У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Леванчука А.О. Маляренка А.В.Мазур
Л.М.Нагорняка В.А.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"ПриватБанк" до ОСОБА_6 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення, за зустрічним позовом
ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та
інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, до
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПриватБанк" про
поновлення строку для звернення з
позовом до суду, про визнання недійсним
договору іпотеки, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"ПриватБанк" на рішення Алчевського
міського суду Луганської області від 20
червня 2013 року та рішення апеляційного
суду Луганської області від 12
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк "ПриватБанк"
(далі ‒? ПАТ КБ "Приватбанк") звернулося
до суду із позовом, у якому просило
звернути стягнення на будинок
загальною площею 195,70 кв. м, жилою площею
76,20 кв. м, та земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.,
шляхом продажу вказаного предмета
іпотеки з укладенням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою ‒?
покупцем з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням кадастрового номера
земельної ділянки, з отриманням
дубліката правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення позивачем всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу іпотеки, та виселити
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані або мешкають у спірному
будинку, зі зняттям їх з реєстраційного
обліку.

Заперечуючи щодо позову, ОСОБА_7, діючи
у власних інтересах та інтересах
малолітнього сина ОСОБА_6, звернувся до
суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ
"ПриватБанк" про поновлення строку
звернення до суду та визнання
недійсним вищевказаного договору
іпотеки від 16 березня 2007 року.

Рішенням Алчевського міського суду
Луганської області від 20 червня 2013 року
в задоволенні позову ПАТ КБ
"ПриватБанк" відмовлено, зустрічний
позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки від
16 березня 2007 року.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 12 листопада 2013 року рішення
місцевого суду скасовано та ухвалено у
справі нове рішення, яким у задоволенні
первісного та зустрічного позовів
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк"
просить скасувати рішення місцевого та
апеляційного судів в частині відмови в
задоволенні первісного позову,
залишити без змін рішення апеляційного
суду Луганської області від 12
листопада 2013 року в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_7

Колегія суддів дійшла наступних
висновків.

Задовольняючи позовні вимоги
зустрічного позову, місцевий суд
виходив із того, що на момент укладення
кредитного договору та спірного
договору іпотеки у будинку проживали і
проживають постійно до теперішнього
часу батько іпотекодавця ‒? ОСОБА_7,
ОСОБА_9 та їх малолітній син ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
відмовляючи в задоволенні первісного
та зустрічного позовів, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що зі змісту позовної заяви банку не
вбачається, що вона містить усі
необхідні обставини для ухвалення
судового рішення, передбачені
положеннями ст. 39 Закону України "Про
іпотеку".

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_6, апеляційний суд виходив з того,
що ОСОБА_7 так само як і його
неповнолітній син ОСОБА_6 були
зареєстровані в спірному будинку лише
19 травня 2009 року, тобто через більш ніж 2
роки після укладення договору іпотеки
16 березня 2007 року, на підставі рішення
суду, яке в подальшому було скасовано
рішенням апеляційного суду Луганської
області від 04 квітня 2013 року.

Колегія суддів вважає висновки судів в
частині відмови в задоволенні
первісного позову помилковими з огляду
на таке.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про
іпотеку", якщо рішення суду або договір
про задоволення вимог
іпотекодержателя передбачає право
іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки будь-якій особі-покупцеві,
іпотекодержатель зобов'язаний за 30
днів до укладення договору
купівлі-продажу письмово повідомити
іпотекодавця та всіх осіб, які мають
зареєстровані у встановленому законом
порядку права чи вимоги на предмет
іпотеки, про свій намір укласти цей
договір.

Відповідно до договору іпотеки від 16
березня 2007 року сторони визначили, що
звернення стягнення на предмет іпотеки
може бути здійснене шляхом укладення
договору купівлі-продажу у порядку ст.
38 Закону України "Про іпотеку".

При зверненні стягнення на предмет
іпотеки в позасудовому порядку сторони
погодилися, що початкова ціна предмета
іпотеки встановлюється в розмірі,
визначеному у п. 35.5 договору. Вартість
предмета іпотеки визначено в договорі
в розмірі 212 100 грн 00 коп.

Відповідно до п. 42 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
резолютивна частина рішення суду в
разі задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як статті 39 Закону
України «Про іпотеку», так і положенням
пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК.
Зокрема, у ньому в обов'язковому
порядку має зазначатись: загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; спосіб
реалізації предмета іпотеки - шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу шляхом
надання права іпотекодержателю на
продаж предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації (при цьому суд
може зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій).

При цьому, як вбачається з позовної
заяви, позивач просив звернути
стягнення на предмет іпотеки в рахунок
погашення заборгованості в розмірі 3 568
738, 21 грн, а саме: будинок, загальною
площею 195,70 кв. м, житловою площею 76,20 кв.
м та земельну ділянку, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1., шляхом продажу
вказаного предмета іпотеки укладенням
від імені відповідача договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою ‒? покупцем з отриманням
витягу з Державного реєстру прав
власності, з отриманням кадастрового
номера земельної ділянки, з отриманням
дубліката правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення позивачем всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу іпотеки, та виселити
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані або мешкають у спірному
будинку, зі зняттям їх з реєстраційного
обліку.

Таким чином, перешкод для звернення
стягнення на предмет іпотеки ні у суду
першої інстанції, ні у суду апеляційної
інстанції не було. Формально
пославшись на те, що позовна заява не
містить усіх вимог для звернення
стягнення на предмет іпотеки,
визначених ст. 39 Закону України "Про
іпотеку", суд апеляційної інстанції не
встановив усіх фактичних обставин
справи.

Оскільки питання щодо виселення осіб,
які проживають за адресою будинку ‒?
предмета іпотеки, повинно бути
вирішено одночасно зі зверненням
стягнення на предмет іпотеки, рішення
судів в частині відмови в задоволенні
первісного позову необхідно скасувати,
справу направити до суду першої
інстанції на новий судовий розгляд.

Рішення апеляційного суду в частині
відмови в задоволенні зустрічного
позову є правильним.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк" задовольнити.

Рішення Алчевського міського суду
Луганської області від 20 червня 2013 року
та рішення апеляційного суду
Луганської області від 12 листопада 2013
року в частині відмови в задоволенні
позову Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"Приватбанк" до ОСОБА_6 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення скасувати, справу в цій
частині направити до суду першої
інстанції на новий судовий розгляд.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 12 листопада 2013 року в
частині відмови в задоволенні
зустрічного позову залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:А.О.
Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк