АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6167/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Ізотов В. М. Доповідач -
Калиновський А.Б.Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Єлізаренко І.А., Ремез
В.А.

При секретарі - Півненко С.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 12 травня
2014 року по справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості та звернення стягнення
на предмет застави та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс», ОСОБА_4 про визнання договору
поруки недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Заводського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 12 травня
2014 року позовні вимоги ТОВ «Вердикт
Фінанс» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості та звернення стягнення
на предмет застави задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс»
2000,00 гривень - заборгованість за
кредитним зобов'язанням по договору
поруки № 0301/0508/64-055-П від 01 червня 2012
року.

В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 0301/0408/64-055 від 21.04.2008 року, яка станом
на 15 лютого 2013 року становить 32467,41
доларів США, що за курсом НБУ на 01.02.2013
року є еквівалентом - 259512,00 гривень,
звернуто стягнення на предмет застави:
автомобіль Subaru, модель: FORESTER ТУРБО 2.5; 2007
року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний
реєстраційний № НОМЕР_2, вартість
якого, згідно договору застави
складала 211000,00 гривень, що належить
ОСОБА_2 на праві власності, шляхом
продажу вказаного автомобіля ТОВ
«Вердикт Фінанс» з укладанням від його
імені договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з наданням
повноважень на отримання дублікату
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу замість
втраченого, зі зняттям вказаного
автомобіля з обліку в органах ДАІ
України по свідоцтву про реєстрацію
транспортного засобу або його
дублікату для його подальшої
реалізації, а також наданням ТОВ
«Вердикт Фінанс» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.
Передано у володіння ТОВ «Вердикт
Фінанс» вищевказаний предмет
застави.

Стягнуто солідарно з
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на
користь ТОВ «Вердикт Фінанс» судовий
збір у сумі 2 130,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ТОВ «Вердикт Фінанс»
про визнання договору поруки недійсним
відмовлено.

В апеляційній скарзі, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, відповідач
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позовних вимог ТОВ
«Вердикт Фінанс» та задоволення його
зустрічного позову.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову відповідальність
поручителя.

Судом встановлено, що 21.04.2008 року між
ВАТ "Сведбанк", правонаступником якого
стало ПАТ «Сведбанк», та відповідачем
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№ 0301/0408/64-055, за умовами якого банк
надав, а ОСОБА_2 отримав кредит на
придбання нового автомобіля в сумі 37 600
доларів США зі сплатою 12,5% річних за
весь термін фактичного користування
кредитом з кінцевим терміном
повернення до 20.04.2015 року та
зобов'язався, згідно графіку(а.с.14-15),
щомісяця погашати заборгованість.

В забезпечення виконання кредитних
зобов'язань, між ВАТ "Сведбанк" та
ОСОБА_2 21.04.2008 року був укладений
договір застави, за яким відповідач
ОСОБА_2 передав у заставу придбаний за
кредитні кошти належний йому на праві
власності автомобіль Subaru, модель: FORESTER
ТУРБО 2.5; 2007 року випуску, кузов №
НОМЕР_1, державний реєстраційний №
НОМЕР_2.

Обтяження автомобіля, яке згідно
договору застави зареєстроване в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна, підтверджується Витягом про
реєстрацію в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна № 39919103 від
14.02.2013 року (а.с.49).

01.06.2012 року ТОВ «Вердикт Фінанс» уклав з
ОСОБА_4 договір поруки № 0301/0408/64-055-П,
згідно з яким, обсяг відповідальності
поручителя перед кредитором за
невиконання ОСОБА_2 кредитного
договору від 21.06.2008 року, становить 2000
грн.

Разом з тим, ОСОБА_2, згідно з наданим
позивачем розрахунком, у 2011 році
виплати по кредиту та відсоткам
припинив у зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка станом на 15.02.2013
року складає 32467,41 доларів США, що за
курсом НБУ станом на 15.02.2013 року є
еквівалентом - 259512,00 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ
«Вердикт Фінанс», суд правильно
виходив з того, що у позичальника
виникла заборгованість, про стягнення
якої, у передбачений договором спосіб,
ТОВ «Вердикт Фінанс» має право вимоги
до відповідача ОСОБА_2 та поручителя,
враховуючи, що позивач зареєстрував в
Державному реєстрі відомості про
звернення стягнення на предмет
обтяження.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ТОВ «Вердикт
Фінанс» про визнання договору поруки
недійсним, суд дійшов вірного висновку
про те, що даний договір відповідає
вимогам ст. 203 ЦК України, в матеріалах
справи та в самому договорі відсутні
відомості, які б вказували на
фіктивність вказаного договору, а
доводи відповідача ОСОБА_2 щодо
відсутності у сторін спірного договору
поруки наміру створити юридичні
наслідки носять характер особистих
припущень.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що позивачем не надано належних
та допустимих доказів про відправлення
поштою самостійно вимог про дострокове
виконання зобов'язань у всій сумі, а
тому рішення є незаконним не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки
ненадання таких доказів не є підставою
для скасування правильного по суті
рішення суду.

Посилання відповідача на те, що судом
застосовано спосіб захисту не
передбачений законом є безпідставним,
оскільки відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК
України, суд може захистити цивільні
права або інтереси іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Обраний позивачем спосіб захисту
відповідає як укладеному між сторонами
договору застави, так і ЗУ «Про
заставу».

Не зазначення у рішенні суду складових
заборгованості за кредитним договором
виправлено судом ухваленням 06 серпня
2014 року додаткового рішення з цього
питання(а.с. 240).

Твердження відповідача про
відсутність застереження про вимоги
інших обтяжувачів, зокрема ПАТ
«СведБанк», не заслуговує на увагу,
адже первісним обтяжувачем заставного
майна був останній. Відповідно до умов
договору факторингу від 02.02.2012 року в
передбачений законом порядок
обтяжувача було замінено на ТОВ
«Вердикт Фінанс».

Відповідно до договору про
відступлення за договорами застави від
02.02.2012 року, до ТОВ «Вердикт Фінанс»
перейшли права заставодержателя, а
отже на підставі ст. 19 ЗУ «Про заставу»
ТОВ «Вердикт Фінанс» набув права на
звернення стягнення на предмет
застави.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Договором факторингу від 02.02.2012 року не
встановлено обмежень щодо обсягу
переданих прав, а отже до нового
кредитора перейшли всі права
первісного кредитора в зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав.

Вирішуючи питання щодо розподілу між
сторонами судових витрат, суд виходив з
того, що з відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс»
підлягає стягненню судовий збір у сумі
2 130,00 грн. у солідарному порядку.

З таким висновком суду погодитись не
можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Солідарне стягнення судових витрат
процесуальним законом не передбачено.

Проте, правильно визначивши суму
судового збору, яка підлягає стягненню
з відповідачів, суд помилково дійшов
висновку про її стягнення в
солідарному порядку, у зв'язку з чим
рішення суду підлягає скасуванню в
частині стягнення судового збору з
ухваленням нового в цій частині про
стягнення з відповідачів судових
витрат на користь позивача у частинах
пропорційних задоволеним позовним
вимогам.

В іншій частині рішення суду винесено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права. Підстав для його
зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 12 травня 2014 року в частині
солідарного стягнення з ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 судового збору скасувати та у
цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»
судовий збір у сумі 2 119,99 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»
судовий збір у сумі 10,01 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: