Номер провадження: 22-ц/785/5786/14
Головуючий у першій інстанції Абухін
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Доценко Л.І.,

при секретарі - Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області, Державної
казначейської служби України, за
участю прокуратури Приморського
району м. Одеси, про стягнення
інфляційних втрат, трьох відсотків
річних та відшкодування моральної
шкоди, за апеляційними скаргами
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області та ОСОБА_4 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 03 квітня 2014 року,

встановила:

У грудні 2013 р. ОСОБА_4 звернулася до
суду з вищевказаним позовом, в якому на
підставі ст. ст. 625, 1167 ЦК України
просила стягнути з Держави, за рахунок
коштів Державного бюджету України
інфляційні втрати та три проценти
річних у загальній сумі - 7 293 грн. та
відшкодування моральної шкоди у
розмірі - 2 000 грн..

В позові ОСОБА_4 посилалася на те, що
тривалий час не виконується судове
рішення від 06.06.07 р. про стягнення на ї
користь з Державного бюджету України 8
622,03 грн..

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав, просив
задовольнити його з вказаних в ньому
підстав.

Представник відповідача ГУ ДКСУ в
Одеській області у судовому засіданні
позов не визнав, просив відмовити в
його задоволенні. Надав суду письмові
заперечення, в яких посилається на те,
що незрозуміло з чого складається
матеріальна шкода. Не надано доказів
завдання моральної шкоди, з чого
виходила позивачка, визначаючи розмір
відшкодування моральної шкоди.

Державна казначейська служба
України представника в судове не
направило. Про час і місце розгляду
справи сповіщене належним чином.

Представник прокуратури
Приморського району м. Одеси в судовому
засіданні вважала необхідним у
задоволенні позову відмовити.

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 03.04.14 р. позов ОСОБА_4
задоволено частково. Стягнуто з
Державного бюджету України, шляхом
списання з розрахункового рахунку
Державної казначейської служби
України, на користь ОСОБА_4 матеріальну
шкоду в розмірі - 7 293 грн. В задоволенні
іншої частини позовних вимог
відмовлено.

ГУ ДКСУ в Одеській області в
апеляційній скарзі оскаржує рішення в
частині стягнення матеріальної шкоди.
Просить рішення суду першої інстанції
в цій частині скасувати. Ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову в повному обсязі. Посилається на
те, що рішення суду першої інстанції
оскарженій частині ухвалено при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, невідповідності
висновків суду обставинам справи, з
порушенням норм матеріального (ст. ст.
22, 29, 43 Бюджетного Кодексу України, ст. 22
ЦК України, Порядок виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників) та
процесуального (ст. 213 ЦПК України)
права: - помилковим є висновок суду про
стягнення коштів з розрахункового
рахунку державної казначейської
служби, оскільки це призведе до
стягнення коштів, які виділяються на
утримання казначейської служби; -
відсутні правові підстави для
стягнення матеріальної шкоди; -
правовідносини між ОСОБА_4 та
Казначейською службою України виникли
тільки з грудня 2013 р.. До цього рішення
суду не виконувалося Державної
виконавчою службою.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі оскаржує
рішення в частині відмови у стягненні
відшкодування моральної шкоди. Просить
рішення суду першої інстанції в цій
частині скасувати. Ухвалити нове
рішення про задоволення позову в цій
частині в повному обсязі. Посилається
на те, що рішення суду першої інстанції
в оскарженій частині ухвалено при
невідповідності висновків суду
обставинам справи, з порушенням норм
матеріального (ст. ст. 56, 64 Конституції
України, ст. ст. 23, 1173, 1174 ЦК України) та
процесуального (ст. ст. 8, 14, 61, 213 ЦПК
України) права: - рішення суду про
стягнення грошової суми з Державного
бюджету не виконується 6 років 9
місяців. У зв'язку з тривалим
невиконанням рішення суду вона зазнала
моральних страждань, а тому висновки
суду про відсутність підстав для
стягнення відшкодування моральної
шкоди є помилковим.

Представники апелянтів в судовому
засіданні підтримали доводи та вимоги,
які викладені в апеляційних скаргах.
Разом з тим, не визнали вимоги,
викладені в скаргах протилежної
сторони. Письмових заперечень на
апеляційну скаргу протилежної сторони
суду не надали.

Прокурор в судовому засіданні
вважав необхідним апеляційну скаргу
ГУДКС України задовольнити як
обґрунтовану, апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити як безпідставну.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
колегія суддів перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
прийняли участь у судовому засіданні,
обговоривши доводи апеляційних скарг
та заперечень на них, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
ГУ ДКСУ в Одеській області підлягає
задоволенню частково, апеляційна
скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що виконавчий
лист про стягнення з Державного
бюджету України на користь ОСОБА_4
грошової суми не виконано. Факт
заподіяння моральної шкоди не доведено
(а. с. 41 - 44).

Колегія суддів, вважає, що суд першої
інстанції, на підставі наданих
сторонами і досліджених в судовому
засіданні доказів, дійшов правильного
висновку щодо стягнення інфляційних
втрат та трьох процентів річних за
прострочення виконання рішення суду
про стягнення грошової суми. Висновки
суду в цій частині відповідають
обставинам справи, вимогам діючого
законодавства України (п. 1 ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, від 09.11.95 р.,
ратифікована Україною 11.09.97 р., ст. 56
Конституції України, ст. 625 ЦК України,
ст. ст. 10, 11, 60, 179 ЦПК України). Підстави
для скасування, зміни рішення суду в
цій частині відсутні. Доводи ГУ ДКСУ в
Одеській області в цій частині є
неспроможними. Обов'язок держави
сплатити ОСОБА_4 грошову суму виник на
підставі судового рішення. Відповідно
до ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Доводи ГУ ДКСУ в
Одеській області про повну відмову в
задоволенні позову ОСОБА_4 є
неспроможними.

Судом встановлено, що рішення суду
від 06.06.07 р. про стягнення на користь
ОСОБА_4 8 622,03 грн. не виконано. На час
апеляційного перегляду рішення термін
невиконання рішення суду становить 7
років. Позивачка зазнала втрат,
пов'язаних із знеціненням грошей у
зв'язку з інфляційними процесами. На її
користь підлягають стягненню
інфляційні втрати в розмірі - 5 742,00 грн.
та три проценти річних у сумі - 1 551,00
грн.. Розмір цих сум відповідачі не
оспорили, свого розрахунку суду не
надали.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
від 09.11.95 р., ратифікована Україною 11.09.97
р., (далі - Конвенція) передбачено, що
кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру або обґрунтованість
будь-якого висунутого проти нього
кримінального обвинувачення. Усі
гарантії, передбачені п. 1 ст. 6
Конвенції повинні застосовуватися і на
стадії виконання рішення суду. Однією з
таких гарантій є встановлення
розумного строку провадження, а отже, і
розумного строку виконання рішення
суду. У своїй прецедентній практиці
Європейський суд з прав людини
неодноразово зазначав, що кожна
держава повинна мати відповідний,
адекватний та достатній правовий
арсенал для забезпечення позитивних,
зобов'язань, які вона взяла на себе
відповідно до Конвенції. При
невиконанні рішень суду у зв'язку з
нестачею бюджетних коштів державний
орган влади не має права посилатися на
брак коштів як виправдання
неспроможності виконати судове
рішення про повернення боргу. За певних
обставин затримка з виконання судового
рішення може бути виправданою. Але
затримка не може бути такою, що
спотворює сутність права,
гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції. Не
можна посилатися на стверджуванні
фінансові труднощі, яких зазнає
держава, що перешкоджають заявникові
отримати належні йому кошти відповідно
до рішення суду (Справа «Е.Джордж проти
Португалії», Справа «Іммобільяре
Саффі» проти Італії», Справа «Войтенко
проти України, Справа «Півень проти
України»).

Разом з тим, не можна погодитися з
висновками суду першої інстанції щодо
стягнення грошової суми з
розрахункового рахунку Державної
казначейської служби України та
відмову в задоволенні вимог ОСОБА_4 про
стягнення відшкодування моральної
шкоди. Цих висновків суд першої
інстанції дійшов при невідповідності
висновків суду обставинам справи, з
порушенням норм матеріального (ст. 56
Конституції України, ст. 1167 ЦК України,
п. п. 38, 40 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
затвердженого постановою КМ України
від 03.08.11 р. № 845, ст. ст. 10, 11, 60, 179 ЦПК
України). Такими, що не відповідають
обставинам справи є висновок суду про
стягнення грошової суми з
розрахункового рахунку Казначейської
служби України, відсутність підстав
для стягнення відшкодування моральної
шкоди,.

Порядком виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
затвердженого постановою КМ України
від 03.08.11 р. № 845, передбачено, що для
забезпечення безспірного списання
коштів державного бюджету в
Казначействі відкривається
відповідний рахунок. Безспірне
списання коштів державного бюджету
здійснюється Казначейством за рахунок
і в межах бюджетних призначень,
передбачених у державному бюджеті на
зазначену мету (п. 38). Казначейство веде
бухгалтерський облік та складає
звітність про здійснення в
установленому порядку безспірного
списання коштів державного бюджету (п.
40). Таким чином, сума інфляційних втрат
та трьох процентів річних підлягає
стягненню саме з відповідного рахунку,
відкритого у Казначейській службі
України, а не з розрахункового рахунку
Казначейської служби України.

Стаття 56 Конституції України
передбачає, що кожен має право на
відшкодування за рахунок держави
матеріальної чи моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішенням, діями чи
бездіяльністю відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р.
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", з подальшими змінами та
доповненнями, передбачено, що під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
особі незаконними діями інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у моральних переживаннях у зв'язку із
порушенням наданих прав, порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя. Розмір
відшкодування моральної (немайнової
шкоди) суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(душевних, психічних), яких зазнав
позивач та з урахуванням інших
обставин. При цьому суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

У зв'язку з тривалим невиконанням
судового рішення ОСОБА_4 завдано
моральної шкоди, яка полягає у
моральних стражданнях, зміні
звичайного способу життя (додаткові
зусилля та витрати часу у зв'язку із
зверненням за наданням правової
допомоги), а тому вона підлягає
відшкодуванню.

Визначаючи розмір відшкодування
завданої моральної шкоди, колегія
суддів виходить з глибини моральних
страждань ОСОБА_4, їх тривалості,
прецедентної практики Європейського
суду з прав людини з цього питання, і
погоджується з розміром відшкодування
моральної шкоди запропонованим
позивачкою у сумі - 2 000 грн..

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог. Підставою для
скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення по суті позовних вимог є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що невідповідність
висновків суду першої інстанції
обставинам справи, порушення останнім
норм матеріального та процесуального
права, призвело до неправильного
вирішення справи щодо стягнення
грошової суми з розрахункового рахунку
Казначейської служби України, повної
відмови в задоволенні вимог про
стягнення відшкодування моральної
шкоди, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню, з ухваленням нового
рішення про стягнення з Держави за
рахунок коштів Державного бюджету
України на користь ОСОБА_4 інфляційні
втрати в розмірі - 5 742,00 грн., три
проценти річних у сумі - 1 551,00 грн.,
відшкодування моральної шкоди в
розмірі - 2 000,00 грн.. Всього стягнути - 9
293 (дев'ять тисяч двісті дев'яносто три)
грн. 00 коп., шляхом списання коштів зі
спеціального рахунку Державної
казначейської служби України для
відшкодування шкоди, завданої фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, їх посадових і службових осіб.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області -
задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити.

Рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 03 квітня 2014 року -
скасувати.

Позов ОСОБА_4 до Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області, Державної
казначейської служби України про
стягнення інфляційних втрат, трьох
відсотків річних та відшкодування
моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з Держави за рахунок коштів
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_4 інфляційні втрати в розмірі - 5
742 (п'ят тисяч сімсот сорок дві) грн. 00
коп., три проценти річних у сумі - 1 551
(одна тисяча п'ятсот п'ятдесят одна) грн.
00 коп., відшкодування моральної шкоди в
розмірі - 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп..
Всього стягнути - 9 293 (дев'ять тисяч
двісті дев'яносто три) грн. 00 коп.,
шляхом списання коштів зі спеціального
рахунку Державної казначейської
служби України для відшкодування
шкоди, завданої фізичній чи юридичній
особі незаконними діями чи
бездіяльністю органів державної влади,
їх посадових і службових осіб.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя:
А. П. Заїкін

Судді:
Л. А. Гірняк

Л. І. Доценко