Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Колодійчука В.М.,

Нагорняка В.А.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до державного
підприємства «Придніпровська
залізниця», ОСОБА_4, приватного
акціонерного товариства «Страхова
група «ТАС» про відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
державного підприємства
«Придніпровська залізниця» на рішення
Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 13 січня
2014 року та рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від
24 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що в результаті
дорожньо-транспортної пригоди (далі -
ДТП), яка сталася 12 жовтня 2010 року на
залізничному переїзді, яке розташоване
в с. Городище Марганецького району
Дніпропетровської області, загинула
його мати, ОСОБА_5 На думку, позивача
аварія сталася як з вини державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» (далі - ДП «Придніпровська
залізниця»), якому належить електровоз
ВЛ-8, так і з вини
відповідача ОСОБА_4, який як фізична
особа-підприємець є власником автобуса
БАЗ-А079 «Еталон», тому вони повинні
нести солідарну відповідальність. Крім
того, на підставі договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 19 листопада 2009 року ОСОБА_4
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність у закритому
акціонерному товаристві «Страхова
група «ТАС» (далі - ЗАТ «СГ «ТАС»),
правонаступником якого є приватне
акціонерне товариство «Страхова група
«ТАС» (далі - ПАТ «СГ «ТАС» ),
забезпеченим транспортним засобом за
яким є автобус БАЗ-А079 «Еталон». Позивач
зазначає, що внаслідок ДТП і смерті
його матері йому спричинено моральну
шкоду. Ураховуючи викладене, ОСОБА_3
просив задовольнити його позовні
вимоги і стягнути солідарно з
ДП «Придніпровська
залізниця», ОСОБА_4 та ПАТ «СГ «ТАС»
200 000 грн. у рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 13 січня
2014 року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ДП
«Придніпровська залізниця» і ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 100 000 грн. у рахунок
відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ПАТ «СГ «ТАС» на користь
ОСОБА_3 2 550 грн. у рахунок відшкодування
моральної шкоди. Стягнуто солідарно з
ДП «Придніпровська залізниця», ОСОБА_4,
ПАТ «СГ «ТАС» на користь держави 114 грн.
70 коп. у рахунок оплати судового збору.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24
березня 2014 року рішення Марганецького
міського суду Дніпропетровської
області від 13 січня 2014 року змінено в
частині порядку стягнення судових
витрат і стягнуто з ДП «Придніпровська
залізниця», ОСОБА_4, ПАТ «СГ «ТАС» на
користь держави по 38 грн. 23 коп. з
кожного у рахунок оплати судового
збору.

У касаційній скарзі ДП «Придніпровська
залізниця» просить скасувати ухвалені
у справі судові рішення, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і ухвалити нове
рішення про відмову ОСОБА_3 у
задоволенні позовних вимог до ДП
«Придніпровська залізниця».

Касаційна скарга заявника задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 і стягнення
солідарно з відповідачів заподіяної
йому моральної шкоди внаслідок смерті
матері, суд апеляційної інстанції
погодився з висновками суду першої
інстанції, про те, що оскільки
внаслідок зіткнення двох транспортних
засобів загинула мати позивача, то
володільці таких джерел підвищеної
небезпеки несуть солідарну
відповідальність. Визначаючи розмір
моральної шкоди, суд виходив з засад
розумності і справедливості. ПАТ «СГ
«ТАС» несе відповідальність по
відшкодуванню моральної шкоди,
заподіяної життю та здоров'ю
потерпілого, у межах ліміту
відповідальності.

Вказані висновки судів першої та
апеляційної інстанції є законними та
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства, враховуючи наступне.

Установлено, що 12 жовтня 2010 року на
залізничному переїзді 115 км + 566 м
перегону Нікополь-Марганець
Криворізької дирекції залізничних
перевезень ДП «Придніпровська
залізниця» сталося ДТП за участі
автобуса БАЗ-А079 «Еталон», який
належить приватному підприємству (далі
- ПП) «Івасенко», перевізник ПП
«Ремсервіс», ліцензія на перевезення
видана на фізичну особу ОСОБА_4 та
електровоза ВЛ-8 № 1583, який приписаний
до Криворізького локомотивного депо ДП
«Придніпровська залізниця».

Унаслідок ДТП загинула ОСОБА_5, яка є
матір'ю ОСОБА_3

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо
шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди
завдано фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту або
виправних робіт; 3) в інших випадках,
встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Положеннями ст. 1188 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме: 1) шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; 2) за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.
Якщо внаслідок взаємодії джерел
підвищеної небезпеки було завдано
шкоди іншим особам, особи, які спільно
завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їхньої
вини.

Згідно із ч. 2 ст. 1188 ЦК України якщо
внаслідок взаємодії джерел підвищеної
небезпеки було завдано шкоди іншим
особам, особи, які спільно завдали
шкоди, зобов'язані її відшкодувати
незалежно від їхньої вини.

Крім того, п. 8 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01 березня 2013 року
«Про деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» судам
роз'яснено, що особи, які спільно
завдали шкоди, тобто завдали
неподільної шкоди взаємопов'язаними,
сукупними діями, або діями з єдністю
наміру, несуть солідарну
відповідальність перед потерпілими
(статті 543, 1190 ЦК). У такому самому
порядку відповідають особи, які
здійснюють діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки іншим особам.
Суди мають розрізняти випадки, коли
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки шкоди завдано
самим володільцям цих джерел, від
випадків, коли шкоди завдано іншим
особам (наприклад, пасажирам,
пішоходам). У цьому випадку особи, які
спільно завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їхньої вини
(частина друга статті 1188 ЦК). При цьому
солідарний боржник, який відшкодував
спільно завдану шкоду, має право
вимагати з кожного з інших завдавачів
шкоди частку виплаченого потерпілому
відшкодування. Оскільки боржник, який
виконав солідарне зобов'язання, має
право зворотної вимоги, тобто стає
кредитором за регресним зобов'язанням
до інших боржників, розподіл
відповідальності солідарних боржників
один перед одним (визначення часток) за
регресним зобов'язанням здійснюється
на загальних підставах за правилами
статті 1191 ЦК, тобто у розмірі, що
відповідає ступеню вини кожного з
боржників.

Задовольняючи частково позов, суди
правильно виходили з того, що оскільки
внаслідок зіткнення двох транспортних
засобів - джерел підвищеної небезпеки
(автобуса та поїзда) загинула мати
позивача, яка була пасажиром автобуса,
то володільці цих джерел підвищеної
небезпеки несуть солідарну
відповідальність перед позивачем. Крім
того, при визначенні розміру
відшкодування моральної шкоди судами
враховано вимоги розумності і
справедливості.

До таких висновків суди першої та
апеляційної інстанції дійшли на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилались як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в
незміненій частині та рішення
апеляційного суду є законними та
обґрунтованими.

Таким чином, під час розгляду справи
судами дотримано норми матеріального й
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи висновків судів не
спростовують, тому згідно ч. 1 ст. 337 ЦПК
України касаційну скаргу слід
відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» відхилити.

Рішення Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 13 січня
2014 року в незміненій частині та рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 24 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
О.В.
Кафідова

В.М. Колодійчук

В.А. Нагорняк

І.М. Фаловська