочинно
змінила розміри її земельної ділянки,
внаслідок чого загальна площа
зменшилася до розмірів 0,30 га. У зв'язку
з чим, вона зверталася до Бистрицької
сільської ради та отримала відповідь
про те, що для відновлення меж між
спірними земельними ділянками
необхідно звернутися до
землевпорядної організації на право
проведення відповідних робіт.

10.02.2014 року представником
відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_5 було
подано зустрічну позовну заяву про
скасування рішення сесії сільської
ради, яку мотивував тим, що при передачі
у власність земельних ділянок ОСОБА_6
та ОСОБА_3 їх фактичний розмір
встановлений не був, межі земельних
ділянок не погоджувалися, а підписи
землекористувачів в протоколах
погодження підроблені, що призвело до
отримання у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_3
земельних ділянок, які не відповідають
реальним розмірам їх користування. У 2009
році батькові позивача були
виготовлені державні акти на право
власності на земельну ділянку ЯК №776866
та ЯК №776865, що підтверджують
безоплатну передачу у приватну
власність земельні ділянки загальною
площею 0,38 га. Представник відповідача
зазначав, що із державних актів на
право власності на земельну ділянку,
ОСОБА_6 набув право власності на
земельні ділянки на підставі рішення
від 24.12.2009 року 35 сесії 5 скликання
Бистрицької сільської ради, що не
відповідає дійсності. А тому, просив
скасувати рішення 35 сесії 5 скликання
Бистрицької сільської ради від 24.12.2009
року та рішення 23 сесії 5 скликання від
08.12.2009 року, відповідно до яких ОСОБА_6
та ОСОБА_3 передані безоплатно у
власність земельні ділянки, що
розташовані по АДРЕСА_1.

Рішенням Ружинського районного суду
Житомирської області від 12 червня 2014
року в задоволенні первісного та
зустрічного позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
змінити рішення суду першої інстанції
в частині відмови їй в задоволенні
позову та ухвалити в цій частині нове
рішення про задоволення зустрічних
позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
рішення суду є незаконним,
необґрунтованим та таким, що ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Судом першої
інстанції не встановлено усіх
обставин, що мають значення для справи,
не досліджено та не надано належної
оцінки доказам у справі, висновки суду
не відповідають обставинам справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України
захист прав громадян і юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів
захисту (ст.16 ЦК).

Судом першої інстанції
встановлено, що на підставі рішення 35
сесії 5 скликання від 24.12.2009 року та
рішення 23 сесії 5 скликання від 08.12.2009
року Бистрицької сільської ради батько
ОСОБА_2- ОСОБА_6 та ОСОБА_3 набули права
власності на земельні ділянки по
АДРЕСА_1. Їм ці земельні ділянки були
передані відповідно до постанови
Верховної ради України від 13.03.1992 року
та згідно з Декретом Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992 року N 15-92
"Про приватизацію земельних ділянок".

Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК
України, право власності на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником документа, що посвідчує
право власності на земельну ділянку, та
його державної реєстрації, що
посвідчується державними актами;
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки у власність
відповідно до повноважень, приймає
рішення про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та надання її у власність.

Підстави припинення права
власності на земельну ділянку
закріплені в ст. 140 ЗК України, а саме:
а) добровільна відмова власника від
права на земельну ділянку;б) смерть
власника земельної ділянки за
відсутності спадкоємця; в) відчуження
земельної ділянки за рішенням
власника; г) звернення стягнення на
земельну ділянку на вимогу кредитора;
ґ) відчуження земельної ділянки з
мотивів суспільної необхідності та для
суспільних потреб;д) конфіскація за
рішенням суду; е) не відчуження
земельної ділянки іноземними особами
та особами без громадянства у
встановлений строк у випадках,
визначених цим Кодексом а підстави
примусового припинення прав на
земельну ділянку в судовому порядку
закріплені в ст. 143 ЗК України, якими є:
а) використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням; б) не усунення
допущених порушень законодавства
(забруднення земель радіоактивними і
хімічними речовинами, відходами,
стічними водами, забруднення земель
бактеріально-паразитичними і
карантинно-шкідливими організмами,
засмічення земель забороненими
рослинами, пошкодження і знищення
родючого шару ґрунту, об'єктів
інженерної інфраструктури
меліоративних систем, порушення
встановленого режиму використання
земель, що особливо охороняються, а
також використання земель способами,
які завдають шкоди здоров'ю населення)
в терміни, встановлені вказівками
спеціально уповноважених органів
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів; в) конфіскації земельної
ділянки; г) викупу (вилучення) земельної
ділянки з мотивів суспільної
необхідності та для суспільних потреб;
ґ) примусового звернення стягнень на
земельну ділянку по зобов'язаннях
власника цієї земельної ділянки; д) не
відчуження земельної ділянки
іноземними особами та особами без
громадянства у встановлений строк у
випадках, визначених цим Кодексом.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні
позову суд першої інстанції правильно
виходив з того, що не може бути
підставою для скасування рішень
сільської ради- невідповідність меж
земельних ділянок суміжних
землевласників. При цьому судом
враховано, що спірними рішеннями
сільської ради було лише передано у
приватну власність громадянам
земельні ділянки, що були їм раніше
надані у межах населених пунктів.

При цьому суд першої інстанції
правильно взяв до уваги роз'яснення,
викладені у п.8 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16.04.2004 року
№7 "Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ", що рішення органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування перерозподілити землю
інакше після встановлення меж
земельних ділянок у натурі (на
місцевості), одержання власником або
землекористувачем документів, що
посвідчують право на них, та державної
реєстрації, не може бути підставою для
припинення права власності на земельну
ділянку або права користування
земельною ділянкою як повністю, так і
частково, оскільки визначений статтями
140, 141 ЗК ( 2768-14 ) перелік підстав для
цього є вичерпним.

Згідно Наказу Державного
комітету України по земельних ресурсах
№43 від 04.05.1999 року " Про затвердження
Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право приватної
власності на землю, право колективної
власності на землю, право власності на
землю і право постійного користування
землею, договорів на право тимчасового
користування землею (в тому числі на
умовах оренди) та договорів землі",
п.1.13., складання державного акта на
право власності на земельну ділянку та
на право постійного користування
земельною ділянкою при передачі
земельної ділянки, що була раніше
надана громадянам, підприємствам,
установам, організаціям і об'єднанням
громадян всіх видів, у постійне
користування або при переоформленні
правоустановчих документів на ці
земельні ділянки, проводиться після
відновлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та закріплення
їх довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка за затвердженою
відповідною технічною документацією.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що у суду
першої інстанції не було підстав
визнавати незаконними рішення 35 сесії 5
скликання Бистрицької сільської ради
Ружинського району Житомирської
області від 24 грудня 2009 року та рішення
23 сесії 5 скликання Бистрицької
сільської ради Ружинського району
Житомирської області від 08 грудня 2009
року про передачу безоплатно у
власність ОСОБА_3 та ОСОБА_6 земельних
ділянок.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи не спростовують висновків суду
першої інстанції, рішення суду є
законним, обґрунтованим, та таким, що
ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його зміни чи скасування
відсутні.

У решті рішення суду не
оскаржується.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308,
313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Ружинського районного суду
Житомирської області від 12 червня 2014
року в частині відмови у задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Бистрицької
сільської ради Ружинського району
Житомирської області, треті особи на
стороні відповідача без самостійних
вимог - відділ Держземагентства в
Ружинському районі Житомирської
області, Державне підприємство
«Поліськ геодезкартографія» про
скасування рішення сільської ради
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної
скарги до цього суду.

Головуючий:
Судді: