Ухвала

іменем україни

02 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 30 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 18 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» (далі -
ТОВ «Кей-Колект») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3, мотивуючи свої
вимоги тим, що 15 жовтня 2007 року між
акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк», правонаступником
якого є публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»),
та ОСОБА_3 укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0,
відповідно до умов якого останній
отримав 82 000 доларів США строком до 15
жовтня 2008 року. 12 грудня 2011 року між ПАТ
«УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект»
укладено договір факторингу № 1, за
яким відбулося відступлення права
вимоги за зазначеним кредитним
договором. Посилаючись на те, що ОСОБА_3
не виконує зобов'язання за кредитним
договором, внаслідок чого у нього
станом на 05 липня 2013 року виникла
заборгованість у розмірі 113 831
доларів 86 центів США, що еквівалентно 909
858 грн 06 коп., позивач просив стягнути з
відповідача зазначену суму боргу.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 18
лютого 2014 року, позов задоволено.
Стягнуто на користь ТОВ «Кей-Колект» з
ОСОБА_3 заборгованість за договором про
надання споживчого кредиту в розмірі 113
831 дол. 86 центів США, що за курсом НБУ
станом на 05 липня 2013 року становить 909 858
грн 06 коп. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права і
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно із частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 15 жовтня 2007 року
між АКБ
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено
договір про надання споживчого кредиту
№ 0, за умовами якого
позичальник отримав кошти у розмірі 82
000 доларів США зі сплатою 12,4 % річних за
користування кредитними коштами
строком до 15 жовтня 2028 року.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним
договором, станом на 05 липня 2013 року
виникла заборгованість у розмірі 113 831
доларів 86 центів США, що за курсом НБУ
станом на 05 липня 2013 року
становить 909 858 грн 06 коп., з яких:
заборгованість за кредитом - 79 090
доларів 23 центи США, що еквівалентно 632
168 грн 21 коп. та заборгованість
за процентами - 34 741 доларів 63 центи США,
що еквівалентно 277 689 грн 85 коп.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що ОСОБА_3 не виконує зобов'язання
за кредитним договором, внаслідок чого
у нього виникла заборгованість, яка
підлягає стягненню на користь
позивача.

Такі висновки судів відповідають
вимогам закону та ґрунтуються на
фактичних обставинах справи.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до вимог ст. ст. 512, 514, 516 ЦК
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок,
зокрема й передання ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги). До нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав. Заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Встановлено, що 12 грудня 2011 року між ПАТ
«Укрсиббанк» і ТОВ «Кей-Колект»
укладено договір факторингу № 1, за
умовами якого товариство придбало у
банку права вимоги, обсяг яких
визначений у додатку № 1, зокрема право
вимоги за кредитним договором від 15
жовтня 2007 року № 0, укладеним між
банком та ОСОБА_3 (а.с. 40 -52).

Доводи касаційної скарги стосовно
того, що відступлення права вимоги не
відбулося, оскільки матеріали справи
не містять додатку № 2 до договору
факторингу, яким передбачено складання
акту приймання-передачі, а копія акта
приймання-передачі не є належним
доказом, висновків судів не
спростовують з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України,
письмові докази, як правило, подаються
в оригіналі. Якщо подано копію
письмового доказу, суд за клопотанням
осіб, які беруть участь у справі, має
право вимагати подання оригіналу.

З матеріалів справи вбачається, що
сторонами не заявлялося клопотання про
подання оригіналів указаних
документів, а також про їх
витребування.

Крім того, в матеріалах справи наявна
копія акта приймання-передачі прав
вимоги за договором факторингу від 12
грудня 2011 року № 1, складеного 12 грудня
2011 року, завірена «мокрою» печаткою ТОВ
«Кей-Колект», та суд визнав цей акт
належним і допустимим доказом
відступлення прав вимоги.

Вирішуючи спір, суди, відповідно до ст.
ст. 10, 60, 212 ЦПК України повно, всебічно
та об'єктивно з'ясували обставини
справи та дійшли висновку стягнення
кредитної заборгованості в межах
доказів, наданих сторонами. Відповідач
не надав жодних доказів на
підтвердження своїх доводів, що
відступлення прав вимоги за договором
факторингу не відбулося.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції в межах
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судом
першої інстанції або апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставинами, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Оскільки, доводи касаційної скарги
стосуються переоцінки доказів,
викладених в оскаржуваних рішеннях, що
не належить до компетенції суду
касаційної інстанції, та не дають
підстав для висновку, що судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи були допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
колегія суддів вважає за необхідне
касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова

В.О. Савченко