У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,
Леванчука А.О.,Юровської Г.В.,
-розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до приватного
Закарпатського обласного акціонерного
товариства по туризму та екскурсіях
«Закарпаттурист», дочірнього
підприємства Ужгородський
туристично-оздоровчий комплекс
«Світанок» приватного Закарпатського
обласного акціонерного товариства по
туризму та екскурсіях
«Закарпаттурист» про стягнення
середнього заробітку за час затримання
розрахунку при звільненні,
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою дочірнього
підприємства Ужгородський
туристсько-оздоровчий комплекс
«Світанок» приватного Закарпатського
обласного акціонерного товариства по
туризму та екскурсіях
«Закарпаттурист», поданою головою
ліквідаційної комісії Корпош О.І., на
рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 26 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернулася з
позовом до приватного Закарпатського
обласного акціонерного товариства по
туризму та екскурсіях
«Закарпаттурист» та його дочірнього
підприємства Ужгородський
туристично-оздоровчий комплекс
«Світанок» (далі - ДП «Світанок») про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди.

Позивач посилалася на те, що з вересня
2012 року вона працювала головним
бухгалтером ДП «Світанок». Наказом №
03/02-1 від 29 січня 2013 року діяльність ДП
«Світанок» була зупинена з 29 січня 2013
року. Цим же наказом директора ДП
«Світанок» зобов'язано попередити
працівників підприємства про
скорочення. Наказом ПАТ
«Закарпаттурист» № 12/02-01 позивач була
звільнена з роботи з 13 квітня 2013 року
згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України за
скороченням штату. В день звільнення з
нею не було проведено розрахунку і
такий було здійснено лише 9 липня 2013
року, і то, лише по виплаті заробітної
плати.

Її звільненню передувало зупинення
діяльності ДП «Світанок»

яке мало місце 29 січня 2013 року і з цього
часу вона не була забезпечена робочим
місцем по місцю знаходження
підприємства і свою роботу вона
виконувала вдома. Фінансово її робота
не забезпечувалася і на необхідні
канцтовари вона витрачала свої
особисті кошти, сума на придбання яких
становила 553 грн.76 коп. Вважала, що ці
кошти також повинні були бути їй
виплачені при звільненні, чого не
зроблено. Отже, позивач просила
стягнути з відповідача середній
заробіток за затримку розрахунку при
звільненні за період з 13 квітня 2013 року
до 31 липня 2013 року у сумі 8 030 грн.,
553 грн.76 коп. перевитрат по
авансових звітах та 10 тис. грн. на
відшкодування моральної шкоди.

У жовтні 2013 року позивач збільшила свої
позовні вимоги та просила стягнути на
її користь 5 280 грн. середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільненні за період з 1 серпня 2013 року
до 8 жовтня 2013 року, а у листопаді 2013
року збільшила позовні вимоги на 2 420
грн., враховуючи період затримки
розрахунку з 9 жовтня 2013 року до 7
листопада 2013 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 21
листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_6 задоволено частково, стягнуто
на її користь з ДП «Світанок» 8 030 грн.
середнього заробітку за час затримки
остаточного розрахунку при звільненні,
2 тис. грн. на відшкодування моральної
шкоди. Вирішено питання про судові
витрати. У задоволенні решти позовних
вимог - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 26 лютого 2014
року рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 21 листопада 2013 року в
частині відмови в задоволенні решти
позовних вимог скасовано й ухвалено у
цій частині нове рішення. Стягнуто з ДП
«Світанок» на користь ОСОБА_6 середній
заробіток у сумі 34 140 грн. 36 коп. та 553
грн. 76 коп., що загалом становить 34 694
грн. 12 коп.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції, мотивуючи свої
доводи порушенням судом норм
процесуального та матеріального права,
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам.

Так, місцевим судом встановлено, що
згідно наказу № 03/02-01 від 29
січня 2013 року в.о. голови правління ПАТ
«Закарпаттурист» Гартнер Ю.Ю.
діяльність ДП «Світанок» зупинено з 29
січня 2013 року (а.с. 7). Наказом
в.о. голови правління ПАТ
«Закарпаттурист» Гартнер Ю.Ю.
№ 12/02-01 ОСОБА_6 було звільнено з роботи з
13 квітня 2013 року згідно п. 1
ст. 40 КЗпП України за скороченням штату
(а.с. 8). Остаточний розрахунок при
звільненні із позивачем було проведено
згідно відомості на виплату коштів №
ВЗП-000001 від 1 липня 2013 року;
заборгованість по заробітній платі
отримано ОСОБА_6 9 липня 2013 року.

Встановивши вищезазначені обставини у
справі, застосувавши до спірних
правовідносин положення ст. ст. 116, 117,
237-1 КЗпП України, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача 8 030
грн. середнього заробітку за час
затримки розрахунку за період з 13
квітня 2013 року до 9 липня 2013 року, що
складає 8 030 грн., виходячи із середнього
заробітку за 2 останні місяці 4 400 грн., а
також 2 тис. грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Скасовуючи законне й обґрунтоване
рішення суду першої інстанції,
апеляційний суд вдався до переоцінки
доказів, які були досліджені місцевим
судом й не досліджуючи нових доказів
дійшов помилкового висновку про
наявність підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача, крім
вищезазначених сум, ще середнього
заробітку за 7 місяців і 19 днів у сумі 34
140 грн. 36 коп., виходячи з середнього
заробітку позивача 4 400 грн. та 553 грн. 76
коп.

Проте такий висновок апеляційного суду
не відповідає встановленим обставинам
та наявним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції з підстав,
передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу дочірнього
підприємства Ужгородський
туристсько-оздоровчий комплекс
«Світанок» приватного Закарпатського
обласного акціонерного товариства по
туризму та екскурсіях
«Закарпаттурист», поданою головою
ліквідаційної комісії Корпош О.І.,
задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 26 лютого 2014
року скасувати, рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 21 листопада 2013 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О.
Гвоздик Судді:
І.М.
Завгородня
Ю.Г. Іваненко А.О.
Леванчук

Г.В. Юровська