АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/5907/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц /774/1150/К/14
суддя Кулігіна Т.Д.
Суддя-доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ляховської
І.Є.

суддів - Барильської А.П.,
Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - позивача ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3, відповідача
ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,
педагога ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі
цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 02
квітня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 (третя особа - Відділ
опіки та піклування виконавчого
комітету Жовтневої районної в місті
ради м. Кривого Рогу) про поновлення
батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року ОСОБА_2 (до шлюбу -
ОСОБА_2) звернулася до суду з даним
позовом до ОСОБА_4 та просила суд
поновити її батьківські права стосовно
малолітньої дитини ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 02 квітня 2014 року в
задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить
питання про скасування рішення суду і
ухвалення нового рішення про
задоволення позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, на її
думку, суд безпідставно не задовольнив
її позовні вимоги, не взявши до уваги,
що вона незаконно була позбавлена
батьківських прав, оскільки відповідач
вкрала її доньку, а потім викликала
працівників Жовтневого РО КМУ, які
склали акт 22.05.2006 року та направили
дитину до інфекційного відділу 4-ї
міської лікарні. Саме за заявою ОСОБА_4
11 січня 2008 року вона незаконно була
затримана та ув'язнена працівниками
міліції до СІЗО-4 за ст. 164 КК України, а 20
січня 2008 року - позбавлена батьківських
прав. Крім того, суд не врахував, що з 09
липня 2013 року по теперішній час вона
працює та рішенням виконавчого
комітету Інгулецької районної у місті
ради за № 171 від 19 червня 2013 року орган
опіки та піклування визнав доцільним
поновити її батьківські права у
відношенні доньки - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у позивачки
ОСОБА_2, (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2) та
брата відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 від
позашлюбних відносин ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народилася донька ОСОБА_7, народження
якої було зареєстровано Інгулецьким
відділом реєстрації актів цивільного
стану Криворізького міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, про що було видано свідоцтво
про народження дитини відповідно до
актового запису №229.

Дані про батька дитини записані за
заявою матері відповідно до ст. 135
Сімейного Кодексу України та містять
лише його ім'я та по батькові, і позивач
офіційно є матір'ю-одиначкою відносно
своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

13 грудня 2013 року ОСОБА_2. зареєструвала
шлюб з ОСОБА_10, та змінила прізвище
після реєстрації шлюбу на ОСОБА_2.

Згідно акту про покинуту дитину від 22
травня 2006 року за адресою: АДРЕСА_1 була
виявлена малолітня ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, місцезнаходження матері
дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, невідомо
(а.с. 69).

З 22 травня 2006 року неповнолітня ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходилася в
інфекційному відділі 4-ї міської
лікарні, про що свідчить довідка 4-ї
міської лікарні № 666 від 30 травня 2006
року.

05 червня 2006 року відповідач ОСОБА_4
звернулась до виконавчого комітету
Жовтневої районної у місті ради м.
Кривий Ріг Дніпропетровської області з
заявою про призначення її опікуном
неповнолітньої ОСОБА_7 в зв'язку з тим,
що дитина була покинута 22 травня 2006
року та потрапила на лікування до 4-ї
міської лікарні, що підтверджено
копією заяви.

Рішенням виконавчого комітету
Жовтневої районної у місті ради м.
Кривий Ріг №218/1 від 21 червня 2006 року
відносно неповнолітньої ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено статус дитини,
позбавленої батьківського піклування,
та призначено її опікуном відповідача
ОСОБА_4 (а.с. 32).

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 26 жовтня 2006 року
задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь
ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі - 150
гривень (а.с. 29).

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 25 січня 2008 року
ОСОБА_2 була позбавлена батьківських
прав відносно її неповнолітньої доньки
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 52).

Згідно вироку Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 20 лютого 2008
року ОСОБА_2 була визнана винною та
засуджена за вчинення злочину,
передбаченого ч.1 ст.164 КК України до 100
годин громадських робіт (а.с. 98 - 99).

З 22 травня 2006 року по теперішній час
неповнолітня ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4,
проживає разом зі своїм опікуном
ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно рішення виконавчого комітету
Інгулецької районної у місті ради м.
Кривого Рогу № 171 від 19 червня 2013 року
орган опіки та піклування вважає
доцільним поновлення батьківських
прав позивача у відношенні до
малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18).

Звертаючись до суду з даним позовом,
ОСОБА_2 посилалась на те, що у
теперішній час змінились умови її
життя, вона бажає та має можливість
приймати участь у житті її дитини,
утримувати її матеріально, оскільки
має постійне місце роботи - кондуктор
КП «Міський трамвай», постійне місце
проживання, веде нормальний спосіб
життя, систематично спілкується з
дитиною, надає їй матеріальну допомогу.

Правильно встановивши фактичні
обставини справи, вірно застосувавши
до правовідносин, що виникли між
сторонами, норми як міжнародного, так і
національного права, врахувавши
позитивний висновок органу опіки та
піклування, але надавши йому критичну
оцінку, взявши до уваги малолітній вік
дитини, інші істотні обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи, суд першої інстанції
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи та
інтересам малолітньої дитини.

Статтею 169 СК України, особам,
позбавленим батьківських прав, надано
право звернутися до суду з позовом про
їх поновлення.

Розглядаючи такі справи, суди
зобов'язані перевіряти, наскільки
змінилися поведінка особи та
обставини, що були підставою для
позбавлення її батьківських прав.

При вирішенні питання про поновлення
батьківських прав одного з батьків суд
бере до уваги думку другого з них та
інших осіб, із якими проживає дитина,
враховує її інтереси, а також думку
дитини, якщо вона її може висловити.

За змістом ч. 4 ст. 169 СК України,
поновлення в батьківських правах
можливе лише за умови, що батьки
істотно змінили в кращий бік поведінку,
спосіб життя і (або) ставлення до
виховання дитини.

Зміни в способі життя батьків, їхнє
ставлення до дитини не можуть
відбутися швидко, для цього необхідний
значний період часу. При цьому,
недостатньо одних намірів батьків
змінити свою поведінку, необхідно, щоб
їх спосіб життя дійсно змінився
настільки, що ніяких небезпек і загроз
життю і здоров'ю дитини більше не буде,
а батьки в змозі належним чином
виховувати дитину і захищати її права і
інтереси.

Поновлення батьківських прав і
повернення дитини батькам
допускається тільки в тому випадку,
якщо це відповідає інтересам дитини.

Якщо поновлення в батьківських правах
суперечить інтересам дитини, то суд має
право з урахуванням думки дитини
відмовити в задоволенні позову батьків
про поновлення в батьківських правах.

Згідно положень ст. 171 Сімейного
кодексу України суд зобов'язаний
з'ясувати думку дитини з приводу
можливості поновлення батьківських
прав і повернення її батькам. Причому
мотиви незгоди дитини на поновлення в
батьківських правах значення не мають.
Але при цьому суд має право постановити
рішення всупереч думці дитини, якщо
цього вимагають її інтереси.

Під час розгляду даної справи місцевий
суд врахував зазначені положення,
належним чином перевірив, наскільки
змінилися поведінка позивачки та
обставини, що були підставою для
позбавлення її батьківських прав, та
встановив відсутність істотності
таких змін у поведінці позивача та
способі життя, ставлення до виховання
дитини.

На думку колегії суддів, такий
висновок суду є правильним, оскільки
матеріали справи не містять
беззаперечних доказів стійких змін у
поведінці ОСОБА_2 відносно її ставлення
до дитини та обставин, що були
підставою для позбавлення її
батьківських прав.

Так, судом встановлено, що з часу
позбавлення позивача батьківських
прав відносно дитини до звернення до
суду з даним позовом аліменти на
утримання доньки вона сплачувала
нерегулярно, з дитиною не спілкувалася,
фізичним, духовним та моральним
розвитком дитини не цікавилася.

Суд першої інстанції перевірив питання
щодо умов проживання дитини та стану її
здоров'я, дослідив висновок органу
опіки і піклування щодо доцільності
поновлення батьківських прав ОСОБА_2,
проте обґрунтовано не погодився з цим
висновком, оскільки він не відповідає
інтересам малолітньої ОСОБА_7.

Колегією суддів вислухана думка
останньої та з'ясовано, що вона вважає
своєю матір'ю опікуна ОСОБА_4, називає
її мамою Ірою, дуже її любить і бажає
жити з ній. Про те, що ОСОБА_2, яку вона
називає «ОСОБА_2», є її рідною матір'ю,
вона дізналася нещодавно, в останній
час періодично спілкується з нею, проте
не хоче з нею жити і не вважає її своєю
матір'ю.

Опікун малолітньої дитини ОСОБА_4
колегії суддів пояснила, що вона вважає
ОСОБА_7 своєю дочкою, піклується про неї
протягом 8 років, з того часу, як
співмешканка її рідного брата - позивач
у справі - покинула хвору 11-місячну
дитину, не цікавилася нею, пиячила,
вела аморальний спосіб життя. Вона
займається вихованням та духовним
розвитком дитини. За всі роки позивач
матеріальної допомоги на утримання
дитини не надавала, заборгованість по
аліментах не погасила. У липні 2013 року
ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_7 про те, що
вона є рідною матір'ю, проте дівчинка
вважає своєю матір'ю саме її - ОСОБА_4

Педагог ОСОБА_6, яка була присутня
при допиті малолітньої ОСОБА_7,
пояснила, що вона є класним керівником
ОСОБА_7 і жодного разу не бачила
позивача та не спілкувалась із нею.
Натомість, відповідача ОСОБА_4 вона
знає як добру, турботливу матір, яка
піклується ОСОБА_7, займається її
вихованням, духовним розвитком та
матеріально її утримує.

З огляду на встановлені судом
обставини, колегія суддів приходить до
думки, що

висновок суду першої інстанції про
недоцільність поновлення батьківських
прав позивача є правильним, оскільки
позов ОСОБА_2 на теперішній час є
передчасним.

На думку колегії суддів, судом першої
інстанції надано належний правовий
аналіз обставинам справи, який не
суперечить положенням принципу 6
Декларації прав дитини, проголошеної
Генеральною Асамблеєю Організації
Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року,
відповідно до яких дитина для повного і
гармонійного розвитку її особи
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, якщо це можливо, зростати під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і, в усякому разі, в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітню дитину не
слід, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, розлучати зі
своєю матір'ю.

Судом встановлено, що малолітня ОСОБА_7
зростає в атмосфері любові і моральної
та матеріальної забезпеченості під
опікою і відповідальністю відповідача
ОСОБА_4, яку вважає своєю матір'ю.

На теперішній час у справі відсутні
докази того, що ОСОБА_2 в змозі належним
чином виховувати дитину, захищати її
права і інтереси.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Посилання ОСОБА_2 на викрадення доньки
відповідачем, незаконне затримання,
ув'язнення, засудження за ст. 164 КК
України та позбавлення батьківських
прав її самої не можуть бути взятими до
уваги, оскільки не підтверджені
належними та допустимими доказами.

Колегія суддів вважає, що з моменту
виникнення у позивача бажання поновити
свої батьківські права істотні зміни у
способі її життя не відбулися, оскільки
одних фактів реєстрації шлюбу,
працевлаштування та намірів відновити
стосунки з дитиною, на що позивач
посилається в апеляційній скарзі як на
підставу для задоволення її позовних
вимог, недостатньо, потрібен час та
набагато більше зусиль з боку позивача
для налаштування стосунків з самою
дитиною, її оточенням, зокрема,
педагогами.

Разом з тим, судом правильно зазначено
в судовому рішенні про те, що
відповідно до вимог ч.6 ст.169 Сімейного
кодексу України у разі відмови в позові
про поновлення батьківських прав
можливе повторне звернення із позовом
про поновлення батьківських прав після
спливу одного року з часу набрання
чинності рішенням суду про таку
відмову.

Інші доводи також не містять підстав
для її задоволення.

Рішення суду відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 02 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Ляховська І.Є.

Судді:
Барильська А.П.

Михайлів Л.В.

.