Справа №490/6858/13-ц 11.06.2014 11.06.2014 11.06.2014
Провадження №22-ц/784/1670/14
Провадження №22ц/784/1670/14
Головуючий у 1-й інстанції -
Доповідач апеляційного
суду - Локтіонова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Самчишиної Н.В., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання -
Шпонарською О.Ю.,

за участю:

прокурора - Бескровної І.І.,

представників відповідачів:

- УМВС України в Миколаївській області
та Центрального РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області - Руснакової Т.А.,

- Державної казначейської служби
України - Хмельницького В.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_4, Прокуратури Миколаївської
області та

Державної казначейської служби
України

на рішення Центрального районного суду
м.Миколаєва від 17 березня 2014 року,
ухвалене

за позовом

ОСОБА_4

до

Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Миколаївській області,
Центрального районного відділу
Миколаївського міського управління
Управління Міністерства внутрішніх
справ України у Миколаївській області,
Державної казначейської служби
України про визнання бездіяльності
незаконною, стягнення матеріальної та
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

7 жовтня 2010 року позивач пред'явив
зазначений позов, який в подальшому
уточнював і обґрунтовував наступним.

У вересні 2007 року невстановлені особи
із застосуванням насильства
заволоділи його майном. За даним фактом
27 вересня 2007 року Центральним РВ ММУ
УМВС України в Миколаївській області
була порушена кримінальна справа за
ознаками злочину, передбаченого ч.2
ст.186 КК України, в подальшому
перекваліфікованого на ч.2 ст.187 КК
України.

Позивач зазначав, що вказаним злочином
йому було заподіяно матеріальну шкоду
в сумі 11 117 грн.28 коп.

Посилаючись на бездіяльність
Центрального РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області та УМВС України
в Миколаївській області, внаслідок
якої так і не було встановлено винних
осіб, ОСОБА_4 просив на підставі
ст.ст.1172, ч.6 ст.1176, ст.1177 ЦК України
стягнути з Центрального РВ ММУ УМВС
України в Миколаївській області
матеріальну шкоду у сумі 7125 грн. та
моральну шкоду у сумі 30 000 грн.; з УМВС
України в Миколаївській області
матеріальну шкоду у сумі 3992 грн.28 коп.
та моральну шкоду у сумі 16 853 грн.38 коп.;
з Державної казначейської
служби України моральну шкоду у сумі 2000
грн.

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 14 березня 2014 року
провадження у справі в частині
позовних вимог ОСОБА_4 до УМВС України в
Миколаївській області та Центрального
РВ ММУ УМВС України в Миколаївській
області про визнання бездіяльності
незаконною, стягнення матеріальної та
моральної шкоди було закрито.

Розгляд зазначеної справи було
продовжено тільки в частині позовних
вимог ОСОБА_4 до Державної
казначейської служби України про
стягнення моральної шкоди.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 17 березня 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково. З
Державної казначейської служби
України на користь ОСОБА_4 стягнуто
моральну шкоду в сумі 500 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням,
позивач, прокурор та Державна
казначейська служба України подали на
нього апеляційні скарги, в яких
відповідачі, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просили рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити, а позивач просив
задовольнити його позовні вимоги у
повному обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги прокуратури
Миколаївської області та Державної
казначейської служби України
підлягають задоволенню, а апеляційна
скарга ОСОБА_4 - відхиленню, виходячи з
наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідно до ст.1177 ЦК України
Державна казначейська служба України
повинна відшкодувати позивачу
моральну шкоду, спричинену йому
тривалим досудовим розслідуванням по
справі, де він виступає потерпілим.

Між тим, з таким висновком суду неможна
погодитися, з огляду на таке.

Зі змісту позову ОСОБА_4 вбачається, що
моральна шкода йому була спричинена
бездіяльністю працівників
Центрального РВ ММУ УМВС України у
Миколаївській області, які з вересня 2007
року не встановили винних осіб, які
скоїли відносно нього злочин,
передбачений ч.2 ст.187 КК України (т.2
а.с.54-57).

Відшкодування шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду, передбачено статтею 1176 ЦК
України.

Частина шоста даної статті
регламентує, що шкода, завдана фізичній
або юридичній особі внаслідок іншої,
ніж передбачено в частинах 1-5 цієї
статті, незаконної дії або
бездіяльності чи незаконного рішення
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
органу досудового розслідування,
прокуратури або суду, відшкодовується
на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за
завдану моральну шкоду, передбачені
нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до
ч.1 якої моральна шкода, завдана
фізичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Відповідальність за шкоду, завдану
фізичній особі рішеннями, дією чи
бездіяльністю працівника під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків згідно зі ст.1172
ЦК України покладається на юридичну
особу, з якою цей працівник перебуває у
трудових правовідносинах.

Розслідування кримінальної справи, про
яку зазначає позивач у позові,
здійснюють працівники Центрального РВ
ММУ УМВС України у Миколаївській
області, який є юридичною особою.

Враховуючи викладене, районний суд
безпідставно поклав відповідальність
за відшкодування заподіяної позивачу
моральної шкоди на Державну
казначейську службу України.

За такого, рішення районного суду на
підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням по
справі нового рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_4 до Державної
казначейської служби України про
стягнення моральної шкоди.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Прокуратури
Миколаївської області та Державної
казначейської служби України
задовольнити, а апеляційну скаргу
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 17 березня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні його
позову до Державної казначейської
служби України про стягнення моральної
шкоди.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржене у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді