Справа №489/1660/14-ц 10.07.2014 10.07.2014 10.07.2014
Провадження №22-ц/784/1937/14
Головуючий у суді 1 інстанції Коваленко
Суддя-доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

Іменем України

10 липня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Леванчука О.М.,

суддів: Локтіонової О.В., Самчишиної
Н.В.,

при секретарі судового засідання
Шпонарській О.Ю.,

за участю:

представника позивача Наконечного Р.Г.,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 27 травня 2014 року за
позовом Чорноморського державного
університету імені Петра Могили до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
навчання,

В С Т А Н О В И Л А :

11 березня 2014 року Чорноморський
державний університет імені Петра
Могили (далі - ЧДУ ім. Петра Могили)
звернувся з позовом до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за навчання.

Позивач зазначав, що 13 серпня 2010 року
між ним та відповідачем був укладений
контракт № 748/10 про надання навчальних
послуг у 2010-2014 роках.

При цьому, позивач зобов'язався надати
навчальні послуги по отриманню
відповідачем-студентом базової вищої
освіти за програмою підготовки
бакалавра по спеціальності
«Політологія», а відповідач
зобов'язався виконувати обов'язки,
встановлені контрактом та своєчасно
сплачувати кошти за навчання.

Наказом № 626С від 25 серпня 2010 року
ОСОБА_4 був зарахований на навчання, а
наказом № 541С від 26 червня 2013 року
відрахований зі складу студентів за
академічну неуспішність.

Між тим, за період навчання виникла
заборгованість з оплати за фактичне
отримання навчальних послуг в розмірі
7300 грн., яка, на думку позивача, підлягає
стягненню з відповідача.

Посилаючись на викладене просив
задоволити позов у повному обсязі.

Заперечуючи проти позову, відповідач
зазначав, що на початку третього курсу
навчання, восени 2012 року, відповідач
відмовив йому в наданні пільгового
кредиту для оплати навчальних послуг, а
він втратив інтерес до навчання за
даною спеціальністю. Лекції не
відвідував, участі в складанні іспитів
та заліків не приймав, тобто не
отримував навчальних послуг, а тому
вважав вимоги позивача
необґрунтованими.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 27 травня 2014 року позов
задоволено. З відповідача на користь
позивача стягнуто 7300 грн.
заборгованості за навчання. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача та пояснення
відповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, з'ясувавши
обставини справи і перевіривши їх
доказами, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з таких
підстав.

Згідно зі ст. 65 Закону України «Про вищу
освіту», вищий навчальний заклад
відповідно до свого статусу може
надавати фізичним та юридичним особам
платні послуги у галузі вищої освіти та
пов'язаних з нею інших галузях
діяльності за умови забезпечення
провадження освітньої діяльності.

Відповідно до ст. ст. 901, 903, 907 ЦК України,
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу в
розмірі, у строки та в порядку, що
встановлені договором. Договір про
надання послуг може бути розірваний, у
тому числі шляхом односторонньої
відмови від договору, в порядку та на
підставах, встановлених цим Кодексом,
іншим законом або за домовленістю
сторін.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 13 серпня 2010 року
сторони уклали контракт № 748/10 про
надання навчальних послуг у 2010-2014
роках, термін дії якого визначений
датою наказу про зарахування та датою
наказу про відрахування студента.

За умовами цього контракту ЧДУ ім.
Петра Могили зобов'язався забезпечити
надання студенту ОСОБА_4 навчальних
послуг по отриманню базової вищої
освіти за бакалаврськими програмами на
спеціальність «Політологія» протягом
2010-2014 років.

Натомість, відповідач зобов'язався
здійснювати вчасну і повну оплату
виплат на надання навчальних послуг та
виконувати визначені п. 3.2 контракту
обов'язки.

Вартість надання навчальних послуг (п.
4. 1) складала 28 000 грн., з яких: 6000 грн. - за
перший, 6600 грн. - за другий, 7300 грн. - за
третій та 8100 грн. за четвертий рік
навчання. При цьому, згідно з п. 4.4
контракту оплата відбувалася на умовах
пільгових державних кредитів, у зв'язку
з чим 22 грудня 2010 року була укладена
угода № 71/10 про надання ОСОБА_4 12 600 грн.
цільового пільгового державного
кредиту на 2010-2012 навчальні роки.

Пунктом п. 3.3. контракту визначено, що за
порушення обов'язків до студента
можуть бути застосовані дисциплінарні
та матеріальні стягнення, включно до
відрахування з університету без
відшкодування невідпрацьованої
частини вартості контракту.

25 серпня 2010 року на підставі наказу №
626С відповідач був зарахований на
навчання, але оскільки ОСОБА_4
визначені контрактом обов'язки не
виконував, то наказом № 541С від 26 червня
2013 року його було відраховано зі складу
студентів факультету політичних наук
за академічну неуспішність.

Згідно з довідкою ЧДУ ім. Петра Могили
від 29 січня 2014 року (а. с. 6) за три
навчальні роки ОСОБА_4 були нараховані
19 900 грн., з яких він не сплатив 7300 грн.

Таким чином, ухвалюючи рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції згідно з положеннями ст. ст.
526, 611 ЦК України дійшов вірного
висновку про те, що внаслідок порушення
зобов'язання за договором наявні
підстави для стягнення з відповідача
на користь позивача заборгованості за
навчальні послуги. У зв'язку з чим,
обґрунтовано ухвалив рішення про
задоволення позову.

За такого, не заслуговують на увагу
доводи апеляційної скарги про
безпідставність висновків суду першої
інстанції щодо порушення ОСОБА_4
зобов'язань перед позивачем з огляду на
те, що у 2012-2013 навчальному році він
навчальні послуги фактично не
отримував, оскільки ще з осені 2012 року
заняття в університеті не відвідував,
іспити не складав, а тому відповідач
безпідставно видав наказ про його
відрахування лише у червні 2013 року.

Так, зобов'язання, відповідно до ст. 526
ЦК України має виконуватися належним
чином, а у разі його порушення настають
наслідки передбачені законом або
договором (ст. 611 ЦК України).

Судом встановлено, що свої зобов'язання
за контрактом (контрактами) позивач
виконував належно і послуги освіти
надавалися відповідачу в повному
обсязі.

Водночас, відмова відповідача від
відвідування занять з власної
ініціативи без подання заяви про
розірвання контракту (п. 3.4. Контракту,
ст. 907 ЦК України) не є достатньою
правовою підставою звільнення його від
оплати вказаних послуг, оскільки
відповідно до вимог ч. 2 ст. 903 ЦК
України, якщо неможливість виконати
договір виникла з вини замовника він
зобов'язаний виплатити виконавцеві
плату в повному обсязі. Іншого
контрактом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що
оскаржуване рішення є законним та
обґрунтованим, а тому немає підстав для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 27 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий Судді