Номер провадження: 22-ц/785/4328/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Бабія А.П.

-- Ступакова О.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору ОСОБА_6 про
визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним, та за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору ОСОБА_6 про стягнення
відшкодування витрат на утримання
квартири, матеріальної та моральної
шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 10 лютого 2014 року,-

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору ОСОБА_6 про визнання
договору купівлі-продажу квартири
недійсним, та після уточнення своїх
позовних вимог просить суд визнати
договір купівлі-продажу квартири від 29
квітня 2005 року, укладений між ОСОБА_5,
діючої від імені ОСОБА_3, на підставі
нотаріально посвідченої приватним
нотаріусом Білгород-Дністровського
міського приватного нотаріального
округу ОСОБА_7 довіреності від 28
березня 2003 року (продавець) та ОСОБА_4
(покупець) - недійсним.

В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_3 зазначає, що його донька ОСОБА_4
та колишня дружина - ОСОБА_5 ввели його в
оману, умовивши підписати довіреність
на отримання грошей, яку фактично
використали від його імені для
передачі у власність однокімнатної
квартири АДРЕСА_1 іншій особі.

ОСОБА_5 звернулася до суду із
зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору ОСОБА_6 про
стягнення відшкодування витрат на
утримання квартири, матеріальної та
моральної шкоди, посилаючись на те, що
нею із відповідачем була досягнута
домовленість щодо сплати ОСОБА_5
заборгованості за надані комунальні
послуги по квартирі АДРЕСА_2, власником
якої був ОСОБА_3

Позивачем були виконані умови
домовленості та сплачено борг за
комунальні послуги у розмірі 3565, 91 грн.
Відповідач в свою чергу ухиляється від
повернення ОСОБА_5 зазначених вище
витрат, тим більш звернувся до суду із
позовом про визнання договору купівлі -
продажу від 29 квітня 2005 року квартири
АДРЕСА_2 - недійним з підстав введення
ОСОБА_5., ОСОБА_4 його в оману, умовивши
підписати довіреність на отримання
грошей, яку використали від його імені
для укладення договору
купівлі-продажу, хоча 28 березня 2003 року
їм власноручно була підписана
довіреність, якою останній уповноважив
ОСОБА_5 розпоряджатися вищевказаним
нерухомим майном.

З огляду на вищевикладене ОСОБА_5
просила суд стягнути з відповідача на
її користь витрати на утримання
квартири в сумі 3565,91 гри; матеріальну
шкоду в сумі 2500, 70 грн.; моральну шкоду в
сумі 2500 грн.; судові витрати в сумі 60,67
грн., ІТЗ судового розгляду справи в
сумі 30 грн.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 20 січня 2010 року було
залишено без змін рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 24 липня 2009 року, яким позовні вимоги
ОСОБА_3 були задоволені та скасовано
договір купівлі-продажу квартири від 29
квітня 2005 року; в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_8 було
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України від 25 січня 2012 року рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 24 січня 2009 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
20 січня 2010 року було скасовано, справу
направлено на новий розгляд, у зв'язку
із тим, що суд першої інстанції, з
висновками якого погодилась і апеляція
не зазначив конкретні підстави для
визнання правочину недійсним та
скасував його без поважних на те
правових підстав, тобто вийшов за межі
позовних вимог.

Також в матеріалах справи наявний
позов ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про виселення,
який ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 03 червня 2009 року було залишено без
розгляду. Ухвала сторонами не
оскаржувалась та набрала законної
сили.(том 1 а.с. 252).

У судовому засіданні ОСОБА_3 свої
позовні вимоги підтримав, просив
задовольнити. Проти задоволення
зустрічних позовних вимог ОСОБА_5
заперечував в повному обсязі з підстав
їх необґрунтованості.

Представник ОСОБА_4, ОСОБА_5, за
довіреністю ОСОБА_10 у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог ОСОБА_3 заперечувала, вимоги
зустрічної позовної заяви ОСОБА_5
підтримала, просить задовольнити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору за первісним
і зустрічним позовом ОСОБА_6 у судове
засідання не з'явився, в матеріалах
справи наявна його заява, відповідно до
якої просить справу розглядати у його
відсутності.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 10 лютого 2014 року уточнена позовна
заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору ОСОБА_6 про
визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним задоволена.

Визнано договір купівлі-продажу
квартири від 29 квітня 2005 року,
укладений між ОСОБА_5, діючої від імені
ОСОБА_3, на підставі нотаріально
посвідченої приватним нотаріусом
Білгород-Дністровського міського
приватного нотаріального округу
ОСОБА_7 довіреності від 28 березня 2003
року (продавець) та ОСОБА_4 (покупець)
недійсним.

В задоволенні зустрічної позовної
заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору ОСОБА_6 про стягнення
відшкодування витрат на утримання
квартири, матеріальної та моральної
шкоди відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення, яким позовні
вимоги позивачів за зустрічним позовом
задовольнити, а в задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних

вимог і доводів апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який було розірвано в судовому порядку
та від якого мають доньку ОСОБА_4

Після розірвання шлюбу та розподілу
майна ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_1
на підставі договору купівлі-продажу,
посвідченому Білгород-Дністровською
міською державною нотаріальною
конторою 28.01.1995 року по реєстру за №1-92,
і зареєстрованого у
Білгород-Дністровському МБТ1. 31.01.1995
року під №108-4810 та в електронному
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно, реєстраційний номер 10425418.

Зі слів ОСОБА_3 між ним та ОСОБА_5 була
досягнута домовленість про те, що
остання буде слідкувати за тим, щоб
орендар квартири АДРЕСА_4, яка належить
ОСОБА_3 на праві власності, вчасно
сплачував кошти за проживання у
квартирі та оплату комунальних послуг.
У разі ухилення орендаря від сплати
вищевказаних коштів ОСОБА_5 буде
вирішувати це питання у судовому
порядку, як представник ОСОБА_3, задля
чого 28 березня 2003 року ОСОБА_3 на ім'я
ОСОБА_5 була видана довіреність,
посвідчена приватним нотаріусом
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7

29 квітня 2005 року між ОСОБА_5, діючої від
імені ОСОБА_3, на підставі нотаріально
посвідченої довіреності (продавець) та
ОСОБА_4 (покупець) був укладений договір
купівлі-продажу спірної квартири.

Суд першої інстанції задовольняючі
позовні вимоги послався на те, що
вказаний вище договір купівлі-продажу
має бути визнаний недійсним на
підставі ч. І ст. 232 ЦК України, оскільки
він був вчинений у результаті
зловмисної домовленості між
відповідачами з огляду на наступне.

При виданні довіреності ОСОБА_5 позивач
за первісним позовом був впевнений, що
уповноважує останню здійснювати той
обсяг повноважень, які були ними
обумовлені, а саме вирішення ОСОБА_5
питань по сплаті орендарем коштів за
користування квартирою АДРЕСА_1 в м.
Білгород-Дністровський Одеської
області, яка належить ОСОБА_3 на праві
власності та у разі необхідності
здійснити дії (представляти його
інтереси в суді), необхідні для
виселення орендаря.

Зважаючи на похилий вік, юридичну
необізнаність, довірчі стосунки між
сторонами, ОСОБА_3 під час укладення
довіреності не перевірив її змісту,
оскільки не мав сумніву в порядності
ОСОБА_5 та у відповідності змісту
довіреності домовленості між
сторонами.

Факт того, що метою видачі довіреності
було саме уповноваження ОСОБА_5 на
отримання коштів за користування
квартирою, сплату комунальних послуг
та виселення квартиранта, а не продаж
квартири підтверджується тим, що
квартира АДРЕСА_1 є єдиним нерухомим
майном позивача, та її продаж
суперечить інтересам останнього,
оскільки іншого житла він не має.
ОСОБА_3 досі зареєстрований за
зазначеною адресою, що також
підтверджує той факт, що наміру
продавати належне йому житло ОСОБА_3 не
мав, фактично не давав згоди на продаж
квартири та не виказував волевиявлення
на вчинення спірного правочину.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про те, що укладаючи спірний договір
купівлі-продажу квартири ОСОБА_5 чітко
усвідомлювала, що вона порушувала
домовленість та діє не в інтересах
ОСОБА_3, оскільки вона розуміла, що крім
спірної квартири у позивача іншого
житла немає, крім того грошей за
продану квартиру ОСОБА_3 не отримував,
що не спростовується матеріалами
справи та сторонами по справі. Таким
чином, укладаючи договір
купівлі-продажу квартири, який є
оплатним договором, ОСОБА_5 не мала
наміру розрахуватися із ОСОБА_3, та
здійснила продаж квартири, діючи не в
інтересах довірителя, внаслідок
зловмисної домовленості із другою
стороною своєю дочкою ОСОБА_4

Між ти колегія суддів не може
погодитись з таким висновком суду
першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 232 ЦК України, правочин,
який вчинено внаслідок зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною, визнається
судом недійсним.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму ВСУ «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» від 06.11.2009 р. N 9, для
визнання правочину недійсним на
підставі статті 232 ЦК необхідним є
встановлення умислу в діях
представника: представник усвідомлює,
що вчиняє правочин всупереч інтересам
довірителя та бажає (або свідомо
допускає) їх настання, а також
наявність домовленості представника
однієї сторони з іншою стороною і
виникнення через це несприятливих
наслідків для довірителя. При цьому не
мас значення, чи одержав учасник такої
домовленості яку-небудь вигоду від
здійснення правочину, чи правочин був
вчинений з метою завдання шкоди
довірителю.

Матеріалами справи не доведено і не
підтверджується, що ОСОБА_5 зловмисно
діяла усвідомлюючи, що вчиняє правочин
всупереч інтересам довірителя та бажає
(або свідомо допускає) їх настання, а
також те, що між нею та ОСОБА_4 існувала
домовленість на скоєння таких дій.

Відповідно до ст.ст. 62, 63, 64, 65 ЦК України
угода, вчинена представником від імені
особи, яку він представляє на підставі
нотаріально посвідченої довіреності,
породжує для цієї особи права та
обов'язки. Якщо угода вчинена в межах
наданих цією довіреністю повноважень.

Встановивши, що угода від 29 квітня 2005
року укладена між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від
імені ОСОБА_3 на підставі нотаріально
посвідченої довіреності та в межах
наданих нею повноважень, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про недійсність укладеної угоди.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Будь-яких переконливих доказів того, що
ОСОБА_3 не надавав ОСОБА_5. право
розпоряджатися спірною квартирою,
відповідно до наданої їй
довіреності,або те, що вона ввела його в
оману в матеріалах справи не має.

Що стосується зустрічної позовної
заяви ОСОБА_5, то суд першої інстанції
обґрунтовано зазначив, що нею не було
надано до суду жодного переконливого
доказу того, що передумовою понесення
нею відповідних витрат на сплату
вказаної вище заборгованості за
комунальні послуги було укладення із
відповідачем відповідного договору
або будь-якого правочину, які б
встановлювали певні обов'язки для
ОСОБА_3 внаслідок сплати ОСОБА_5 коштів
за квартиру.

Оскільки, в матеріалах справи відсутні
та сторонами не надано доказів того, що
зобов'язання щодо сплати комунальних
послуг за квартиру АДРЕСА_1 у м.
Білгород-Дністровський Одеської
області, власником якої був ОСОБА_3 було
покладено на ОСОБА_5, та що погашення
зазначеного боргу було її обов'язком,
то суд першої інстанції обґрунтовано
вважав, що зазначені позовні вимоги
щодо відшкодування витрат на утримання
квартири в сумі 3565,91 грн. є
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню.

ОСОБА_5 також просила стягнути на її
користь моральну шкоду посилаючись на
те, що дізнавшись про те, що ОСОБА_3
звернувся до суду із позовом про
визнання договору-купівлі продажу
спірної квартири недійсним з нею
сталося нервове потрясіння, що
призвело до захворювання, почалася
гіпертонічна криза, яка спровокувала
інші хвороби. На підтвердження своїх
доводів позивач надала до суду копію
лікарняного листа за №3437262, виписку з
медичної карти стаціонарного хворого
за № 158, виписки з медичної карти
амбулаторного хворого. В підтвердження
того, що на своє лікування ОСОБА_5
витратила 2500, 70 грн. нею до матеріалів
справи долучені копії фіскальних чеків
на придбання медикаментів. Таким чином,
ОСОБА_5 переконана, що відповідачем
була заподіяна їй матеріальна шкода у
розмірі 2500, 70 грн. та моральна шкода, яку
вона оцінила в 2500 грн.

Статтею 23 ЦК України передбачено, право
особи на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Стаття 1167 ЦК України визначає підстави
відповідальності за завдану моральну
шкоду, зокрема моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статі.

Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» обов'язковому з'ясуванню при
вирішені спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою та протиправними діями
заподіювана та вини останнього в її
заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду і з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Позивачка не надала суду жодних
належних та допустимих доказів того, що
внаслідок дій відповідача їй було
завдано фізичних та душевних
страждань, або вона зазнала інше
ушкодження здоров'я, або було знищено
її майно, або була принижена честь,
гідність чи ділова репутація.

Само по собі звернення до суду із
позовом, навіть із зловживанням
процесуальними правами не тягне за
собою підстав для відшкодування
моральної шкоди.

При таких даних суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
правових підстав для відшкодування
позивачці моральної шкоди не має.

На підставі наведеного колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
скасування рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 10 лютого 2014 року в частині
задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_6 про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним
скасувати та ухвалення в цій частині
нового рішення, яким в задоволенні
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору ОСОБА_6 про
визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним відмовити. В іншій
частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 -
задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 10 лютого 2014 року по цивільній
справі за позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору ОСОБА_6 про визнання
договору купівлі-продажу квартири
недійсним, та за зустрічним позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору ОСОБА_6 про стягнення
відшкодування витрат на утримання
квартири, матеріальної та моральної
шкоди в частині задоволення позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору ОСОБА_6 про визнання
договору купівлі-продажу квартири
недійсним - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове
рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору ОСОБА_6 про визнання
договору купівлі-продажу квартири
недійсним - відмовити.

В іншій частині рішення суду зашити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів з дня
набрання рішенням суду законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області В.А.
Станкевич

А.П. Бабій

О.А. Ступаков