Ухвала

іменем україни

18 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Парінової І.К.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю «ГРІНЬОВ
КОМ.» про виконання умов договору
простого товариства, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду Житомирської області від 29 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю «ГРІНЬОВ
КОМ.» (далі - ТОВ «ГРІНЬОВ КОМ.»).
В обґрунтування позову зазначав, що 21
вересня 2011 року між ним та
відповідачем укладено договір
простого товариства, відповідно до
умов якого для забезпечення діяльності
товариства він зробив внесок у розмірі
37 000 євро, що еквівалентно 425 500 грн. У
порушення вимог договору відповідач не
надав ліцензію на право подальшої
діяльності діагностичної лабораторії
«Леонардо-Житомир» ТОВ «ГРІНЬОВ КОМ.»,
що унеможливило забезпечення
діяльності товариства у відповідності
до п. 2.1. договору. В зв'язку з
чим, він направив відповідачу лист про
вихід із учасників товариства з
вимогою про повернення долі в
товаристві у розмірі 425 500 грн, який був
залишений відповідачем без
задоволення. Посилаючись на викладене,
позивач просив стягнути на свою
користь з ТОВ «ТОВ «ГРІНЬОВ КОМ.»
вартість частки (внеску) за договором
про спільну діяльність простого
товариства від 21 вересня 2011 року у
розмірі 425 500 грн.

Заочним рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 18
вересня 2013 року позов задоволено.
Стягнуто з ТОВ «ГРІНЬОВ КОМ.» на
користь ОСОБА_3 вартість частки (внеску)
за договором простого товариства (про
спільну діяльність) від 21 вересня 2011
року в сумі 425 500 грн. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 29 січня
2014 року заочне рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 18
вересня 2013 року скасовано. Ухвалено
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду, мотивуючи свої
вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, і просить залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 213, 214, 316
ЦПК України рішення повинно бути
законним і обґрунтованим та
відповідати на питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону висновки
суду апеляційної інстанції не
відповідають.

Судами встановлено, що 21 вересня 2011
року між ОСОБА_3 та ТОВ «ГРІНЬОВ КОМ.»
укладено договір простого товариства
(про спільну діяльність) без створення
юридичної особи, з метою спільно діяти
для досягнення господарських цілей по
створенню філії і пунктів забору крові
лабораторії Леонардо ТОВ «ГРІНЬОВ
КОМ.» у м. Житомирі й області.
Найменування створеного простого
товариства - Лабораторія
Леонардо-Житомир.

Згідно п. 2.1 Договору учасники
зобов'язалися внести грошові та інші
майнові внески для забезпечення
діяльності товариства. Склад, вартість,
строки і порядок внесення даних
внесків визначається у додатку № 1 до
договору.

21 вересня 2011 року ОСОБА_3 зробив внесок
у сумі 37 000 євро, що за курсом
НБУ на день підписання договору
еквівалентно 425 500 грн, шляхом передачі
коштів генеральному директору
ТОВ «ГРІНЬОВ КОМ.» Гріньову О.В., що
підтверджується розпискою (а.с.
23).

На виконання умов договору створено
діагностичну лабораторію
«Леонардо-Житомир» «ГРІНЬОВ КОМ.» у м.
Житомирі, яка знаходиться по вул.
Шевченка, 14, що підтверджується
довідкою з ЄДРПОУ серії АБ №
404092 (а.с.14, 15).

Відповідно до зазначеного додатку
внесок ОСОБА_3 становить 37 000 євро, що за
курсом НБУ на день підписання договору
еквівалентно 425 500 грн.

22 січня 2013 року ОСОБА_3 на адресу
відповідача направив лист про вихід із
учасників товариства, у якому фактично
відмовився від подальшої участі у
товаристві та вимагав повернути його
частку у товаристві до 22 лютого 2013 року,
однак відповідачем дана вимога
задоволена не була.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив із
положень ст. ст. 1141, 1142 ЦК України, та
дійшов висновку, що у разі припинення
договору простого товариства речі,
передані у спільне володіння та (або)
користування учасників повертаються
учасникам, які їх надали, без
винагороди, якщо інше не передбачено
домовленістю сторін.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у позові,
апеляційний суд вважав, що внесене
учасниками майно (в тому числі і
грошові кошти) є спільним майном
учасників, поділ якого повинен
відбуватися за правилами ст. 367 ЦК
України, проте із такими вимогами
позивач не звертався.

Із такими висновком суду апеляційної
інстанції погодитися не можна.

За змістом ст. 1130 ЦК України за
договором про спільну діяльність
сторони (учасники) зобов'язуються
спільно діяти без створення юридичної
особи для досягнення певної мети, що не
суперечить законові. Спільна
діяльність може здійснюватися на
основі об'єднання вкладників учасників
(просте товариство) або без об'єднання
вкладників учасників.

Стаття 1133 ЦК встановлює, що вкладом
учасника вважається все те, що він
вносить у спільну діяльність (спільне
майно), в тому числі грошові кошти, інше
майно, професійні та інші знання.

Зокрема ч. 1 ст. 1134 ЦК України презюмує,
що внесене учасниками майно, яким вони
володіли на праві власності, а також
вироблена у результаті спільної
діяльності продукція та одержані від
такої діяльності плоди і доходи є
спільною частковою власністю
учасників, якщо інше не встановлено
договором простого товариства або
законом.

За п. 4 ч. 1 ст. 1141 ЦК України у разі
відмови учасника від подальшої участі
у договорі простого товариства або
розірвання договору на вимогу одного з
учасників, якщо домовленістю між
учасниками не передбачено збереження
договору щодо інших учасників договір
простого товариства припиняється.

При цьому ч. 2 зазначеної статті регулює
порядок повернення учасникам договору
простого товариства, у разі його
припинення з підстав, передбачених п. 4
ч. 1 ст. 1141 ЦК України, речей, переданих у
спільне володіння та (або) користування
учасників, які їх надали. Зокрема, поділ
майна, що є у спільній власності
учасників, і спільних прав вимоги, які
виникли у них, здійснюється в порядку,
встановленому цим Кодексом, тобто в
порядку поділу спільної часткової
власності.

Крім того, учасник, який вніс у спільну
власність річ, визначену
індивідуальними ознаками, має право у
разі припинення договору простого
товариства вимагати в судовому порядку
повернення йому цієї речі за умови
додержання інтересів інших учасників і
кредиторів.

Судом встановлено, що згідно з додатком
№ 1 до договору про просте товариство
внесок ОСОБА_3 становить 37 000 євро, що за
курсом НБУ на день підписання договору
еквівалентно 425 500 грн.

За умовами п. 2.3 договору частки
учасників в майні товариства є рівними
- по 50 % у кожного.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що
учаснику, який виходить зі складу
товариства повертається вартість його
частки, вкладеної в загальному майні
товариства, яка зазначена в додатку № 1
до даного договору.

Отже, вирішуючи спір щодо повернення
учаснику договору простого товариства,
припиненого на підставі п. 4 ч. 1 ст. 1141 ЦК
України, речей, наданих ним у спільне
володіння та (або) користування
учасників, суду необхідно встановити з
урахуванням умов договору щодо
повернення вартості його частки в
товаристві, чи мали передані речі
індивідуальні ознаки, чи ці речі були
визначені як кошти, що
використовувались в інтересах усіх
учасників та товариства, та встановити,
чи має право особа вимагати повернення
внесених коштів як речей з
індивідуальними ознаками, чи право на
повернення вартості його частки в
загальному майні товариства, при цьому
слід з'ясувати як обсяг загального
майна товариства, так і вартість частки
учасника, що виходить із складу.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Зазначивши, що обладнання лабораторії
«Леонардо-Житомир», після ліквідації
останньої, залишилося у ОСОБА_3,
апеляційний суд не встановив склад
майна, яке було у власності чи
користуванні зазначеної лабораторії,
та не зазначив на підставі яких доказів
дійшов такого висновку, враховуючи, що
позивач заперечував проти наявності у
нього обладнання та заявляв клопотання
про забезпечення позову шляхом
передачі обладнання йому на
зберігання.

При цьому поза увагою суду залишилося
те, що майно товариства не було
предметом даного спору.

Крім того, ухвалюючи оскаржуване
рішення, суд апеляційної інстанції
залишив поза увагою положення ст. ст. 303,
304 ЦПК України, згідно з якими під час
розгляду справи в апеляційному порядку
суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Зміст рішення суду апеляційної
інстанції визначений ст. 316 ЦПК України,
у мотивувальній частині якого, зокрема,
повинно бути зазначено мотиви зміни
рішення, скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення; встановлені судом першої
інстанції та не оспорені обставини, а
також обставини, встановлені
апеляційним судом, і визначені
відповідно до них правовідносин; чи
були і ким порушені, невизнані або
оспорені права, свободи чи інтереси, за
захистом яких особа звернулася до суду;
назви, статті, її частини, абзацу,
пункту, підпункту закону, на підставі
якого вирішено справу, а також
процесуального закону, яким суд
керувався.

Зазначеним вимогам рішення
апеляційного суду не відповідає,
оскільки в порушення указаних положень
закону, апеляційний суд висновки суду
першої інстанції належним чином не
спростував, у рішенні не зазначив
встановлені факти, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення сторін, не навів мотивів на
підтвердження обставин, з якими закон
пов'язує припинення договору простого
товариства та повернення майна
внесеного учасниками товариства. В
рішенні апеляційного суду відсутні
посилання на докази, на підставі яких
апеляційний суд дійшов висновку про
відмову в задоволенні позову.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
судове рішення не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, колегія суддів дійшла
висновку про те, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково, а
рішення суду апеляційної інстанції -
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції з підстав, передбачених ч. 3
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 29 січня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С.
Олійник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

І.К. Парінова