Справа № 161/6919/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Івасюта Л.В. Провадження №
22-ц/773/1119/14 Категорія: 30 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А. К.,

суддів - Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шоцькій О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Богдан В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства "Волиньвугілля",
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Луцьку (далі -
відділення Фонду) про відшкодування
моральної шкоди, завданої ушкодженням
здоров'я на виробництві за апеляційною
скаргою відповідача відділення Фонду
на рішення Луцького міськрайонного
суду від 02 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з даним
позовом про відшкодування моральної
шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на
виробництві. Покликався на те, що з
25.07.1975 року по 02.04.2003 року працював у
відокремленому підрозділі «Шахта №9
«Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» на
посаді гірничого робітника очисного
забою (гров). В 2001 році отримав
професійне захворювання «вібраційна
хвороба першої-другої стадії з
вегето-сенсорною полінейропатією рук з
вираженими трофічними порушеннями в
кістках зап'ястя та артрозом правого
ліктєвого суглобу», причиною якого
стали вібрація та надмірне фізичне
навантаження на роботі, в результаті
захворювання йому було встановлено 25%
втрати працездатності.

30.04.2003 року у нього було виявлено
захворювання «двобічна хронічна
нейросенсорна приглухуватість другого
ступеня». Висновком МСЕК від 16.05.2003 року
по цьому професійному захворюванню
йому було встановлено вперше 10% втрати
працездатності, а по першому
професійному захворюванню - 50%. Крім
того, було встановлено 3 групу
інвалідності та протипоказано
працювати в існуючих умовах. В зв'язку з
такими обставинами його було звільнено
з роботи по ст. 40 п.2 КЗпП України. 02.03.2006
року висновком МСЕК по двобічній
хронічній нейросенсорній
приглухуватості другого ступеня
ступінь втрати працездатності було
збільшено до 15%. В 2009 році було виявлено
ще одне захворювання
«антракосилікатоз, вузликова форма
1/1р/t ДН І-ІІ ст.», яке також визнано
професійним і встановлено 15% втрати
працездатності та 2 групу інвалідності.
18.05.2010 року ним було пройдено черговий
переогляд, в результаті якого
встановлено довічно 2 групу
інвалідності та загальну втрату
працездатності 85%, в тому числі: по
вібраційній хворобі - 35%, по двобічній
хронічній нейросенсорній
приглухуватості ІІ ступеня - 35%, по
антракосилікатозу - 15%. Вважає, що
отриманими професійними
захворюваннями йому було спричинено
моральну шкоду, яка полягає в тому, що
він не може повноцінно працювати,
хвороби завдають фізичного болю та
душевних страждань, змушений часто
лікуватися, отримані ушкодження є
незворотними, виникли значні проблеми
в житті, побуті та сімейних відносинах.
На підставі викладеного відповідно до
вимог ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України просить
стягнути в його користь у
відшкодування моральної шкоди з
відповідача ДП «Волиньвугілля» -- 30 000
грн., з відповідача Відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Луцьку
Волинської області - 20 000 грн. Стягнути з
Державного підприємства
Волиньвугілля» в користь ОСОБА_1 12 000
(дванадцять тисяч) гривень у
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 02.06.2014 року позов задоволено
частково.

Постановлено стягнути з Державного
підприємства Волиньвугілля» в користь
ОСОБА_1 12 000 (дванадцять тисяч) гривень у
відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Луцьку
Волинської області в користь ОСОБА_1 3 500
(три тисячі'ятсот) гривень у
відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Державного підприємства
Волиньвугілля» в дохід держави 243
(двісті сорок три) гривні 60 копійок
судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
відповідач - Відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Луцьку
Волинської області подало апеляційну
скаргу, в якій просить рішення
скасувати у зв'язку з порушенням судом
норм матеріального і процесуального
права та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Рішення в частині стягнення коштів з
відповідача - ДП "Волиньвугілля" не
оскаржувалось.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги
про стягнення з відділення Фонду суд
першої інстанції правильно виходив про
наявність такого права у позивача.

Зокрема, судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_1 з 25.07.1975 року по
02.04.2003 року працював у відокремленому
підрозділі «Шахта №9 «Нововолинська»
ДП «Волиньвугілля» на посаді гірничого
робітника очисного забою (гров), що
підтверджується копією трудової
книжки (а.с. 34).

Актом розслідування професійного
захворювання від 08.02.2001 року (а.с.3-4) за
результатами розслідування випадку
хронічного професійного захворювання
у ОСОБА_1 було встановлено професійне
захворювання «вібраційна хвороба
першої-другої стадії з
вегето-сенсорною полінейропатією рук з
вираженими трофічними порушеннями в
кістках зап'ястя та артрозом правого
ліктєвого суглобу», причиною якого
стали вібрація та фізичне
навантаження.

Тому, ОСОБА_1 було встановлено 25% втрати
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням «вібраційна хвороба
першої-другою стадії з
вегето-сенсорною полінейропатією рук з
вираженими трофічними порушеннями в
кістках зап'ястя та артрозом правого
ліктєвого суглобу», що підтверджується
випискою з акту освідчення в МСЕК від
02.03.2001 року (а.с. 9). На цей час обов'язок
відшкодування моральної шкоди згідно
діючим законодавством покладався на
роботодавця, оскільки норми закону
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV набули чинності з 01.04.2001 року і
діяли до 01.01.2006 року.

Однак, продовжуючи працювати, ОСОБА_1 у
зв'язку з шкідливими умовами праці
набув ще одного - іншого професійного
захворювання, та згідно з актом
розслідування професійного
захворювання від 30.04.2003 року за
результатами розслідування випадку
хронічного професійного захворювання
у ОСОБА_1 було встановлено професійне
захворювання «двобічна хронічна
нейросенсорна приглухуватість другого
ступеня» (а.с. 5-6)., а висновком МСЕК від
16.05.2003 року вперше по цьому
професійному захворюванню йому було
встановлено 10% втрати працездатності, а
по первинному професійному
захворюванню збільшено відсоток
втрати працездатності до 50% (а.с. 10).

Крім того, Актом та висновком МСЕК було
встановлено 3 групу інвалідності та
протипоказано роботу в контакті з
вібрацією, шумом, в неблагоприємних
умовах.

02.04.2003 року ОСОБА_1 був звільнений з
роботи на підставі ст. 40 п. 2 КЗпП
України (інвалід 3 групи від
профзахворювання) (а.с. 34).

Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону № 1105-XIV в
редакції, чинній на час первинного
встановлення втрати працездатності
від захворювання «двобічна хронічна
нейросенсорна приглухуватість другого
ступеня» - моральна шкода, заподіяна
умовами виробництва, відшкодовується
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві і
професійних заховрювань.
Відшкодування здійснюється у вигляді
одноразової страхової виплати
незалежно від інших видів страхових
виплат.

Крім того, Конституційним Судом
України у своєму рішенні від 27.01.2004 року
було дано роз'яснення про застосування
положень ч. 3 ст. 34 Закону № 1105-XIV і
зазначено про право працівника, який
втратив професійну працездатність, на
відшкодування моральної шкоди Фондом.
Цим же Законом України передбачено, що
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України застрахованим і
членам їх сімей моральної (немайнової)
шкоди, отриманої внаслідок ушкодження
здоров'я припинено з 01 січня 2006 року
незалежно від часу настання страхового
випадку.

Отже, ступінь втрати професійної
непрацездатності у зв'язку з
професійним заховрюванням «двобічна
хронічна нейросенсорна
приглухуватість другого ступеня»
вперше було встановлено в період дії
ст. 34 Закону. Тому посилання
відповідача на те, що відшкодування
моральної шкоди позивачу повинно
провадитися за рахунок роботодавця є
безпідставним.

Доводи апелянта про відсутність у
позивача права на відшкодування
моральної шкоди у зв'язку з тим, що
відділенням Фонду проводяться виплати
позивачу не ґрунтується на законі,
оскільки такі виплати компенсують
втрачений заробіток позивача.

Вказівка в апеляційній скарзі про те,
що позивачем не доведений факт
спричинення моральної шкоди та
наслідки спричинення моральної шкоди,
не заслуговують на увагу з огляду на
рішення Конституційного Суду України
від 27.01.2004 р. № 1-9/2004 р. (п. 4.1 ), в якому
зазначено, що ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
спричиняють йому моральні і фізичні
страждання. Тому підтвердження цієї
обставини додатково висновком МСЕК
закон не вимагає. Крім того, факт
заподіяння такої шкоди у зв'язку з
отриманими ним професійними
захворюваннями встановлений в
судовому засіданні. Так, позивач
постійно зазнає фізичних страждань з
приводу погіршення здоров'я,
погіршення життєвих умов, які
викликають у нього моральні страждання
та вимагають додаткових зусиль для
організації його життя.

Оскільки право на відшкодування
моральної шкоди виникало у позивача до
01 січня 2006 року, тобто до набрання
чинності як Законом України «Про
державний бюджет України на 2006 рік»,
так і Законом України «Про державний
бюджет України на 2007 рік», якими було
зупинено дію норм, що передбачали право
потерпілих на відшкодування моральних
збитків, за Законом України № 717-V
потерпілі мали право на відшкодування
моральної шкоди з Фонду соцстраху
незалежно від моменту звернення,
покликання апелянта на ці закони також
є безпідставними.

Розмір моральної шкоди в сумі 3500 грн.
суд першої інстанції визначив з
урахуванням характеру, обсягу та
тривалості моральних страждань, які
зазнав позивач, а також виходячи із
засад розумності, виваженості та
справедливості, і тому, на думку
колегії суддів, є правильним.

З огляду на вищенаведене суд 1-ої
інстанції дійшов правильного висновку
про часткове задоволення позовних
вимог позивача, тому підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Луцьку
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
від 02 червня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: