Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Колодійчука В.М.,

Нагорняка В.А.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Колос», треті особи:
відділ Держземагентства у
Калинівському районі Вінницької
області, Реєстраційна служба
Калинівського районного управління
юстиції Вінницької області, про
визнання договору оренди землі
недійсним та повернення земельної
ділянки, за касаційною скаргою
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Колос» на рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 01 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що відповідач
користується його земельною ділянкою
без достатніх правових підстав,
оскільки вона використовувалася на
підставі договору оренди, яким
сторонами не погоджено усі істотні
умови указаного договору і права
користування землею для відповідача не
породжують, так як до підписаного
договору не було долучено плану або
схеми земельної ділянки, яка
передавалася в оренду, його
кадастровий план з відображенням
обмежень (обтяжень) у їх використанні
та земельних сервітутів, акта
визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості).

Рішенням Калинівського районного суду
Вінницької області від 13
лютого 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 01 квітня 2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов задоволено. Визнано
недійсним договір оренди землі,
підписаний між ОСОБА_3 та СВК «Колос»,
зареєстрований у відділі Держкомзему у
Калинівському районі Вінницької
області 22 жовтня 2012 року.
Витребувано у СВК «Колос» та повернуто
у власність ОСОБА_3 земельну ділянку
НОМЕР_1, розташовану на території
Кіровської сільської ради
Калинівського району Вінницької
області (за межами
населеного пункту) площею 3,8838 га, що
належить ОСОБА_3 згідно з
державним актом, зареєстрованим в
книзі державних актів 24 червня 2010 року.

У касаційній скарзі скаржник просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та просить
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції й ухвалюючи рішення про
задоволення позову, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що в
спірному договорі оренди землі
відсутня така істотна умова договору
як об'єкт оренди (місце розташування
земельної ділянки), а до договору не
додано план або схема земельної
ділянки та акт визначення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), які визначені законом як
істотні умови договору оренди землі, а
тому такий договір оренди підлягає
визнанню недійсним.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

Установлено, що ОСОБА_3 являється
власником земельної ділянки НОМЕР_1,
розташованої на території Кіровської
сільської ради Калинівського району
Вінницької області площею 3,884 га, що
належать йому на праві власності
згідно державного акту,
зареєстрованого 24 червня 2010 року в
книзі державних актів.

09 лютого 2011 року між ОСОБА_3 та СВК
«Колос» був укладений договір оренди
землі № 128 строком на 5 років. Даний
договір був зареєстрований відділом
Держкомзему у Калинівському районі
Вінницької області.

Згідно зі ст. 124 ЗК України передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, здійснюється за
договором оренди між власником
земельної ділянки і орендодавцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються
відносини, пов'язані з орендою землі, є
Закон України «Про оренду землі».

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про
оренду землі» передбачено, що договір
оренди укладається у письмовій формі.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України у редакції,
яка діяла на час укладення спірного
договору оренди, договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

За змістом ч. 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст.
20 Закону України «Про оренду землі»
договір оренди землі підлягає
державній реєстрації, після чого він
відповідно до ст. 18 Закону України «Про
оренду землі» набирає чинності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди
щодо всіх істотних умов договору
оренди землі, складають і підписують
договір, надаючи згоді встановленої
форми.

Разом із тим, цивільні права та
обов'язки, на досягнення яких було
спрямоване волевиявлення сторін при
укладенні спірних договорів,
набуваються після відповідної
державної реєстрації.

Місцевим судом враховано, що згідно
реєстраційної справи оспорюваний
договір оренди земельної ділянки,
укладений у письмовій формі, пройшов
відповідну державну реєстрацію,
позивач мав необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення позивача
було спрямоване на укладання договору
оренди, до договору оренди земельної
ділянки додано копію державного акту,
при складанні, видачі та реєстрації
якого було вчинено відповідні план та
схему земельної ділянки, кадастровий
план з відображенням обмежень
(обтяжень) у її використанні та
встановлених земельних сервітутів, а
також вчинено опис меж, де зазначено
сусідніх землекористувачів.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені чч.
1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У частинах 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної
ділянки, яка передається в оренду;
умови збереження стану об'єкта оренди;
умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю; умови повернення
земельної ділянки орендодавцеві;
існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорах оренди землі
хоча б однієї з істотних умов,
передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» є підставою для
визнання недійсними таких договорів
оренди відповідно до ч. 2 ст. 15
Закону України «Про оренду землі».

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що між сторонами було укладено
договір оренди земельної ділянки із
зазначенням та узгодженням його
істотних умов, з дотриманням вимог
ст. 203 ЦК України, Закону України
«Про оренду землі», сторони виконували
умови договору, не заперечували проти
укладеного договору, договір
зареєстровано у відділі Держкомзему у
Калинівському районі Вінницької
області з дотриманням визначеного
законом порядку.

Місцевий суд обґрунтовано відхилив
посилання позивача та його
представника на відсутність таких
істотних умов договору оренди землі як
план або схема земельної ділянки, яка
передається в оренду та акта
визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), оскільки в
матеріалах реєстраційної справи до
договору оренди землі додані копія
державного акту на право власності на
земельну ділянку з планом меж
земельної ділянку, кадастровий план з
описом меж суміжних землевласників,
акт погодження меж землекористування
та акт приймання-передачі об'єкта
оренди.

Місцевим судом також враховано, що між
сторонами при укладанні договору
оренди землі погоджено всі істотні
умови, у тому числі об'єкт оренди (місце
розташування та розмір земельної
ділянки).

Перевіривши матеріали справи й доводи
позивача, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про безпідставність й
необґрунтованість заявлених вимог,
оскільки факту порушення в розумінні
вимог ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК
України законних прав орендаря у
зв'язку із укладенням спірного
договору оренди судом не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд дійшов
помилкового висновку про задоволення
позову без належного з'ясування
обставин справи та помилково вважав, що
місцевий суд неправильно застосував
норми матеріального та процесуального
права.

Згідно зі статтею 339 ЦПК України суд
касаційної інстанції, установивши, що
апеляційним судом скасовано судове
рішення, ухвалене згідно з законом,
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і матеріалам
справи, тому підстави для його зміни
або скасування відсутні.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Колос» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 01 квітня 2014 року скасувати,
рішення Калинівського районного суду
Вінницької області від 13
лютого 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
О.В.
Кафідова

В.М. Колодійчук

В.А. Нагорняк

І.М. Фаловська