Ухвала

іменем україни

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Ленінського
районного суду
м. Дніпропетровська від 19 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що між ним та ОСОБА_4 12 грудня
2005 року укладено договір, відповідно
до умов якого відповідач отримав
кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
на рік на суму залишку заборгованості з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. Позивач
зазначав, що свої зобов'язання за
договором він виконав у повному обсязі,
однак відповідач перестав сплачувати
кошти згідно договору, в результаті
чого станом на 31 серпня 2013 року
за ним утворилась заборгованість за
кредитом 5623,06 грн.,
заборгованість по процентам у розмірі
15944,80 грн., заборгованість по штрафу
(фіксована частина) у розмірі 500 грн.,
заборгованість по штрафу (процентна
складова) у розмірі 1078,39 грн., яку просив
стягнути з відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 19 листопада 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 12 березня 2014 року, позовні
вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь позивача 23146,25 грн.
заборгованості за кредитним договором
та судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати ухвалені у справі рішення
суду першої та апеляційної інстанцій,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм матеріального та
процесуального права, і просить
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до вимог статті 335 ЦПК
України під час розгляду справи у
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_4 12 грудня 2005 року укладено
договір, відповідно до умов якого
відповідач отримав кредит у розмірі 2500
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. У зв'язку з
невиконанням зобов'язання за договором
станом на 31 серпня 2013 року за ним
утворилась заборгованість за кредитом
у розмірі 5623,06 грн., заборгованість по
процентам у розмірі 15944,80 грн.,
заборгованість по штрафу (фіксована
частина) у розмірі 500 грн.,
заборгованість по штрафу (процентна
складова) у розмірі 1078,39 грн.

Задовольняючи позовні вимоги позивача
суд першої інстанції, з яким погодився
і суд апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що внаслідок
несплати відповідачем заборгованості,
вказана заборгованість підлягає
стягненню з відповідача в судовому
порядку у розмірі, який зазначений
банком у розрахунку, що доданий до
позовної заяви.

Доводи касаційної скарги щодо
неможливості сплачувати кредитні
кошти в зв'язку з хворобою,
перебуванням під вартою та відсутністю
роботи, не є підставою для відмови в
задоволенні позовних вимог, так як не
впливають на обов'язок відповідача
виконувати умови укладеного договору.
Вказані відповідачем в касаційній
скарзі процесуальні порушення, які на
думку заявника, були допущені судом
першої інстанції під час розгляду
справи, були предметом розгляду в суді
апеляційної інстанції та мотивовано
відхилені апеляційним судом.

Згідно зі статтею 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а судові рішення залишити
без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 19 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів :

Кафідова О.В. Колодійчук В.М.
Фаловська І.М.