Справа № 489/1239/14-ц
Номер провадження 2/489/972/14
РІШЕННЯ

Іменем України

14 липня 2014 року
місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та
за позовом третьої особи ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання частково
недійсним договору купівлі-продажу
квартири,

встановив

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2, мотивуючи
свої вимоги тим, що 23.12.2005 вона та
відповідач зареєстрували шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька
ОСОБА_4.

27.07.2013 у спільну сласність вони
придбали транспортний засіб -
автомобіль марки OPEL VIVARO, 2005 року
випуску, держ. номер НОМЕР_1, номер
кузова НОМЕР_2, свідоцтво про
реєстрацію НОМЕР_3. Зазначений
транспортний засіб оформлений на
відповідача.

Посилаючись на те, що вказаний
транспортний засіб набутий ними за час
шлюбу і є їх спільною сумісною
власністю, позивач просила суд визнати
за нею право власності на ? частку
транспортного засобу - автомобіль
марки OPEL VIVARO, 2005 року випуску, держ.
номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2,
свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3.

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1.
мотивуючи свої вимоги тим, під час
шлюбу ним та ОСОБА_1 було також придбано
у спільну сумісну власність
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка на
підставі договору купівлі-продажу від
11.12.2011, посвідченого приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрованого в реєстрі за № 3235,
належить ОСОБА_1 Вартість квартири
становить 382 490,00 грн.

Питання щодо добровільного поділу
спільно набутого майна між ними не
досягнуто, а тому просив суд, розділити
квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_1
на його користь грошову компенсацію
вартості ? частки квартири, що
становить 191 245,00 грн.

В квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
мотивуючи свої вимоги тим, що 11.12.2012 її
мати ОСОБА_1 уклала договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який
було посвідчено приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстровано в
реєстрі за № 3235.

Вважає зазначений договір в частині
визнання покупцем спірної квартири
тільки її матері таким, що порушує її
права в зв'язку з наступним.

25.02.2005 комітетом майнових та земельних
відносин Сургутського району
Ханти-мансійського автономного округу
- Югра їй та її матері у часткову
власність по ? частині кожному було
передано квартиру АДРЕСА_2. На час
придбання житла їй виповнилось 11 років.

23.06.2011 році ОСОБА_1 з метою отримання
коштів на придбання житла у м.
Миколаєві здійснила продаж зазначеної
квартири. На момент продажу квартири їй
було 17 років.

Саме за кошти від продажу зазначеної
квартири, було придбано квартиру
АДРЕСА_1.

Виходячи з її вкладу у придбання
квартири вона вважає, що їй повинна
належать ? частка спірної квартири.
Посилаючись на викладене, третя особа
просила суд визнати частково недійсним
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6
11.12.2012, посвідчений приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 в частині
покупця, та визнати, що покупцями цієї
квартири в рівних частках кожній є
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1

Ухвалою суду від 29.04.2014 позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна
набутого в шлюбі та позовні вимоги
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання
частково недійсним договорів
купівлі-продажу спірної квартири та
переведення на неї права покупця ?
частки спірної квартири об'єднані в
одне провадження із вимогами за
первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна набутого в шлюбі.

В травні 2014 року ОСОБА_2 надав суду
заяву про збільшення вимог у вигляді
уточнення та доповнення до зустрічного
позову, в якому просив суд з
врахуванням інтересів малолітньої
ОСОБА_4, 2007 р. н., визнати за ним, за
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н. та за ОСОБА_1
право часткової власності на квартиру
АДРЕСА_1 по 1/3 частині за кожним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представники позовні вимоги
первісного позову підтримали, просили
його задовольнити. Вимоги за
зустрічним позовом ОСОБА_2 не визнали.
Вимоги за позовом ОСОБА_3 підтримали.

ОСОБА_2 та його представник вимоги за
своїм зустрічним позовом підтримали,
просили його задовольнити. Позовні
вимоги за первісним позовом визнали
повністю. Позовні вимоги за позовом
ОСОБА_3 не визнали.

Третя особа позовні вимоги за своїм
позовом підтримала повністю, просила
його задовольнити. Первісний позов
визнала. Зустрічний позов не визнала,
просила відмовити в задоволенні вимог.

Вислухавши пояснення сторін, свідчення
свідка ОСОБА_7, дослідивши матеріали
справи, судом встановлено такі
обставини та відповідні
правовідносини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 23 грудня 2005
року, що підтверджується свідоцтвом
про укладення шлюбу серії НОМЕР_4, а/з №
333 (а. с. 20).

Згідно з свідоцтвом про народження
серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 108; 144).

Згідно з свідоцтвом про народження
серії НОМЕР_6 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є
батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 141).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що під час
перебування у шлюбі сторонами у справі
за спільні кошти придбано наступне
майно: автомобіль марки OPEL VIVARO, 2005 року
випуску, держ. номер НОМЕР_1, номер
кузова НОМЕР_2, свідоцтво про
реєстрацію НОМЕР_3 та трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з реєстраційною карткою ТЗ,
автомобіль марки OPEL VIVARO, 2005 року
випуску, держ. номер НОМЕР_1, номер
кузова НОМЕР_2, свідоцтво про
реєстрацію НОМЕР_3 належить ОСОБА_2 з
27.07.2013 ( а. с. 21).

За таких обставин та враховуючи
визнання первісного позову
відповідачем та третьою особою, суд
вважає, що позовні вимоги за первісним
позовом підлягають задоволенню.

Згідно з договором купівлі-продажу
укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 11.12.2012,
посвідченим приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрованим в
реєстрі за № 3235, квартира АДРЕСА_1
належить ОСОБА_1 (а. с. 35; 36).

Статтею 63 СК України визначено, що
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно з ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Стосовно позовних вимог за зустрічним
позовом ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1, то
суд вважає, що ці вимоги підлягають
частковому задоволенню виходячи з
такого.

В своїй уточненій позовній заяві
ОСОБА_2 просив визнати за ним, за ОСОБА_1
та за їх неповнолітньою донькою ОСОБА_4,
2007 р. н. право власності на спірну
квартиру по 1/3 частці за кожним.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Заявляючи вимоги про визнання права
власності на 1/3 частку квартири позивач
за зустрічним позовом діє не у своїх
інтересах та його вимоги не
грунтуються на нормах матеріального
права.

Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК
України). Чиним законодавством не
передбачено набуття дітьми права
власності в результаті поділу майна
подружжя-батьків. Передати частку
дитині можна шляхом відчудження за
цивільно-правовим договором.

Суд вважає, що у судовому засіданні
встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, однак суд обмежений
вимогами ОСОБА_2 про визнання за ним
права власності на 1/3 частку спірної
квартири.

Разом із тим, як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України у п. 30
Постанови № 11 від 21.12.2007 «Про практику
застосування судами законодавства при
розряді спору про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» при вирішенні спору про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК
України в окремих випадках може
відступити від засади рівності часток
подружжя, враховуючи обставини, що
мають істотне значення для справи, а
також інтереси неповнолітніх дітей,
непрацездатних повнолітніх дітей (за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування).

Враховуючи викладене, а також те, що на
утриманні позивача ОСОБА_1 знаходиться
неповнолітня донька ОСОБА_4, 2007 р. н., яка
проживає разом із нею, суд вважає за
можливе, відступити від засад рівності
часток подружжя і визнати за ОСОБА_2
право власності на 1/3 частки квартири
АДРЕСА_1, а за ОСОБА_1 право власності на
2/3 частки зазначеної квартири.

Стосовно позовних вимог за позовом
третьої особи ОСОБА_3, то суд вважає, що
у їх задоволенні належить відмовити,
виходячи з такого.

Як зазначила третя особа у своєму
позові, 25.02.2005 комітетом майнових та
земельних відносин Сургутського
району Ханти-мансійського автономного
округу - Югра їй та її матері ОСОБА_1 у
часткову власність по ? частині кожному
було передано квартиру АДРЕСА_2. На час
придбання житла їй виповнилось 11 років,
зазначені обставини підтверджуються
матеріалами справи (а. с. 114; 115; 116; 117).

Також, третя особа в обґрунтування
своїх позовних вимог зазначила, що
23.06.2011 ОСОБА_1 з метою отримання коштів
на придбання житла у м. Миколаєві
здійснила продаж зазначеної квартири.
На момент продажу квартири їй було 17
років. Саме за кошти від продажу
зазначеної квартири, було придбано
квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши способом захисту визнання
договору купівлі-продажу квартири
частково недійсним та переведення на
неї права покупця ? частки спірної
квартири, позивач в силу ст. 10 ЦПК
України зобов'язана довести правову та
фактичну підставу своїх позовних
вимог.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

З аналізу ст. 218 ЦК України факт
укладення чи заперечення проти
правочину або його частини не можуть
доводитися показами свідків, а
письмовими засобами аудіо, відеозапису
та іншими доказами.

Пунктом 3 Договору купівлі-продажу
спірної квартири зазначено, що
покупець свідчить, що одружена,
квартира, яка є предметом цього
договору, придбавається за спільні
сумісні грошові кошти подружжя у
спільну сумісну власність, цей договір
покупцем укладається в інтересах сім'ї
та за згодою другого з подружжя, а саме
ОСОБА_2, підпис якого на заяві про таку
згоду засвідчений приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу Миколаївської
області ОСОБА_5 11.12.2012 року за
реєстровим № 3234 ( а. с. 35).

На момент укладення цього договору
третя особа була повнолітньою, тому її
мати ОСОБА_1 не могла діяти у її
інтересах без відповідної довіреності.

Як вбачається з договору
купівлі-продажу квартири, що
знаходилась за адресою: АДРЕСА_3,
зазначену квартиру було продано 23.06.2011,
в той час, як спірну квартиру було
куплено 11.12.2012, тобто, через великий
проміжок часу, тому стверджувати про
те, що кошти отримані від продажу були
витрачені на придбання, без
відповідних письмових або речових
доказів не можливо.

Таким чином, ОСОБА_3 не доведені ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх позовних вимог, в
зв'язку з чим її позов не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні
на користь якої ухвалено рішення
підлягає стягненню судові витрати
пропорційно до задоволеної частини
вимог.

Позивач за зустрічним позовом просив
визнати за ним право на 1/3 квартири,
вартість якої згідно наданої ним
оцінки складає 382 490 грн., тобто судовий
збір складає 1274,97 (382 490 грн./3*1%). Також
надано квитанцію на підтвердження
вартості проведення оцінки квартири 480
грн.

Судовий збір за первісним позовом, який
задоволено повністю складає 524,85 грн.
(403,05+121,8).

За таких обставин з відповідача за
зустрічним позовом ОСОБА_1 підлягають
стягненню на користь позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_8 судові
витрати 1230,12 грн. (1274,97+480-524,85).

Компенсація витрат на правову допомогу
підлягає частковому задоволенню в
межах граничних витрат, відповідно до
Закону України "Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах", тобто в сумі 1461,6 грн.
(1218грн.*40%*3 години сукупного часу
судових засідань).

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя задовольнити.

Поділити транспорний засіб -
автомобіль OPEL VIVARO, 2005 року випуску,
держ. номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2,
свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3, що є
спільною сумісною власністю подружжя,
визнавши право власності по 1/2 частці
за ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Позовні вимоги за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна
подружжя задовольнити частково.

Поділити квартиру АДРЕСА_1, що є
спільною сумісною власністю подружжя,
визнавши право власності на 1/3 частку
квартири за ОСОБА_2 та на 2/3 частки
квартири за ОСОБА_1.

В задоволенні позовних вимог третьої
особи ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про
визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу квартири відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судовий збір у сумі 1230,12 грн. та витрати
на правову допомогу 1461,6 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Ленінський районний суд
м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особою, яка не була
присутня під час проголошення рішення -
з моменту отримання копії рішення.

Суддя
В. В.
Кокорєв