У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

9 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Олійник А.С.,
Дербенцевої Т.П.,
Карпенко С.О.,

провівши попередній розгляд цивільної
справи за позовом ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» про
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 2
квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, просив
відшкодувати з відповідача на його
користь моральну шкоду у розмірі 150 000
грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
він працював начальником дільниці № 13
шахти «Об'єднана» виробничого
об'єднання «Кривбасруда»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство
«Кривбасзалізрудком». Унаслідок
ушкодження здоров'я у результаті
нещасного випадку 16 лютого 1979 року йому
вперше була встановлена втрата
працездатності 100 %. У подальшому
висновком МСЕК від 1 липня 1987 року йому
повторно встановлено стійку втрату
професійної працездатності у розмірі
100% та І групу інвалідності. У зв'язку з
ушкодженням здоров'я йому завдано
моральну шкоду.

Рішенням Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 27 лютого 2014 року позов
задоволено частково. відшкодовано із
публічного акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у
розмірі 100 000 грн. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 2 квітня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову в позові.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5 просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Статтею 332 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги про те, що
спірні справовідносини є триваючими, а
тому необхідно застосовувати
положення ЦК України є
необґрунтованими.

Як роз'яснено у п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31
березня 1995 року, оскільки питання
відшкодування моральної шкоди
регулюються законодавчими актами,
введеними у дію в різні строки, суду
необхідно в кожній справі
з'ясовувати характер правовідносин
сторін і встановлювати якими
правовими нормами вони регулюються, чи
допускає відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди при
даному виді правовідносин, коли набрав
чинності законодавчий акт, що
визначає умови і порядок відшкодування
моральної шкоди в цих випадках, та коли
були вчинені дії, якими заподіяно цю
шкоду.

Відмовляючи в позові, апеляційний суд
виходив із того, що на час виникнення
спірних правовідносин законодавство
не передбачало можливості
відшкодувати заподіяну моральну шкоду,
адже відповідною статтею 173-1 КЗпП
України «Відшкодування власником або
уповноваженим органом моральної
шкоди» КЗпП України було доповнено
згідно із Законом України № 3694-ХІІ від
15 грудня 1993 року «Про внесення змін і
доповнень, що стосуються охорони праці,
до Кодексу законів про працю України»,
а виключено згідно із Законом України
№ 1356-XIV від 24 грудня 1999 року «Про
внесення змін до Кодексу законів про
працю України», Правила відшкодування
власником підприємства установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків,
затверджені постановою Кабінету
Міністрів України № 474 від 23 червня 1993
року.

Таким чином, висновки апеляційного
суду є обґрунтованими, відповідають
нормам матеріального права та
встановленим обставинам справи,
підстав для скасування рішення суду
апеляційної інстанції не вбачається.

Із матеріалів справи вбачається, що
доводи касаційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права судом
апеляційної інстанції не дають підстав
для скасування ухваленого судового
рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги і залишення рішення
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 2 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
А.С.
Олійник

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко