Справа № 447/1417/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/3589/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло
М.В.,

з участю:
представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою відкритого
акціонерного товариства
«Новороздільський завод складних
мінеральних добрив» в особі
ліквідатора Василюка Ігоря
Миколайовича на рішення
Миколаївського районного суду
Львівської області від 13 червня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до
відкритого акціонерного товариства
«Новороздільський завод складних
мінеральних добрив» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку,-

в с т а
н о в и л а:

Заочним рішенням Миколаївського
районного суду Львівської області від
13 червня 2013 року позов ОСОБА_4
задоволено. Стягнуто з ВАТ
«Новороздільський завод складних
мінеральних добрив» в користь ОСОБА_4
24361 грн. 48 коп. середнього заробітку за
затримку у виплаті заробітної плати
при звільненні, а в дохід держави -
судовий збір у розмірі 243 грн. 61 коп.

Ухвалою суду від 21 серпня 2013 року заяву
відповідача про перегляд заочного
рішення залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржив відповідач ВАТ
«Новороздільський завод складних
мінеральних добрив» в особі
ліквідатора Василюка І.М. Апелянт
просить скасувати рішення суду з
підстав неповного з'ясування обставин,
що мають значення для справи, та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
позивачеві у задоволенні позову. Свої
доводи обгрунтовує тим, що судом першої
інстанції не було враховано обставин,
які виключають вину власника у
невиплаті належних позивачеві при
звільненні сум. Такими обставинами, на
думку апелянта, є те, що підприємство
перебуває в процесі банкрутства на
стадії санації, а тому порядок
узгодження та виконання юридично
значимих дій щодо підприємства
залежить від багатьох чинників. Вважає,
що вина безпосередньо власника
підприємства у невчасній виплаті
відсутня, оскільки розподіл грошових
коштів, а за відсутності - їх пошук та
реалізація майна для подальшої
можливості здійснення погашення
кредиторських вимог, в тому числі й
заробітної плати, здійснюється у
відповідності до вимог Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
та залежить, зокрема, від рішень
комітету кредиторів боржника, суду,
який затверджує рішення комітету
кредиторів, а також Фонду майна
України, державного органу з питань
банкрутства тощо. Зазначає, що
безпідставне стягнення коштів в
користь позивача позбавляє
відповідача можливості здійснити
розрахунки з іншими кредиторами.

В судове засідання представник
відповідача не з"явився, хоча про час та
місце розгляду справи був повідомлений
під розписку (а.с.81), клопотань про
відкладення розгляду справи від нього
не надходило, що дає апеляційному суду
право, у відповідності до вимог ч.2 ст.305
ЦПК України, розглянути справу у його
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторони позивача в заперечення
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивача було
звільнено з роботи 20.04.2012 року і на день
звільнення заборгованість відповідача
по виплаті належних позивачеві сум
становила 26161 грн. 20 коп., з яких 23806 грн.
95 коп. - заборгованість по заробітній
платі (а.с.8, 9), яка відповідачем не
оспорюється.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

У відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП
України, в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у визначені статтею 116 цього Кодексу
строки, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Враховуючи те, що на момент ухвалення
судом рішення у даній справі
відповідач не виплатив позивачеві
належних йому сум, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
стягнення з відповідача у користь
позивача середнього заробітку за весь
час такої затримки включно по день
ухвалення оскаржуваного рішення.

Безпідставними є посилання
відповідача на відсутність вини
власника підприємства у невиплаті
належних позивачеві сум в день
звільнення, оскільки сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності. Крім
того, за наявності боргових
зобов»язань перед іншими особами, в
першу чергу повинна бути виплачена
заробітна плата і проведений повний
розрахунок з працівником.

Безпідставними є також посилання
апелянта в обґрунтування відсутності
вини відповідача на положення Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», оскільки
згідно з ч.6 ст.12 цього Закону, дія
мараторію на задоволення вимог
кредиторів не поширюється на виплату
заробітної плати.

Верховний Суд України у своїй
постанові від 21 листопада 2012 року
(справа №6-143цс12), ухваленій в порядку п.1
ч.1 ст.355 ЦПК України, визначив, що
відносини стосовно виплати заробітної
плати за своєю правовою природою є
трудовими, а не цивільними чи
господарськими, а тому на них не
поширюється правило ч.4 ст.12 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», згідно з
яким, протягом дії мараторію на
задоволення вимог кредиторів не
нараховується неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов»язань і зобов»язань
щодо сплати єдиного внеску на
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив фактичні
обставини справи, давши належну оцінку
доказам, які подали сторони в
обгрунтування свої вимог та
заперечень, застосував матеріальний
закон, який підлягав застосуванню, під
час розгляду справи не допустив
порушень процесуального закону, які б
були підставою для зміни чи скасування
рішення, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
апеляційну скаргу необхідно відхилити,
а рішення суду першої інстанції -
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу відкритого
акціонерного товариства
«Новороздільський завод складних
мінеральних добрив» в особі
ліквідатора Василюка Ігоря
Миколайовича відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 13 червня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду.

Головуючий:
_________________ Бойко С.М.

Судді:
_________________ Береза В.І.

_________________Штефаніца Ю.Г.