Справа № 522/6256/14-ц
Рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

03 липня 2014 року
м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого одноособово
судді Донцова Д.Ю.,

при секретарі судового
засідання Скибінській Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства акціонерного
банку «Укргазбанк» в особі Одеської
обласної дирекції АБ «Укргазбанк» про
зобов'язання повернути трудову книжку,
стягнення середнього заробітку за час
затримки видачі трудової книжки та
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
позовною заявою відповідно до якої
просить постановити рішення яким:
зобов'язати Публічне акціонерне
товариство акціонерний банк
«Укргазбанк» в особі Одеської обласної
дирекції АБ «Укргазбанк» повернути
йому, ОСОБА_1, трудову книжку; стягнути
з відповідача суму середнього
заробітку за час затримки у поверненні
трудової книжки, за період з моменту
звільнення ОСОБА_1 по дату повернення
трудової книжки виходячи з 252,20 грн. за
один день; стягнути з відповідача
моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що Наказом №32-п від
28.01.2014 року він був поновлений на роботі
з 14.08.2013 року на посаді заступника
начальника відділу забезпечення
діяльності дирекції юридичного
управління Одеської обласної дирекції,
фактично допущений до роботи з 27.01.2014
року. Пропрацювавши декілька місяців
позивачем було прийняте рішення про
звільнення з АБ «Укргазбанк» за
власним бажанням. 08 квітня 2014 року його
звільнено з займаної посади на
підставі заяви про звільнення від
25.03.2014 року та наказу № 133-П від 04.04.2014
року за власним бажанням. Проте трудову
книжку при звільненні відповідач йому
не видав. Оскільки відповідач трудову
книжку при звільненні не видав, позивач
вважає, що відповідно до положень ст. 235
КЗпП України, відповідач повинен
відшкодувати йому середній заробіток
за час затримки видачі трудової книжки
з розрахунку 252,20 грн. за один день
затримки.

Також позивач вважає, що своїми діями
відповідач завдав йому моральну шкоду,
яка полягає у втраті нормальних
життєвих зв'язків, неможливості бути
працевлаштованим та заробляти кошти
для існування своєї сім'ї, у зв'язку з
чим у його сім'ї почалися чвари. Таким
чином, позивач оцінює завдану йому
моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, просив задовольнити
у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував, просив у
задоволенні позовних вимог відмовити,
посилаючись на їх безпідставність та
необґрунтованість.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
наступного висновку.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

У судовому засіданні встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
15 жовтня 2009 року ОСОБА_1 був прийнятий
на посаду головного юриста Другої
Одеської філії АБ «Укргазбанк».

25 липня 2001 року ОСОБА_1 було переміщено
на посаду заступника начальника
відділу забезпечення діяльності
юридичного управління Одеської
обласної дирекції АБ «Укргазбанк».

14 серпня 2013 року наказом АБ
«Укргазбанк» №262-П від 09 серпня 2013 року
у зв'язку зі скороченням штату
працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України
ОСОБА_1 було звільнено з посади
заступника начальника відділу
забезпечення діяльності юридичного
управління Одеської обласної дирекції.

14 серпня 2013 року ОСОБА_1 було передано
його трудову книжку, про що свідчить
його власноручний підпис на акті
прийому-передачі трудової книжки.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 13 листопада 2013 року у
справі №522/21788/13, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Одеської
області від 24.01.2014 року, було скасовано
наказ Публічного акціонерного
товариства Акціонерний банк
«Укргазбанк» №262-П від 9 серпня 2013 року
в частині звільнення ОСОБА_1 з посади
заступника начальника відділу
забезпечення діяльності дирекції
юридичного управління Одеської
обласної дирекції з 14 серпня 2013 року у
зв'язку із скороченням штату
працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП
України, поновлено ОСОБА_1 на вказаній
посаді та стягнуто з Публічного
акціонерного товариства Акціонерний
банк «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 14 серпня 2013 року по 13
листопада 2013 року у розмірі 16838
(шістнадцять тисяч вісімсот тридцять
вісім) грн. 25 коп. без врахування
податків та обов'язкових платежів, що
підлягають відрахуванню із заробітної
плати, та моральну шкоду в сумі 5000 (п'ять
тисяч) грн. 00 коп.

Судом встановлено і не заперечувалось
сторонами у справі, що 24 січня 2014 року
позивач, ОСОБА_1, надав співробітнику
відповідача, на якого було покладено
обов'язок первинного кадрового
адміністрування в Одеській обласній
дирекції АБ «Укргазбанк» вступну та
резолютивну частину ухвали
Апеляційного суду від 24.01.2014 року, яка
залишила без змін рішення суду про
поновлення ОСОБА_1 на роботі та заяву
про виконання рішення суду.

Наказом №32-п від 28 січня 2014 року ОСОБА_1
був поновлений на роботі з 14 серпня 2013
року на посаді заступника начальника
відділу забезпечення діяльності
дирекції юридичного управління
Одеської обласної дирекції та фактично
допущений до роботи з 27 січня 2014 року.

08 квітня 2014 року ОСОБА_1 звільнено з
посади заступника начальника відділу
забезпечення діяльності юридичного
управління Одеської обласної дирекції
АБ «Укргазбанк», за власним бажанням.

Пунктом 4 частини 1 статті 36 КЗпП
України передбачено, що однією з
підстав припинення трудового договору
є розірвання трудового договору з
ініціативи працівника (згідно стаття 38
КЗпП України).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України,
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в
статті 116 цього Кодексу.

Однак, суд вважає за необхідне
зазначити, що обов'язок видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку може бути реально
виконаний роботодавцем, у разі
виконання працівником його обов'язку,
передбаченого ст. 24 КЗпП України, п. 1.3.
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок на працівників,
затверджену спільним наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України та
Міністерства соціального захисту
населення № 58 від 29.07.1973 р., а саме
обов'язок подати трудову книжку,
оформлену в установленому порядку при
працевлаштуванні.

Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України в
разі затримки видачі трудової книжки з
вини власника або уповноваженого ним
органу працівникові виплачується
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу.

Разом з тим, для застосування цієї
норми права необхідна наявність таких
умов: затримки у видачі трудової
книжки; вини власника або
уповноваженого ним органу; вимушений
прогул, викликаний затримкою видачі
трудової книжки.

Судом встановлено, що при поновленні на
роботу в АБ «Укргазбанк», ОСОБА_1, в
порушення вище зазначених норм чинного
законодавства, не було подано трудову
книжку, оформлену в установленому
порядку.

Твердження позивача про, те що трудова
книжка ним була передана
співробітникам відповідача, не знайшло
свого підтвердження та не доведено
належними та допустимими доказами.

При тому факт не подання позивачем,
своєї трудової книжки при поновленні
на роботі за рішенням суду знаходить
своє підтвердження в доданих до
письмових заперечень представника
відповідача листах Департаменту
управління персоналом АБ «Укргазбанк»
на ім'я ОСОБА_1, про необхідність в
наданні трудової книжки та складених
на їх підставі 04.02.2014 р та 05.03.2014 р. актах
про ознайомлення ОСОБА_1 з зазначеними
листами та відмовою в їх підписанні.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що коли позивачем при
поновленні на роботу в АБ «Укргазбанк»
трудова книжка, оформлена в
установленому порядку не подавалась,
на відповідача не може бути покладено
обов'язок по її видачі та, як наслідок, з
відповідача не може бути здійснено
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Статтею 237-1 Кодексу законів про працю
України передбачено підстави
відшкодування роботодавцем моральної
шкоди, яку він заподіяв працівнику.

Виходячи з наведеної правової норми
під моральною шкодою слід розуміти
моральні страждання, втрату нормальних
життєвих зв'язків, потребу у додаткових
зусиллях для організації свого життя.

Відповідно до роз'яснень п. 3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяній
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Встановлені в судовому засіданні
обставини свідчать про те, що при
звільненні позивача із займаної посади
відповідачем не порушувались норми
чинного законодавства, враховуючи, що
судом не було встановлено вини
відповідача з приводу не видачі
трудової книжки при звільненні
позивача, отже не були порушені законні
права позивача, тому вимоги ОСОБА_1 про
відшкодування моральної шкоди є
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до частини третьої ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства акціонерного
банку «Укргазбанк» в особі Одеської
обласної дирекції АБ «Укргазбанк» про
зобов'язання повернути трудову книжку,
стягнення середнього заробітку за час
затримки видачі трудової книжки та
моральної шкоди є необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 47, 235, 237-1 КЗпП України,
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 3,
10, 11, 57, 60, 61, 191, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
акціонерного банку «Укргазбанк» в
особі Одеської обласної дирекції АБ
«Укргазбанк» про зобов'язання
повернути трудову книжку, стягнення
середнього заробітку за час затримки
видачі трудової книжки та моральної
шкоди - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя