У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Леванчука А.О. Маляренка А.В.Мазур
Л.М.Нагорняка В.А.,розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради,
Дніпропетровської міської ради, треті
особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про
скасування рішення виконкому та
державного акта на право приватної
власності на землю; за касаційними
скаргами ОСОБА_7 та Дніпропетровської
міської ради на рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 6
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_7, виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради, Дніпропетровської міської ради
про скасування рішення виконкому та
державного акта на право приватної
власності на землю.

Обґрунтовувала вимоги тим, що 10 жовтня
2007 року на підставі договору дарування
придбала у приватну власність частину
домоволодіння АДРЕСА_1. До вступу у
володіння придбаною власністю
позивачка ознайомилась з планом
володіння, а також спілкувалася з
іншими співвласниками вказаного
домоволодіння, в тому числі і з ОСОБА_7
При цьому до придбаної частини
домоволодіння прилягала частина
загальної земельної ділянки, на якій
розташовані город та гараж, які багато
років до цього знаходилися в
користуванні попередніх власників.
Протягом п'яти років вона
користувалася вказаною земельною
ділянкою за згодою інших
співвласників.

У березні 2012 року ОСОБА_7 звернувся до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою. Позивачка вказує,
що при розгляді вказаної судової
справи вона дізналася, що у 1997 році
ОСОБА_7 одноособово, без узгодження з
іншими співвласниками, отримав
державний акт про право власності на
земельну ділянку розміром майже
половину від загальної площі земельної
ділянки, що належала трьом
співвласникам домоволодіння, при цьому
ОСОБА_7 належало значно менше третини
ідеальних часток у спільній власності.

Посилаючись на викладене, позивачка
просила скасувати рішення виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради народних депутатів від 24
жовтня 1996 року № 1535/8 про передачу у
приватну власність громадян земельних
ділянок у частині передачі ОСОБА_7
земельної ділянки площею 0,0879 га;
визнати недійсним державний акт на
право приватної власності на землю від
24 січня 1997 року № 004, виданий на
ім'я ОСОБА_7

Ухвалами суду до участі у справі в
якості співвідповідача залучена
Дніпропетровська міська рада, а в
якості третіх осіб ‒? ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 15 квітня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 6
листопада 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано і ухвалено нове,
яким позов ОСОБА_6 задоволено:
поновлено позовну давність; визнано
незаконним та скасовано рішення
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради
народних депутатів від 24 жовтня 1996 року
№ 1535/8 в частині безоплатної передачі у
приватну власність ОСОБА_7 земельної
ділянки площею 0,0879 га АДРЕСА_1; визнано
недійсним державний акт на право
приватної власності на землю від 24
січня 1997 року № 6004, виданий на
ім'я ОСОБА_7

У касаційних скаргах ОСОБА_7 та
Дніпропетровська міська рада порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, та просять
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_6, апеляційний суд
обґрунтовано виходив з того, що
оскільки рішенням від 24 жовтня 1996 року
№ 1535/8 в частині безоплатної передачі у
приватну власність ОСОБА_7 земельної
ділянки площею 0,0879 га АДРЕСА_1
виконавчий комітет Дніпропетровської
міської ради народних депутатів
порушив права інших співвласників
домоволодіння, зокрема ОСОБА_11 (тепер
ОСОБА_6.), щодо можливості безперешкодно
користуватися квартирою № 3 та
господарськими будівлями і спорудами,
як і самою земельною ділянкою, що
знаходилася в загальному користуванні
всіх співвласників та була
прибудинковою територією, тому рішення
виконкому в цій частині є незаконним та
підлягає скасуванню, оскільки ним було
порушено вимоги Декрету Кабінету
Міністрів України від 26 грудня 1992 року
№ 15-92 «Про приватизацію земельних
ділянок» (чинного на час ухвалення
рішення) та ст. ст. 17, 22 Земельного
кодексу України (1990 року). Крім того,
оскільки рішення виконкому в
зазначеній частині є незаконним, то
Державний акт на право приватної
власності на землю від 24 січня 1997 року
№ 6004, виданий
на ім'я ОСОБА_7, підлягає визнанню
недійсним.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Наведені в скаргах доводи не
відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
рішення апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
касаційних скарг про неправильне
застосування судом норм матеріального
права і порушення норм процесуального
права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_7 та
Дніпропетровської міської ради
відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 6
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:А.О.
Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк