Справа № 742/1206/14 Провадження №
22-ц/795/1444/2014 Головуючий у I інстанції -
Павлов В. Г. Доповідач - Мамонова О.
Є.Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2014 року м. ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді МАМОНОВОЇ О.Є.,

суддів: КУЗЮРИ Л.В., ЗІНЧЕНКО С.П.

при секретарі: Шкарупі Ю.М.,

з участю: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2
ОСОБА_3, представника позивачів ОСОБА_4,
представника відповідача Карпенка В.К.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чернігові
цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, що діє
в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6, та Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Прилуцький завод - «Білкозин» на
рішення Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 27
травня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, що діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Прилуцький завод -
«Білкозин» про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням,
вселення та відшкодування моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_1,
ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 звернулись до суду з
позовом до ТОВ «Прилуцький завод -
«Білкозин», в якому просили зобов'язати
відповідача не чинити їм перешкод у
користуванні займаними ними житловими
приміщеннями в гуртожитку, що
розташований по АДРЕСА_1 у м. Прилуки
Чернігівської області; вселити їх до
займаних ними житлових приміщень у
гуртожитку по АДРЕСА_1 у м. Прилуки;
зобов'язати ТОВ «Прилуцький завод -
«Білкозин» відновити постачання води
та електроенергії до зазначених
приміщень у гуртожитку; стягнути з ТОВ
«Прилуцький завод -«Білкозин» на їх
користь грошове відшкодування
завданої їм моральної шкоди у розмірі
5000 грн. кожному; вирішити питання
розподілу судових витрат.

Позов обґрунтований тим, що рішенням
Прилуцького міськрайонного суду
Чернігівської області від 11 жовтня 2013
року було задоволено позов ТОВ
«Прилуцький завод - «Білкозин» про їх
виселення з
адміністративно-побутового корпусу за
адресою м. Прилуки, АДРЕСА_1. В ході
розгляду зазначеної справи 09 вересня
2013 року відповідач відключив
постачання води та електроенергії і
вчинив неправомірні та самоправні дії
щодо їх виселення з займаних житлових
приміщень у гуртожитку, позбавив їх
доступу до гуртожитку. Рішенням
апеляційного суду Чернігівської
області від 10 грудня 2013 року було
скасовано рішення Прилуцького
міськрайонного суду від 11 жовтня 2013
року, в задоволенні позовних вимог ТОВ
«Прилуцький завод - «Білкозин»
відмовлено. Позивачі неодноразово
звертались до відповідача з приводу
вселення їх у спірні приміщення,
відновлення постачання води та
електроенергії, однак їм було
відмовлено в цьому. До цього часу
відповідач ігнорує рішення
апеляційного суду Чернігівської
області від 10 грудня 2013 року та створює
перешкоди у користуванні житловими
приміщеннями гуртожитку. Такими
неправомірними діями відповідач
завдав позивачам моральної шкоди, яка
полягає у сильних душевних
стражданнях, нервових потрясіннях,
необхідності докладання додаткових
зусиль для організації свого життя.

Рішенням Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 27
травня 2014 року позов задоволено
частково; зобов'язано ТОВ «Прилуцький
завод - «Білкозин» не чинити позивачам
перешкод у користуванні займаними ними
житловими приміщеннями в гуртожитку,
який розташований в м. Прилуки по
АДРЕСА_1 та вселено їх до вказаних
приміщень; зобов'язано ТОВ «Прилуцький
завод - «Білкозин» відновити
постачання води ти електроенергії до
займаних позивачами житлових
приміщень у гуртожитку по АДРЕСА_1 у м.
Прилуки; стягнуто з відповідача на
користь ОСОБА_12, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_7 по 300 грн. кожному в рахунок
відшкодування моральної шкоди; в
задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовлено; вирішено питання
розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_1,
ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_6
просять скасувати рішення Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області від 27 травня 2014 року в частині
визначеного судом розміру грошового
відшкодування завданої моральної
шкоди позивачам ОСОБА_2. ОСОБА_1, ОСОБА_3
та відмови в задоволенні вимоги ОСОБА_6
про відшкодування завданої моральної
шкоди і ухвалити нове рішення в цій
частині, яким стягнути на користь
ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_6, грошове
відшкодування завданої моральної
шкоди у розмірі 5000 грн., посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи. Доводи апеляційної
скарги зводяться до того, що районний
суд, визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди не врахував вимоги
розумності та справедливості,
тривалості їх душевних страждань,
протиправності дій відповідача.
Апелянт зазначає, що районний суд
безпідставно відмовив у відшкодуванні
моральної шкоди неповнолітній ОСОБА_6,
посилаючись на те, що їй моральна шкода
не завдана і докази завдання такої
відсутні.

В апеляційній скарзі ТОВ «Прилуцький
завод - «Білкозин» просить скасувати
рішення Прилуцького міськрайонного
суду від 27 травня 2014 року та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову повністю,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального права.
Апелянт зазначає, що позивачі та
відповідач не укладали жодних правових
документів щодо користування
нежитловою будівлею -
адміністративно-побутовим корпусом за
адресою АДРЕСА_1 та не надали під час
розгляду справи суду спеціальний
ордер, який є єдиною підставою для
вселення. Вказує, що неможливість
вселення полягає також у різниці між
адресою фактичного місцезнаходження
спірної будівлі та відмітки в
паспортах місць реєстрації позивачів в
м. Прилуки по АДРЕСА_2. В апеляційній
скарзі наголошується на те, що спірне
приміщення будувалось як нежитлова
будівля адміністративно-побутовий
корпус, а не гуртожиток; він
знаходиться в санітарно-захисній зоні
ТОВ «Прилуцький завод - «Білкозин», в
якій не допускається розміщення
житлових будинків з прибудинковими
територіями, гуртожитків. Оскільки на
даний час між позивачами та
відповідачем не укладені договори
найму відповідно до вимог ЖК України,
то у районного суду, на думку апелянта,
були відсутні підстави для поновлення
прав позивачів щодо відновлення
постачання води та електроенергії.
Також в апеляційній скарзі
зазначається, що суд вийшов за межі
позовних вимог, оскільки стягнув
моральну шкоду на підставі ст. 1167 ЦК
України, а позивач звертався з такою
вимогою на підставі ст.ст. 23, 386 ч. 3 ЦК
України.

Вислухавши суддю-доповідача,
заслухавши пояснення позивачів ОСОБА_1,
ОСОБА_2 ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4,
які просили задовольнити їх апеляційну
скаргу та відхилити апеляційну скаргу
ТОВ «Прилуцький завод - «Білкозин»,
представника відповідача Карпенка В.К.,
який просив задовольнити апеляційну
скаргу відповідача та відхилити
апеляційну скаргу позивачів,
перевіривши доводи апеляційних скарг
та дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга позивачів підлягає частковому
задоволенню, а апеляційна скарга
відповідача - відхиленню, з
постановленням по справі нового
рішення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов в частині
зобов'язання ТОВ «Прилуцький завод -
Білкозин» не чинити перешкоди
позивачам у користуванні спірними
житловими приміщеннями у гуртожитку,
вселення їх у гуртожиток, зобов'язання
відповідача відновити постачання води
та електроенергії до житлових
приміщень у гуртожитку районний суд
виходив з того, що рішенням
апеляційного суду Чернігівської
області від 10.12.2013 року встановлена
правомірність користування мешканцями
спірними жилими приміщеннями, а тому
наявний беззаперечний факт порушення
відповідачем прав позивачів у
користуванні ними.

З таким висновком районного суду
погоджується апеляційний суд, оскільки
він повністю ґрунтується на матеріалах
справи та відповідає вимогам чинного
законодавства.

Судом по справі встановлено, що
рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 10 грудня 2013
року відмовлено в задоволенні позовних
вимог ТОВ «Прилуцький завод -
«Білкозин» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 про виселення, звільнення
приміщення адміністративно-побутового
корпусу ТОВ «Прилуцький завод -
«Білкозин», що розташований по АДРЕСА_1
у м. Прилуки.

Вказаним судовим рішенням було
встановлено, що спірне приміщення по
АДРЕСА_1 у м. Прилуки має статус
гуртожитку та відноситься до житлового
фонду України згідно з приписами ст. 4
ЖК України. Фактично між попереднім
власником гуртожитку та його
мешканцями (на даний час позивачами у
справі) виникли правовідносини найму
житлових приміщень у гуртожитку і при
зміні власника житла, переданого у
найм, до нового власника переходять
права та обов'язки наймодавця, при
цьому правовідносини між сторонами не
припиняються.

З 09 вересня 2013 року спірний гуртожиток
був відключений відповідачем від мереж
водопостачання та енергопостачання.

У грудні 2013 року відповідачем були
закриті двері до гуртожитку та
позивачі взагалі позбавлені доступу до
спірного житлового приміщення.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Зважаючи на те, що позивачі на законних
підставах користуються житловими
приміщенням гуртожитку по АДРЕСА_1 у м.
Прилуки, а відповідачем їм чиняться
перешкоди у цьому, районний суд
ґрунтовно задовольнив позов у частині
зобов'язання ТОВ «Прилуцький завод -
«Білкозин» не чинити перешкоди
позивачам у користуванні спірними
житловими приміщеннями у гуртожитку,
вселення їх у гуртожиток, зобов'язання
відповідача відновити постачання води
та електроенергії до житлових
приміщень у гуртожитку.

Доводи апеляційної скарги ТОВ
«Прилуцький завод - «Білкозин» про те,
що не укладено жодного правового
документу щодо користування спірною
будівлею, не наданий під час розгляду
справи суду спеціальний ордер, який є
єдиною підставою для вселення, що
спірне приміщення будувалось як
нежитлова будівля
адміністративно-побутовий корпус, а не
гуртожиток, що вселення неможливо
через різницю між адресою фактичного
місцезнаходження спірної будівлі та
відмітки в паспортах місць реєстрації
позивачів в м. Прилуки по АДРЕСА_2, не
заслуговують на увагу зважаючи на
преюдиційне значення рішення
апеляційного суду Чернігівської
області від 10 грудня 2013 року у справі за
позовом ТОВ «Прилуцький завод
«Білкозин» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 про усунення перешкод у
користуванні майном, при розгляді якої
вказані обставини досліджувались і
яким дана правова оцінка.

Посилання апелянта на те, що спірне
приміщення знаходиться в
санітарно-захисній зоні ТОВ
«Прилуцький завод - «Білкозин», в якій
не допускається розміщення житлових
будинків з прибудинковими територіями,
гуртожитків, також не можуть бути
підставою для скасування рішення суду,
оскільки вже наявний факт розміщення
спірного гуртожитку у зазначеній зоні,
право на проживання в якому мають
позивачі.

Доводи апелянта про те, що суд вийшов за
межі позовних вимог, оскільки стягнув
моральну шкоду на підставі ст. 1167 ЦК
України, а позивач звертався з такою
вимогою на підставі ст.ст. 23, 386 ч. 3 ЦК
України є хибними, оскільки саме ст. 1167
ЦК України передбачені підстави для
відповідальності за завдану моральну
шкоду.

Частково задовольняючи позов у частині
відшкодування моральної шкоди
районний суд виходив з того, що
порушення прав позивачів на
користування спірним гуртожитком
безсумнівно зумовило зміну їх
звичайного образу життя, порушення
нормальних життєвих зв'язків та
стосунків, беззаперечно спричинило
душевні страждання та стягнув з
відповідача на користь ОСОБА_12, ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_7 по 300 грн. кожному в
рахунок відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується з
висновком районного суду щодо
наявності підстав для відшкодування
завданої позивачам моральної шкоди,
однак не може погодитись з розміром
визначеного судом відшкодування
апелянтам-позивачам ОСОБА_2, ОСОБА_1,
ОСОБА_3

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

При визначенні розміру грошового
відшкодування заподіяної позивачам
ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 моральної шкоди
апеляційний суд враховує, що протягом
тривалого часу починаючи з 09 вересня 2013
року останні вимушені прикладати
значні зусилля для організації свого
життя у гуртожитку у зв'язку з
відключенням від водопостачання та
енергопостачання, а з 17 грудня 2013 року
взагалі позбавлені можливості
потрапити до житла, не зважаючи на те,
що судовим рішенням, яке набуло
законної сили, ТОВ «Прилуцький завод -
«Білкозин» відмовлено у виселенні
позивачів із спірного гуртожитку та
підтверджено їх право на користування
житловими приміщеннями гуртожитку.
Тому, враховуючи вимоги розумності і
справедливості, тривалість душевних
страждань позивачів, протиправність
дій відповідача, апеляційний суд
вважає за необхідне стягнути на
відшкодування моральної шкоди з ТОВ
«Прилуцький завод - «Білкозин» на
користь ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 по 2000
грн. кожному.

Апеляційний суд погоджується з
доводами апеляційної скарги щодо
безпідставної відмови у відшкодуванні
моральної шкоди неповнолітній ОСОБА_6,
оскільки остання, як і всі інші
позивачі, зазнала моральних страждань
у зв'язку з неправомірними діями
відповідача, які виразилися у
позбавленні можливості нормально
проживати та користуватись житловими
приміщеннями гуртожитку і вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_3, що діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, про
відшкодування моральної шкоди
підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи вищенаведені обставини,
апеляційний суд вважає за необхідне
стягнути на відшкодування моральної
шкоди з ТОВ «Прилуцький завод -
«Білкозин» на користь ОСОБА_6 2000 грн.

Виходячи з вищевикладеного, на
підставі пп. 1, 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, що
діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6
про відшкодування моральної шкоди з
постановленням нового рішення в цій
частині про часткове задоволення
позову та зміні в частині визначення
розміру відшкодування моральної шкоди
позивачам ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 шляхом
збільшення розміру відшкодування
моральної шкоди з 300 грн. до 2000 грн.
кожному. В іншій частині рішення суду
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 1167 ЦК України, ст.ст. 303, 307,
309 ч.1 п. 1, 313-314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України,
апеляційний суд,-

В И Р І Ш И
В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_1,
ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 -
задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Прилуцький завод - «Білкозин» -
відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 27
травня 2014 року скасувати в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3, що діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6 про
відшкодування моральної шкоди.

Позов ОСОБА_3, що діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6, до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Прилуцький завод - «Білкозин» про
відшкодування моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Прилуцький завод -
«Білкозин» на користь ОСОБА_6 2000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Рішення Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 27
травня 2014 року змінити в частині
визначення розміру відшкодування
моральної шкоди позивачам ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_3, збільшивши розмір
відшкодування моральної шкоди з 300 грн.
до 2000 грн. кожному.

В іншій частині рішення суду - залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: