Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" липня 2014 р.
м. Одеса.

Суворовський районний суд м.
Одеси у складі:

Головуючого судді - Погрібного М.О.

При секретарі - Вальчук Л.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні, в залі судових засідань №14,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, за
участю третіх осіб Четвертої одеської
державної нотаріальної контори та
приватного нотаріуса Одеського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання частково недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом, про
визнання частково недійсним заповіту,
про встановлення факту прийняття
спадщини, про визнання права власності
в порядку спадкування за законом та по
праву представлення.

А також позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1
і ОСОБА_2 про визнання права на
спадкування по праву представлення, -

В С Т А Н
О В И В

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали
до суду позовну заяву, яку неодноразово
уточнювали (Том №1, л.с. № 4-11, Том №2, л.с.
№49-55) та в якій (Том №2, л.с. № 191-195)
остаточно просять:

- Визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за

законом, видане Четвертою одеською
державною нотаріальною конторою, 18
травня 1991 року, ОСОБА_7 після смерті
чоловіка ОСОБА_8, що помер ІНФОРМАЦІЯ_3
року, згідно якого, вона стала
власницею житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1, зазначеного
на плані технічного паспорту під
літерою «А», жилою площею 32,0 кв./м., з
надвірними господарчими спорудами під
літерою «Г» - сарай, 1-2 огорожі та
І-мостіння, що розташований на
земельній ділянці, площею 730 кв./м.;

- Визнати частково недійсним заповіт
від 11 вересня 2009 року,

складений ОСОБА_7 на випадок своєї
смерті, згідно якого вона належний їй
житловий будинок з господарчими
спорудами по АДРЕСА_1, заповідала
ОСОБА_4, який був посвідчений приватним
нотаріусом Одеського нотаріального
округу ОСОБА_6;

- Встановити факт прийняття спадщини у
вигляді 1/3 частини

житлового будинку з господарчими
спорудами АДРЕСА_1, ОСОБА_9 після смерті
батька ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3
року;

- Встановити факт прийняття спадщини у
вигляді 1/6 частини

житлового будинку з господарчими
спорудами АДРЕСА_1, ОСОБА_2 після смерті
батька ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4
року та визнати за ним право власності
на вказану частину житлового будинку в
порядку спадкування за законом;

- Встановити факт прийняття спадщини у
вигляді 1/6 частини

житлового будинку з господарчими
спорудами АДРЕСА_1, ОСОБА_7 після смерті
сина ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4;

- Визнати за ОСОБА_2 право власності

на 1/6 частину житлового будинку з
господарчими спорудами АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті батька ОСОБА_9, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4 року;

- Визнати за ОСОБА_1 право на

спадкування по праву представлення на
1/6 частину житлового будинку з
господарчими спорудами АДРЕСА_1 після
смерті бабусі ОСОБА_7, що померла
ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

В обґрунтування свого уточненого
позову, вони посилалися на те, що їхній
дід ОСОБА_10, проживав в житловому
будинку АДРЕСА_1, зазначеного на плані
технічного паспорту по домоволодінню
під літерою «А», жилою площею 32,0 кв./м., з
господарчими спорудами під літерою
«Г» - сарай, огорожі під №1-2 та мостіння
- І., разом з дружиною ОСОБА_7 і синами
ОСОБА_9 та ОСОБА_11. Цей будинок
залишився діду у спадок від матері
ОСОБА_12, а їхньої прабабусі.
ІНФОРМАЦІЯ_3 року дід ОСОБА_10 помер.

Після смерті ОСОБА_10,
спадкоємцями першої черги були вказані
вище дружина і два сина, які на їх думку
фактично прийняли спадкове майно в
своє володіння та користування в
рівних частинах, по 1/3 кожний,
проживаючи на день відкриття спадщини
у вказаному житловому будинку, що
передбачалося ст. 549 ЦК України в
редакції 1963 року.

Однак, ОСОБА_9 і ОСОБА_11 своє право
власності на спадкове майно в
нотаріальній конторі не оформляли і
свідоцтво про право на спадщину за
законом не отримували із-за
матеріальних труднощів. Також, вони не
подавали заяви до нотаріальної контори
про відмову від прийняття спадщини.

ОСОБА_7, яка фактично прийняла
спадкове майно після смерті чоловіка, 18
травня 1991 року, в Четвертій одеській
державній нотаріальній конторі
отримала свідоцтво про право на
спадщину за Законом у вигляді цілого
житлового будинку з господарчими
спорудами АДРЕСА_1, що приховала від
своїх синів ОСОБА_9 та ОСОБА_11

Вважають, що зазначене Свідоцтво
про право на спадщину за законом від 18
травня 1991 року, слід визнати частково
недійсним, оскільки 2/3 частини
спадкового житлового будинку, фактично
прийняли в своє володіння та
розпорядження їхній батько ОСОБА_9 та
дядько ОСОБА_11 в рівних частинах.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер їхній
батько ОСОБА_9 Після його смерті, на їх
думку відкрилася спадщина у вигляді 1/3
частини житлового будинку з
господарчими спорудами АДРЕСА_1, яку
фактично прийняли в своє володіння та
користування в рівних частинах, по 1/6
кожний, ОСОБА_2, як син та ОСОБА_7, як
мати спадкодавця, проживаючи з
спадкодавцем на день його смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер їхній
дядько ОСОБА_11 Після його смерті, на їх
думку, спадкове майно у вигляді 1/3
частини спірного житлового будинку з
надвірними спорудами, прийняла його
дружина ОСОБА_13, шляхом подачі в строки,
встановлені законом, заяви до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини чоловіка. Однак, вона не
отримала в нотаріальній конторі
свідоцтво про право на спадщину у
вигляді 1/3 частини спірного житлового
будинку АДРЕСА_1, оскільки їй не було
відомо про весь обсяг спадщини, яка
відкрилася після смерті чоловіка.

Спадкоємці першої черги після
смерті ОСОБА_11, його мати ОСОБА_7 та
дочка ОСОБА_3, спадщину не приймали.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_13 померла. Після
її смерті, відкрилася спадщина на
житловий будинок АДРЕСА_4, який
складається з одного кам'яного будинку,
жилою площею 58,3 кв./м. зазначений на
схематичному плані під літерою «И» та
надвірних господарчих споруд: гаражу
під літерою «Е», сараю під літерою «З»,
огорожі №2-4 та мостіння І-ІІ,
розташований на земельній ділянці,
площею 1238 кв./м.

А також, на їх думку, після смерті
ОСОБА_13 відкрилася спадщина на 1/3
частину спірного житлового будинку
АДРЕСА_1, зазначений на схематичному
плані під літерою «А».

Спадкоємець першої черги ОСОБА_5, як син
спадкодавця ОСОБА_13, на день її смерті
був зареєстрований по житловому
будинку АДРЕСА_4, як проживаючий. Але
він до нотаріальної контори з заявою
про прийняття спадщини не звертався і
свідоцтво про право на спадщину не
отримував.

ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_7 померла. Після
її смерті, на їхню думку, відкрилася
спадщина на 1/3 частину житлового
будинку АДРЕСА_1, яка їй належала в
порядку спадкування за законом після
смерті чоловіка ОСОБА_10; 1/6 частини
вказаного житлового будинку, яка їй
належала на підставі спадкування за
законом після смерті сина ОСОБА_9. А
всього, на їх думку, на день смерті
ОСОБА_7, їй належала 1/2 частини
житлового будинку АДРЕСА_1 зазначений
на схематичному плані під літерою «А».

Після смерті ОСОБА_7, їм стало відомо, що
ще при житті, 11 вересня 2009 року, на
випадок своєї смерті, вона склала
заповіт, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського нотаріального
округу ОСОБА_6, яким заповідала
відповідачці ОСОБА_4 весь житловий
будинок з господарчими спорудами під
АДРЕСА_1, зазначений на схематичному
плані під літерою «А» та грошові вклади
з відсотками і компенсаціями, що
знаходяться на рахунку Одеського
міського відділення Державного
ощадного банку України.

Вважають, що вказаний заповіт слід
визнати частково недійсним, оскільки
при визнані частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 18 травня 1991 року, на їх
думку ОСОБА_7 мала право розпорядитися
тільки 1/3 частиною вказаного житлового
будинку. А іншу 1/3 частину зазначеного
житлового будинку АДРЕСА_1 під літерою
«А», за їх взаємною згодою мають право
успадкувати вони. А саме, 1/6 частини
ОСОБА_2 в порядку спадкування за
законом після смерті батька ОСОБА_9, а 1/6
частини, ОСОБА_1, в порядку спадкування
за правом представлення після смерті
бабусі ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8
року.

Представники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
судовому засіданні повністю
підтримали уточнені позовні вимоги та
їх обґрунтування.

Відповідач ОСОБА_3, позовні
вимоги не визнала. ЇЇ представник
ОСОБА_14 в судовому засіданні посилався
на те, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, не
виконали взяті на себе зобов'язання за
домовленістю із ОСОБА_3 про виплату їй
суми компенсації за 1/3 частини
житлового будинку АДРЕСА_1, на яку вона,
на її думку, також має право
спадкування за правом представлення
після смерті бабусі ОСОБА_7

При цьому, ОСОБА_3, 03 квітня 2014 року
подала до Суворовського районного суду
м. Одеси позовну заяву до ОСОБА_9 та
ОСОБА_2 про визнання за нею права
спадкування по праву представлення 1/3
частини житлового будинку АДРЕСА_1,
після смерті бабусі ОСОБА_7, яка ухвалою
суду в судовому засіданні 29 квітня 2014
року була об'єднана в одне провадження
з позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 в заяві та
її представник ОСОБА_14 в судовому
засіданні обґрунтовували тим, що після
смерті ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 року, її
батько ОСОБА_11 фактично прийняв
спадкове майно у вигляді 1/3 частини
житлового будинку з надвірними
спорудами під АДРЕСА_1, але не оформив в
нотаріальній конторі із-за
матеріальних труднощів. Після смерті
батька ІНФОРМАЦІЯ_6 року, на її думку,
вказану 1/3 частину житлового будинку
успадкувала його дружина ОСОБА_13. Після
смерті останньої, ІНФОРМАЦІЯ_7 року, 1/3
частину житлового будинку АДРЕСА_1
успадкувала ОСОБА_7, як спадкоємець
четвертої черги. Після смерті ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_8 року, вона, як її онучка, на
підставі ст.1266 ЦК України має право на
спадкування, зазначеної частини
житлового будинку АДРЕСА_1, по праву
представлення, у зв'язку з чим просили
позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4,
ОСОБА_15, в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав, посилаючись на те, що
після смерті свого батька ОСОБА_10, його
сини, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 спадщину не
приймали і своє право на спадкове майно
при житті не використовували. Вони
ніколи не оспорювали право своєї
матері, ОСОБА_7, на спадкове майно,
житловий будинок АДРЕСА_1 та свідоцтво
про право на спадщину за законом.
Будь-які письмові докази, які б
підтверджували прийняття ОСОБА_9 та
ОСОБА_11 спадкового майна після смерті
батька, відсутні і позивачами суду не
надані. Дружина ОСОБА_8, ОСОБА_7, як
спадкоємець першої черги, правомірно
отримала 18 травня 1991 року Свідоцтво про
право на спадщину за законом на
домоволодіння АДРЕСА_1, яким тривалий
час, до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_8
року, володіла і користувалися та
згідно Закону розпорядилася,
нотаріально заповівши його ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_5, який знаходиться на
примусовому лікуванні за рішенням суду
в психіатричній лікарні, направив до
суду письмові заперечення проти
позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
посилаючись на те, що їх вимоги
безпідставні та подані з порушенням
строку позовної давності.

Представники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовні вимоги
ОСОБА_3 не визнали, посилаючись на те, що
вони не претендують на частку
домоволодіння, яку на їх думку прийняв
батько ОСОБА_16, а їхній дядько, ОСОБА_11,
після смерті ОСОБА_10 і ніяким чином не
порушують її права.

Треті особи в судове засідання не
прибули, направивши до суду листи з
проханням розглянути справу без їх
участі.

Вислухав сторони, свідків,
дослідив цивільні справи №2-107, №2-137 за
1983 рік Ленінського районного суду м.
Одеси, вивчив матеріали даної справи,
суд вважає, що на підставі встановлених
фактів та досліджених в судовому
засіданні доказів, позовні вимоги, як
ОСОБА_9, ОСОБА_2 так і ОСОБА_3,
задоволенню не підлягають із наступних
підстав.

Судом встановлено, що житловий
будинок під літерою «А», з надвірними
господарчими спорудами - сараю під
літерою «Г», розташований на земельній
ділянці, площею 1968 кв./м., по АДРЕСА_1, був
побудований до революції 1917 року,
громадянкою ОСОБА_12, без будь-якого
документального оформлення. В
зазначеному будинку вона проживала
разом із сином ОСОБА_10, невісткою
ОСОБА_7 та двома їхніми синами ОСОБА_9 і
ОСОБА_11.

ІНФОРМАЦІЯ_9 року, ОСОБА_12
померла.

Під час проживання, ОСОБА_8 і
ОСОБА_7, в 1958 році в житловому будинку
під літерою «А» було проведено
капітальний ремонт.

Крім того, ОСОБА_7, правлінням колгоспу
імені Мічуріна, 28 липня 1968 року, із
земельної ділянки, на якій
розташований житловий будинок під
літерою «А», по АДРЕСА_1 було виділено
0,05 га. земельної ділянки, де вона з
чоловіком ОСОБА_8, самовільно
побудували житловий будинок під
літерою «И», гараж під літерою «Е» та
сарай під літерою «З».

ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_10 помер, так і
не оформивши правовстановлюючі
документи на спірний житловий будинок
під літерою «А» та новопобудований
будинок під літерою «И», що були
розташовані по АДРЕСА_1 і права
власності на вказані житлові будинки
при своєму житті не набув.

03 жовтня 1983 року, на підставі Рішення
Ленінського райвиконкому м. Одеси за
№476 та ст. 105 ЦК України, в редакції 1963
року, рішенням Ленінського районного
суду м. Одеси від 19 жовтня 1983 року,
житловий будинок під літерою «И» з
надвірними спорудами, був вилучений у
користувачів ОСОБА_7 та ОСОБА_11 та
переданий на баланс ОСОБА_17.

Рішенням райвиконкому Ленінського
району м. Одеси №631 від 15 листопада 1983
року, на вилучений житловий будинок під
літерою «И» було видано ордер синові
ОСОБА_7, ОСОБА_11, в якому він проживав із
своєю сім'єю, як наймач.

В 1989 році, ОСОБА_7 звернулася до
райвиконкому Ленінської районної ради
народних депутатів м. Одеси з заявою
про прийняття в експлуатацію житлового
будинку під літерою «А» та оформленням
за нею права власності на побудований
житловий будинок під літерою «И».

Рішенням виконавчого комітету
Ленінської районної ради народних
депутатів м. Одеси за №303/41 від 08 грудня
1989 року, житловий будинок під літерою
«А», розміром 5,65м. х 12,1 м. з прибудовами
«а-1», «а-2», який складається з двох
житлових кімнат, площею 32,0 кв./м. та з
надвірної споруди - сараю під літерою
«Г», розташований по АДРЕСА_1, був
прийнятий в експлуатацію з оформленням
права особистої власності за ОСОБА_12
(померлою).

Цим же рішенням, було оформлено
право особистої власності за ОСОБА_7 на
житловий будинок під літерою «И» з
надвірними господарськими спорудами -
гараж під літерою «Е» та сарай під
літерою «З», розташованих по АДРЕСА_1,
де вона проживала разом із сином
ОСОБА_11 і його сім'єю.

Рішенням №91/1 від 14 березня 1990
року виконавчого комітету Ленінської
районної ради народних депутатів м.
Одеси, домоволодіння АДРЕСА_1 було
розділено на два самостійних
домоволодіння, а саме:

- визнано право власності на знов
утворене домоволодіння АДРЕСА_1 за
ОСОБА_12 (померлою), яке складається з
житлового будинку під літерою «А» і
господарських будівель під літерою
«Г», з земельною ділянкою, площею 730
кв./м., та

- визнано право власності на знов
утворене домоволодіння АДРЕСА_4 у м.
Одесі за ОСОБА_7, яке складається із
житлового будинку під літерою «И» та
господарських будівель під літерами
«Е,З», з земельною ділянкою 1238 кв./м.

Вказані житлові будинки були
зареєстровані в Одеському МБТІ.

Вищевикладені факти
підтверджуються дослідженими в
судовому засіданні матеріалами
цивільної справи №2-107 за 1983 рік по
Ленінському районному суду м. Одеси та
вказаним вище Рішенням №91/1 від 14
березня 1990 року виконавчого комітету
Ленінської районної ради народних
депутатів м. Одеси (л.с. №161).

Таким чином, з моменту прийняття
рішення про прийняття житлового
будинку під літерою «А» в експлуатацію
з оформленням права власності та
реєстрації в Одеському МБТІ, вказане
нерухоме майно стало предметом
матеріального світу, щодо якого можуть
виникати цивільні права та обов'язки.

Ставши власником житлового
будинку під літерою «И» з надвірними
спорудами по АДРЕСА_4, ОСОБА_7, 18 травня
1991 року, в Четвертій одеській державній
нотаріальній конторі уклала з сином
ОСОБА_11, договір дарування, яким
подарувала, а він прийняв в дар цілий
житловий будинок з надвірними
господарчими спорудами, що знаходиться
у АДРЕСА_4 та який складається з однієї
кам'яної житлової будівлі, жилою площею
58,3 кв./м., зазначеної на схематичному
плані під літерою «И» з надвірними
господарчими спорудами, зазначеними
під літерами «Е» - гараж, «З» - сарай, №2-4
огородження, І-ІІ мостіння,
розташовані на земельній ділянці,
площею 1238 кв./м., який був
зареєстрований в реєстрі під номером
1-2366 та в Одеському бюро МБТІ, 25 червня
1992 року (Том №1, л.с. №№159-160).

Також, в цей же день, 18 травня 1991
року, ОСОБА_7 в Четвертій одеській
державній нотаріальній конторі
отримала Свідоцтво про право на
спадщину за законом, як спадкоємець
першої черги, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3
року, чоловіка ОСОБА_10, на житловий
будинок, який знаходиться у АДРЕСА_1,
який на підставі свідоцтва про право
власності, виданого
Житлово-комунальним відділом
Ленінської районної ради народних
депутатів міста Одеси від 24 травня 1990
року і зареєстрованого в Одеському
бюро технічної інвентаризації під
номером №22122, належав ОСОБА_12, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_9 року, спадкоємцем якої за
законом був її син ОСОБА_10, який прийняв
спадщину, але не оформив свої спадкові
права (л.с. №42).

Спадковим майном у вигляді
житлового будинку АДРЕСА_1, під літерою
«А» з господарчими спорудами під
літерою «Г» - сарай, ОСОБА_7 володіла до
дня своєї смерті, ІНФОРМАЦІЯ_8 року і
ніхто її право власності на вказане
спадкове майно не оспорював і не
спростовував.

Не оспорювали та не спростовували
право своєї матері на житловий будинок
АДРЕСА_1 під літерою «А» і її сини
ОСОБА_11 та ОСОБА_9, які після смерті
батька ОСОБА_10, свої права на спадкове
майно при житті не заявляли, а саме,
ОСОБА_9 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року і
ОСОБА_11 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 року,
що в судовому засіданні підтвердили
свідки:

- ОСОБА_18 про те, що сім'ю ОСОБА_11 вона
знає

давно і доводилася ОСОБА_8 і ОСОБА_7
кумою. Після смерті ОСОБА_8 в 1982 році,
власником усього майна стала його
дружина ОСОБА_7, яка займалася
оформленням документів на обидва
житлові будинки по АДРЕСА_1 Про це добре
знали її сини і це право своєї матері
ніколи не оспорювали. А навпаки, вони їй
в цьому питанні допомагали. Зі слів
ОСОБА_7 їй було відомо, що син ОСОБА_19
відмовився від спадкування та
оформлення на нього житлового будинку
АДРЕСА_1

- ОСОБА_20 про те, що вона доводилася
батькові

позивачів, ОСОБА_9, третьою і останньою
дружиною, з яким вона проживала після
його повернення з місць позбавлення
волі, приблизно з 1985 року і до дня його
смерті в 1995 році. Вони проживали то в її
будинку, то в будинку АДРЕСА_1 з матір'ю
чоловіка, ОСОБА_7, яка в 1989-1991 роках
займалася оформленням житлових
будинків під літерою «А» і під літерою
«Б». Про те, що мати займається
оформленням будинків і отримала на них
правовстановлюючі документи, і її
чоловік ОСОБА_9, і його рідний брат
ОСОБА_11 дуже добре знали, бачили
отримані матір'ю правовстановлюючі
документи на будинки і ніколи їх не
оспорювали. Її чоловік ОСОБА_9, особисто
возив матір на належному їй автомобілі
«Москвич», до Ленінського райвиконкому
м. Одеси і до нотаріуса, де оформлялися
і були отримані ОСОБА_7
правовстановлюючі документи на
житлові будинки. Крім того, її чоловік,
як хворий на туберкульоз, мав намір
отримати окрему квартиру від держави,
тому не бажав щоб на нього
оформлювались будь-які права на інше
нерухоме майно.

- ОСОБА_21 про те, що проживає в будинку
АДРЕСА_2 з 1966 року, і з того часу знала
сім'ю ОСОБА_8 і ОСОБА_7 На день смерті
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 року, його син
ОСОБА_9 знаходився в місцях позбавлення
волі і з батьками не проживав. Після
повернення з тюрми, він проживав з
матір'ю в спірному будинку. Про те, що
ОСОБА_7 оформляла і отримала
правовстановлюючі документи на
житлові будинки по АДРЕСА_1 її сини
ОСОБА_9 і ОСОБА_11 при житті знали і
ніколи це не оспорювали.

- ОСОБА_22 про те, що вона являлася
дружиною

рідного брата ОСОБА_7, з сім'єю якої вони
дуже тісно спілкувалися. Їй достовірно
відомо, про те, що коли ОСОБА_7 займалася
оформленням двох житлових будинків,
розташованих по АДРЕСА_1 і отримала на
них правовстановлюючі документи, її
сини ОСОБА_9 і ОСОБА_11 добре знали і не
оспорювали дії матері та документи на
житлові будинки, які вона отримала.
ОСОБА_9 мав отримати окрему квартиру,
тому не бажав оформлення на себе
нерухомого майна.

- ОСОБА_23 про те, що вона проживає по
сусідству, в

будинку АДРЕСА_3 і знає сім'ю ОСОБА_9
дуже давно. На день смерті ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, в будинку АДРЕСА_1
проживала його дружина ОСОБА_7 і син
ОСОБА_11 із своєю сім'єю. Син ОСОБА_9 на
той час знаходився в місцях
позбавлення волі. Після повернення з
тюрми, ОСОБА_9 став проживати з матір'ю,
одружившись в третій раз. Коли ОСОБА_7
займалася оформленням документів на
житлові будинки, ОСОБА_9 відмовився
оформлювати на себе нерухоме майно,
оскільки мав намір із своєю дружиною
Наташею, отримати окрему квартиру.

- ОСОБА_24 про те, що вона доводилася
ОСОБА_9

ОСОБА_25 першою дружино, з яким вона
проживала з 1975 року по 1979 рік, після
чого шлюб розірвали і проживали окремо.
ОСОБА_9 постійно проживав до дня своєї
смерті в 1995 році в будинку АДРЕСА_1 із
своєю матір'ю ОСОБА_7. Чи знав ОСОБА_9 і
його брат ОСОБА_11 про те, що їхня матір
ОСОБА_7 оформляла і отримала
правовстановлюючі документи на
житлові будинки за вказаною адресою, їй
не відомо. Оспорювали ОСОБА_9 і ОСОБА_11
при житті, отриманні ОСОБА_7
правовстановлюючі документи на
житлові будинки, чи ні, їй не відомо.

- ОСОБА_26 про те, що з травня 1979 року вона

проживала разом із ОСОБА_9 в
зареєстрованому шлюбі в будинку
АДРЕСА_1 з батьками чоловіка. У вересні
1981 року вони перейшли проживати в її
будинок АДРЕСА_3 А до батьків перейшли
проживати ОСОБА_11 із своєю сім'єю. В
кінці 1982 року вони з ОСОБА_9 фактично
припинили свої шлюбні відносини.
ОСОБА_9 був засуджений до трьох років
позбавлення волі за скоєння злочину і
став відбувати покарання в місцях
позбавлення волі. Під час смерті
ОСОБА_8, його син ОСОБА_27 знаходився в
місцях позбавлення волі. Вона в
судовому порядку розірвала шлюб з ним,
але продовжувала постійно приходити до
свекрухи ОСОБА_7 Після повернення із
місць позбавлення волі, ОСОБА_9 став
проживати з матір'ю в будинку АДРЕСА_1,
одружившись в третій раз, де проживав
до дня своєї смерті в 1995 році. А його
брат ОСОБА_11, в 1991 році перейшов
проживати в будинок під літерою «И» по
АДРЕСА_4.

Чи знав ОСОБА_9 і його брат ОСОБА_11 про
те, що їхня матір ОСОБА_7 оформляла і
отримала правовстановлюючі документи
на житлові будинки за вказаною адресою,
їй не відомо. Оспорювали ОСОБА_9 і
ОСОБА_11 при житті, отриманні матір'ю
ОСОБА_7 правовстановлюючі документи на
житлові будинки, чи ні, їй не відомо.

- ОСОБА_28 про те, що проживає в будинку
АДРЕСА_5 і являється сусідкою позивача
ОСОБА_2 та його матері ОСОБА_26. Зі слів
останніх їй було відомо, що дружина
ОСОБА_11, ОСОБА_13, проживала в будинку
АДРЕСА_4. Інші обставини, щодо спору по
даній справі, їй не відомі.

- ОСОБА_29 про те, що вона знає сім'ю

ОСОБА_13 з 1990 року. І їй відомо, що вони
усі проживали в будинку АДРЕСА_4. Інші
обставини щодо спору по даній справі,
їй не відомі.

- ОСОБА_30 про те, що вона проживає в
будинку

АДРЕСА_6 по сусідству з ОСОБА_2 та його
матір'ю ОСОБА_26 Про обставини
оформлення ОСОБА_7 правовстановлюючих
документів на житлові будинки АДРЕСА_1
їй нічого не відомо.

Також, вищевикладені факти
підтверджуються матеріалами
дослідженої в судовому засіданні
цивільної справи №2-107 по Ленінському
районному суду м. Одеси (рішення
виконкому Ленінської районної ради
народних депутатів м. Одеси за №303/41 від
08 грудня 1989 року), з яких видно, що на час
смерті батька, ОСОБА_11 проживав в
будинку АДРЕСА_4, а не в будинку АДРЕСА_1.
Також із досліджених в судовому
засіданні матеріалів цивільної справи
№2-137 за 1983 рік по Ленінському
районному суду м. Одеси за позовом
ОСОБА_26 до ОСОБА_9 про розірвання шлюбу
та стягнення аліментів, видно, що на час
смерті батька та відкриття спадщини,
ОСОБА_9 знаходився в місцях позбавлення
волі і ніякі дії, передбачені законом,
який діяв на той час, щодо прийняття
спадщини батька, не здійснював.

Крім того, про отримання матір'ю,
ОСОБА_7, в Четвертій одеській державній
нотаріальній конторі Свідоцтва про
право на спадщину за законом від 18
травня 1991 року, батьки позивачів
ОСОБА_9, ОСОБА_31 та ОСОБА_3, ОСОБА_9 і
ОСОБА_11 знали і не могли не знати, про
що свідчать вказаний вище договір
дарування, укладений в цей же день між
ОСОБА_7 і сином ОСОБА_11 та свідчення,
зазначених вище свідків, недовіряти
яким у суду немає підстав.

Також цей факт підтверджується копією
спадкової справи №215/1983 р., наданої
суду Четвертою одеською державною
нотаріальною конторою, із якої видно,
що ОСОБА_11, 14 травня 1991 року, а ОСОБА_9, 07
червня 1991 року, подали до Четвертої
одеської державної нотаріальної
контори свої письмові заяви про те, що
їм відомо про відкриття спадщини, яке
залишилося після смерті їх батька
ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року,
який проживав у АДРЕСА_1. Також їм була
роз'яснена ст. 550 ЦК УРСР, і на спадщину
вони не претендують (том №2, л.с. №13, 14)

Будь-які докази, які б спростовували
даний факт, позивачі суду не надали.

Суд вважає, що батьки позивачів
ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_9 і
ОСОБА_11, не прийняли спадкове майно у
вигляді житлового будинку з
господарчими будівлями під АДРЕСА_1
після смерті батька ОСОБА_10, у вигляді
житлового будинку під літерою «А» з
господарчими спорудами, яке стало
предметом матеріального світу, щодо
якого стало можливим виникнення
цивільних прав та обов'язків тільки з 24
травня 1990 року, про що їм стало відомо в
нотаріальній конторі, згідно їхніх
письмових заяв, які знаходяться в
зазначеній вище спадковій справі
№215/1983 р.

А бабуся позивачів, ОСОБА_7, правомірно,
відповідно до ст. ст. 529, 548, 549 ЦК України,
в редакції 1963 року, прийняла спадщину
після смерті свого чоловіка ОСОБА_10,
володіла нею і розпорядилася при житті,
проявив свою волю, склавши 11 вересня 2009
року нотаріально посвідчений заповіт,
яким на випадок своєї смерті
заповідала житловий будинок АДРЕСА_1,
ОСОБА_4, який визнавати недійсним чи
частково недійсним немає ніяких
правових підстав.

Таким чином, виходячи з
вищевикладеного та того, що батьки

позивачів по даній справі, ОСОБА_9 і
ОСОБА_11, після оформлення
правовстановлюючих документів на
житловий будинок АДРЕСА_1, в 1989 році, при
своєму житті, будь-які дії, щодо
прийняття спадкового майна свого
батька ОСОБА_8 не здійснювали, на
спадкове майно батька не претендували
і право власності своєї матері ОСОБА_7
та Свідоцтво про право на спадщину за
законом від 18 травня 1991 року, на
житловий будинок не оспорювали, суд
вважає, що права позивачів по даній
справі, ніяким чином не були порушені.

Тому позовні вимоги про встановлення
факту прийняття спадщини у вигляді по
1/3 частини житлового будинку з
господарчими спорудами АДРЕСА_1, ОСОБА_9
після смерті батька ОСОБА_10, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року; про визнання
частково недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом від 18 травня 1991
року, про визнання частково недійсним
заповіту від 11 вересня 2009 року,
задоволенню не підлягають.

Також не підлягають задоволенню і
решта позовних вимог, а саме:

- про встановлення факту прийняття
спадщини у вигляді 1/6 частини

житлового будинку з господарчими
спорудами АДРЕСА_1, ОСОБА_2 після смерті
батька ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4
року та визнання за ним права власності
на вказану частину житлового будинку в
порядку спадкування за законом;

- про встановлення факту прийняття
спадщини у вигляді 1/6 частини

житлового будинку з господарчими
спорудами АДРЕСА_1, ОСОБА_7 після смерті
сина ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4
року;

- про визнання за ОСОБА_1 права на

спадкування по праву представлення на
1/6 частину житлового будинку з
господарчими спорудами АДРЕСА_1 після
смерті бабусі ОСОБА_7, що померла
ІНФОРМАЦІЯ_8 року;

- про визнання за ОСОБА_3 права на

спадкування по праву представлення на
1/3 частину житлового будинку з
господарчими спорудами АДРЕСА_1 після
смерті бабусі ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_8 року, оскільки вони є
похідними від позовних вимог в
задоволенні яких, суд вважав
необхідним відмовити про що викладено
вище.

Суд не приймає до уваги доводи
позивачів та їх представників, якими
вони обґрунтовували свої позовні
вимоги, оскільки вони суперечать
фактам, встановленим в судовому
засіданні, дослідженим в судовому
засіданні доказам та Закону.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
позивачі звернулися до суду з вимогами
про визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину за законом від 18
травня 1991 року, тільки 09 липня 2013 року.
Поважності пропуску строку,
встановленого законом, не довели, що є
підставою для відмови в задоволені
позову з підстав визначених ст. 80 ЦК
України в редакції 1963 року. Разом з тим,
суд не застосовує наслідки строку
позовної давності (відмова в позові),
оскільки, як встановлено в судовому
засіданні, суб'єктивне право позивачів
не порушено, а тому не підлягає захисту
і суд відмовляє в позові за
безпідставністю матеріально-правової
вимоги.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209 ч.3, 212-215,
222 ЦПК України, ст. ст. 529, 548, 549 ЦК України
в редакції 1963 року, суд, -

В И Р І
Ш И В

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_32, ОСОБА_5, за
участю третіх осіб без самостійних
вимог Четвертої одеської державної
нотаріальної контори та приватного
нотаріуса Одеського нотаріального
округу ОСОБА_6, про визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом; про визнання
частково недійсним заповіту; про
встановлення факту прийняття спадщини;
про визнання права власності в порядку
спадкування за законом та по праву
представлення - відмовити.

В задоволені позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання
права на спадкування по праву
представлення - відмовити.

Після набрання рішення законної
сили, скасувати заборону проводити
нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом на
майно, що залишилося після смерті
ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 року,
приватним нотаріусом Одеського
нотаріального округу ОСОБА_33,
громадянці ОСОБА_4, накладеного ухвалою
Суворовського районного суду м. Одеси 01
жовтня 2013 року.

Копію рішення направити
відповідачу ОСОБА_5

Копію рішення направити третім
особам.

Копію рішення після набрання
законної сили, направити приватному
нотаріусу Одеського нотаріального
округу ОСОБА_33 для виконання.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
протягом 10 днів.

Суддя: