У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О
Маляренка А.В.,

Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом, визнання
недійсною заяви про скасування
заповіту; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Приватного
підприємства «Борей-таксі», Товариства
з обмеженою відповідальністю «Фронт»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ліпат-Інвест»,
Комунального підприємства «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна», Приватного
підприємства «ЮС-Центр», ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, Товариства з
обмеженою відповідальністю «А.О.
Бастіон», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Технічний центр
домофонізації Цифрал-Сервіс», треті
особи: Головне управління юстиції у м.
Києві, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Елітком», ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, про
визнання недійсним заповіту, визнання
пріоритету зареєстрованих прав на
частину квартири, визнання права
власності на частину квартири в
порядку спадкування за законом,
визначення судом відповідальності,
стягнення у солідарному порядку
погіршення частки, упущеної вигоди,
неодержаної орендної плати, пені,
моральної шкоди, реальних збитків,
грошової компенсації, припинення права
власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 30
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 18 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2000 року ОСОБА_21 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_22 про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом Шостої київської
державної нотаріальної контори
Мотицькою С.А. 03 листопада 1998 року, що
зареєстроване в реєстрі за № 3с-619, на
ім'я ОСОБА_24 та ОСОБА_25 щодо спадкового
майна померлого ОСОБА_26 у вигляді 1/3
частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 13 листопада 2000 року позов
задоволено.

Зазначене рішення суду ухвалою
Печерського районного суду м. Києва від
28 липня 2008 року скасовано за
нововиявленими обставинами.

До участі у справі в якості
правонаступника померлого ОСОБА_21 було
притягнуто його сина - ОСОБА_27, який з
урахуванням заяви про зміну та
уточнення позову та заяви про
залишення частини позовних вимог без
розгляду просив: визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 03 листопада 1998 року,
реєстровий № 3с-619, видане Шостою
київською державною нотаріальною
конторою на ім'я ОСОБА_24 та ОСОБА_25 у
спадковій справі № 164/97 в частині
визнання за ОСОБА_25 права на
спадкування за законом 1/3 частки
квартири АДРЕСА_1, яка належала
померлому ОСОБА_26 на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
виданого відділом приватизації
державного житлового фонду
Печерського району м. Києва 11 лютого 1994
року за № 531 та зареєстрована в
Київському БТІ 17 лютого 1994 року за № 4662;
визнати недійсною заяву від 16
січня 2001 року подану ОСОБА_24 до Шостої
київської державної нотаріальної
контори про скасування заповіту від 23
грудня 1999 року.

ОСОБА_27 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер ОСОБА_26 Своїм заповітом від
27 січня 1994 року ОСОБА_26 заповідав
ОСОБА_28 лише автомобіль. Враховуючи, що
ОСОБА_24 на час смерті свого чоловіка
ОСОБА_26 проживала разом із ним у
належній їм та ОСОБА_21 квартирі, то вона
відповідно до вимог ст. 549 ЦК України (в
редакції 1963 року) прийняла спадщину,
оскільки у встановлений ст. 553 ЦК
України (в редакції 1963 року)
шестимісячний строк не подавала заяву
про відмову від спадщини. Але
03 листопада 1998 року Шоста Київська
державна нотаріальна контора видала
свідоцтво про право на спадщину за
законом на ім'я ОСОБА_24 та ОСОБА_29 щодо
спадкового майна померлого ОСОБА_26 у
вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 з
порушенням вимог ст. ст. 529, 548, 549 ЦК
України (в редакції 1963 року), а тому воно
має бути визнано недійсним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_24 (мати
батька позивача - ОСОБА_31). Не
дивлячись на те, що ОСОБА_24 своїм
заповітом від 23 грудня 1999 року
скасувала свій попередній заповіт від
31 жовтня 1996 року, Шоста київська
державна нотаріальна контора
направляла як за вимогою суду, так і
позивачу відомості про те, що в
Спадковому реєстрі зареєстрований
лише один заповіт ОСОБА_24 від 31 жовтня
1996 року на користь ОСОБА_28

ОСОБА_24 своїм заповітом від 23 грудня 1999
року скасувала попередній заповіт від
31 жовтня 1996 року, а відповідно до вимог
ч. 2 ст. 544 ЦК України (в редакції 1963
року) заповіт, складений пізніше,
скасовує попередній заповіт повністю
або в частині, в якій він йому
суперечить. Оскільки заповітом від
23 грудня 1999 року ОСОБА_24 змінила
особу, на користь якої вона заповіла
своє майно, то даний заповіт повністю
скасував попередній її заповіт від 31
жовтня 1996 року на користь ОСОБА_28

При цьому нотаріальна контора
повідомила, що заповіт ОСОБА_24 від
23 грудня 1999 року за реєстровим № 8-10744
скасовано її заявою від 16 січня 2001
року за реєстровим № 2-111. Однак підпис,
вчинений на цій заяві від імені ОСОБА_24,
не є її підписом, оскільки в цей час
ОСОБА_24 знаходилась в смт Немішаєво
Бородянського району Київської
області.

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ПП
«Борей-таксі», ТОВ «Фронт», ТОВ
«Ліпат-Інвест», КП «Київське міське
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна», ПП «ЮС-Центр»,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ТОВ
«А.О. Бастіон», ТОВ «Технічний центр
домофонізації Цифрал-Сервіс», в якому,
уточнивши, змінивши та доповнивши
позовні вимоги, остаточно просив:

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що після смерті 27 лютого 1994
року ОСОБА_26 його спадщина була
прийнята двома з трьох спадкоємців
дружиною ОСОБА_24 і сином, його батьком
ОСОБА_22 ОСОБА_24 прийняла спадщину,
фактично вступивши у володіння
спадковим майном, а ОСОБА_22 прийняв
спадщину, фактично вступивши в
управління спадковим майном -
автомобілем ЛуАЗ, належним ОСОБА_26
Вказував на те, що третій спадкоємець
ОСОБА_26 - його син ОСОБА_21 спадщини не
приймав, оскільки заяви про прийняття
спадщини у встановлений ст. 549 ЦК УРСР
строк нотаріусу не подавав, в
управління спадковим майном не вступав
та не міг проживати у спірній квартирі
і прийняти спадщину у 1994 році.

Також з вини відповідачів він тривалий
час був позбавлений можливості
використовувати за призначенням
належну йому власність у вигляді 1/3
частини спірної квартири, що призвело
до заподіяння йому збитків та шкоди в
розмірі, зазначеному в позові,
неодержання ним доходів, заподіяння
моральної шкоди. Внаслідок
протиправних дій відповідачів у нього
виник обов'язок перед третіми особами у
сплаті останнім пені з умовами
укладених з третіми особами договорів,
тому зазначений обов'язок повинен бути
перенесений на відповідачів.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 30 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 18 березня 2014 року, позов
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом, визнання
недійсною заяви про скасування
заповіту задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане
державним нотаріусом Шостої київської
державної нотаріальної контори
Мотицькою С.А. 03 листопада 1998 року на
ім'я ОСОБА_24 та ОСОБА_29 щодо спадкового
майна померлого ОСОБА_26 у вигляді 1/3
частини квартири АДРЕСА_1. Решту
позовних вимог залишено без
задоволення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ПП «Борей-таксі», ТОВ
«Фронт», ТОВ «Ліпат-Інвест», КП
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»,
ПП «ЮС-Центр», ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, TOB «А.О. Бастіон», ТОВ
«Технічний центр домофонізації
Цифрал-Сервіс», за участю третіх осіб:
Головного управління юстиції у м.
Києві, ТОВ «Елітком», ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, про визнання
недійсним заповіту, визнання
пріоритету зареєстрованих прав на
частки квартири, визнання права
власності на частку квартири в порядку
спадкування за законом, визначення
судом відповідальності, стягнення у
солідарному порядку погіршення частки,
упущеної вигоди, неодержаної орендної
плати, пені, моральної шкоди, реальних
збитків, грошової компенсації,
припинення права власності відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, позовні вимоги
ОСОБА_4 залишити без розгляду, справу в
частині його позовних вимог направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 11 лютого 1994 року
відділом приватизації державного
житлового фонду Печерського району м.
Києва видано свідоцтво про право
сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1
ОСОБА_21, ОСОБА_26, ОСОБА_24

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_26, про що
свідчить свідоцтво про смерть.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом після померлого
ОСОБА_26 належна йому 1/3 частини
спадкового майна була поділена в
рівних частках між дружиною - ОСОБА_24 та
сином - ОСОБА_25

03 листопада 1998 року державним
нотаріусом Шостої київської державної
нотаріальної контори Мотицькою С.А.
було видано свідоцтво про право на
спадщину за законом, яке було
зареєстровано в реєстрі за № 3с-619 на
ім'я ОСОБА_24 та ОСОБА_25 щодо
спадкового майна померлого ОСОБА_26 у
вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_25, про що
свідчить свідоцтво про смерть, після
смерті якого спадкоємцями першої черги
були: ОСОБА_12 (дружина померлого) та
ОСОБА_24 (мати померлого), які у частині
частки ОСОБА_25 у праві власності на
квартиру відмовилися від своєї долі у
праві на спадщину на користь сина
ОСОБА_25 - ОСОБА_5, якому було відмовлено
у видачі свідоцтва про право на
спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_24, про
що свідчить свідоцтво про смерть від 20
березня 2003 року, після смерті якої
відкрилася спадщина на 4/9
частини спірної квартири.

20 січня 2004 року ОСОБА_5 отримав від
державних нотаріусів Дванадцятої та
Шостої київських державних
нотаріальних контор постанови про
відмову у вчиненні нотаріальної дії з
підстав відсутності у спадкоємця
ОСОБА_5 довідки-характеристики на
квартиру, яка є спадковим майном.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 27 квітня 2004 року за ОСОБА_5
визнано право власності на 1/3 частки
квартири АДРЕСА_1

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що під час видачі свідоцтва про право
на спадщину за законом, яке було
зареєстровано в реєстрі за № 3с-619, не
було враховано право іншого сина
померлого ОСОБА_26 - ОСОБА_21 на
успадкування 1/9 частини квартири
АДРЕСА_1, яка загалом складалася із 1/3
частини квартири, що належала
спадкодавцю, а тому дійшов висновку про
визнання недійсним зазначеного
свідоцтва.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що ОСОБА_5 не надав доказів на
підтвердження позовних вимог.

Зазначені висновки судів відповідають
обставинам справи, а також
узгоджуються з нормами матеріального
права, які правильно застосовані.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці
за законом одержують право на
спадкування почергово. Кожна наступна
черга спадкоємців за законом одержує
право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України
внуки, правнуки спадкодавця спадкують
ту частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові, бабі,
дідові, якби вони були живими на час
відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_5 мав право на спадщину у розмірі
1/9 частини, що належала померлому
батьку, і у розмірі 2/9 частини у порядку
спадкування за правом представлення,
так як його померлому батьку (ОСОБА_29.)
мало належати 2/9 частини від спадкової
маси у вигляді частки у розмірі 4/9
частини у праві власності на квартиру
ОСОБА_24 (його матері), а всього ОСОБА_5
мав право успадкувати 1/3 частини
спірної квартири.

ОСОБА_27 як спадкоємець першої черги
відповідно до ст. ст. 1258, 1261 ЦК України
має право на спадщину у розмірі 4/9
частини у частці права власності на
квартиру, яка належала його померлому
батьку.

Разом із цим ОСОБА_4, онуку померлої
ОСОБА_24, належить спадщина за правом
представлення у розмірі, яка належала б
його померлому батьку, як би він був
живий після смерті ОСОБА_24: у розмірі 1/2
частини від 4/9 частини, тобто 2/9
частини.

Отже, ОСОБА_27 як спадкоємець першої
черги після смерті його батька має
право на спадщину у розмірі 4/9 частини,
яка належала його померлому батьку у
спірній квартирі, а також 2/9 частини при
спадкуванні після померлої ОСОБА_24
(його бабусі) за правом представлення
відповідно до вимог ст. 1266 ЦК
України, тобто загальна частка, яку за
законом має успадкувати ОСОБА_27,
становить 2/3 частини квартири.

ОСОБА_5 на підставі рішення Печерського
районного суду м. Києва від 27 квітня 2004
року належить 1/3 частини спірної
квартири.

За таких обставин суд дійшов
правильного висновку про те, що вимога
ОСОБА_5 про визнання за ним права
власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1
в порядку спадкування за законом, саме
як 1/18 частки після смерті ОСОБА_28 та 5/18
частки після смерті ОСОБА_24
задоволенню не підлягає, оскільки не
ґрунтується на положеннях ЦК України
та спростовується дослідженими судом
доказами.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_24 23 грудня 1999 року склала заповіт
на користь ОСОБА_21, посвідчений
нотаріусом Шостої київської державної
нотаріальної контори за реєстровим №
8-10744.

16 січня 2001 року ОСОБА_24 подала до Шостої
Київської державної нотаріальної
контори заяву про скасування заповіту
від 23 грудня 1999 року.

Звертаючись до суду з позовними вимоги
про визнання недійсною заяви ОСОБА_24
від 16 січня 2001 року про скасування
заповіту від 23 грудня 1999 року,
ОСОБА_27 посилався на її підроблення та
просив призначити посмертну судову
почеркознавчу експертизу.

ОСОБА_5, звертаючись до суду з позовними
вимоги про визнання недійсним
заповіту від 23 грудня 1999 року,
посилався на те, що вказаний заповіт
був складений під тиском ОСОБА_21
(батька позивача ОСОБА_27), а також у
зв'язку з його підробленням.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 04 жовтня 2010 року було
призначено судову
почеркознавчо-технічну експертизу,
проведення якої доручено експертам
Державного науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
МВС України.

Відповідно до висновку експерта від 25
квітня 2012 року № 29 підпис від імені
ОСОБА_24 в графі «Підпис» в заяві ОСОБА_24
до Шостої київської державної
нотаріальної контори від 16 січня 2001
року виконаний не ОСОБА_24, а іншою
особою. Друковані тексти:
«...спадкоємцем є син - ОСОБА_29.» та «на
автомашину яка вказана в цій спад,
справі я не претендую.» виконані після
основного тексту та друкованого тексту
«Всі необхідні документи додаються».

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 26 липня 2012 року було
призначено судову почеркознавчу
експертизу, яку для виконання
направлено Київському
науково-дослідному інституту судових
експертиз Міністерства юстиції
України.

Згідно з висновком експерта від 15
лютого 2013 року № 11887/11888/12-32 підписи від
імені ОСОБА_24, які містяться у рядку
«Підпис:» в оригіналах першого та
другого примірників заповіту від 23
грудня 1999 року, який складено від імені
ОСОБА_24 на ім'я ОСОБА_21, посвідчено
Шостою київською державною
нотаріальною конторою за № 8-10744; у
рядку «Підпис» в оригіналі заяви від 16
січня 2001 року, яка складена від імені
ОСОБА_24, посвідчена Шостою київською
державною нотаріальною конторою за №
2-111, виконані кульковою ручкою без
попередньої технічної підготовки чи
застосування технічних засобів.

Згідно з висновком судового експерта
ОСОБА_32 підписи від імені ОСОБА_24, які
містяться у рядку «Підпис:» в
оригіналах першого та другого
примірників заповіту від 23 грудня 1999
року, який складено від імені ОСОБА_24 на
ім'я ОСОБА_21, посвідчено Шостою
київською державною нотаріальною
конторою за № 8-10744; у рядку «Підпис» в
оригіналі заяви від 16 січня 2001, яка
складена від імені ОСОБА_24, посвідчена
Шостою київською державною
нотаріальною конторою за № 2-111,
виконані однією особою. Підписи від
імені ОСОБА_24, які містяться у рядку
«Підпис» в оригіналах першого та
другого примірників заповіту від 23
грудня 1999 року, який складено від імені
ОСОБА_24 на ім'я ОСОБА_21, посвідчено
Шостою київською державною
нотаріальною конторою за № 8-10744,
виконані ОСОБА_24

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 147 ЦПК України
висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими статтею 212
цього Кодексу. Незгода суду з висновком
експерта повинна бути мотивована в
рішенні або ухвалі.

Згідно з п. 3 Інструкції про призначення
та проведення судових експертиз та
експертних досліджень та
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень, затверджених наказом
Міністерства юстиції України від 08
січня 1998 року № 53/5 (далі - Інструкція),
як зразки слід надавати документи або
інші папери, на яких рукописні тексти
(підписи) достовірно виконані особою,
щодо якої ставиться питання з
ідентифікації її як виконавця
досліджуваного рукопису (наприклад,
заяву про отримання паспорта (форма №
1), паспорт, різного роду посвідчення, на
яких є власноручний підпис, та ін.)

Як вбачається з матеріалів справи, під
час проведення експертизи та надання
висновку експертом ДНДЕКЦ МВС України,
серед іншого, для вирішення питань,
поставлених перед експертами, було
використано вільні зразки невідомого
походження, які надані ОСОБА_4, а саме:
зошити в клітинку на 21 аркуші, на
зворотній стороні 6 сімейних
фотографій, на зворотній стороні
репродукції ікони.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, правильно
виходив з того, що докази того, що
вказані зразки достовірно та
власноручно виконані ОСОБА_24, відсутні,
а тому й висновок експерта від 25 квітня
2012 року № 29, зроблений із використанням
зразків невідомого походження, не
можна вважати достовірним.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 про визнання недійсним
заповіту ОСОБА_24 на ім'я ОСОБА_21 від 23
грудня 1999 року та у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_27 про визнання
недійсною заяви ОСОБА_24 від 16 січня
2001 року про скасування заповіту від 23
грудня 1999 року, судом правильно
враховано висновком експерта КНІІСЕ
від 15 лютого 2013 року № 11887/11888/12-32,
оскільки він зроблений з урахуванням
положень п. 3 Інструкції.

Також суди попередніх інстанції дійшли
правильного висновку про те, що ОСОБА_5
не надав достатніх, належних та
допустимих доказів на підтвердження
позовних вимог про визначення
відповідальності ОСОБА_27, ОСОБА_6, ПП
«Борей-таксі», ТОВ «Фронт», ТОВ
«Ліпат-Інвест», ПП «ЮС-Центр», які
спільно завдали шкоди ОСОБА_5, у частці
відповідно до ступеня вини кожного;
стягнення погіршення 1/3 частки
квартири АДРЕСА_1 (1/18 частки після
смерті ОСОБА_29 та 5/18 частки після
смерті ОСОБА_24.), у розмірі 172 606 грн 67
коп.; упущену вигоду від здачі в оренду
належної йому на праві власності за
рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 27 квітня 2004 року 1/3 частки
квартири АДРЕСА_1 з 15 червня 2004 року
по 14 січня 2010 року включно: 153 892 грн 10
коп. доходів, 51 736 грн 24 коп. інфляційних,
10 734 грн 18 коп. суми 3 % річних, а загалом
216 362 грн 52 коп.; стягнення з ОСОБА_7
неодержану орендну плату за термін 3
місяців авансом у розмірі 11 864 грн 85
коп., як еквівалент 1 500 дол. США;
переведення у солідарному порядку на
ОСОБА_27, ОСОБА_6, ПП «Борей-таксі», ТОВ
«Фронт», ТОВ «Ліпат-Інвест», ПП
«ЮС-Центр» обов'язку сплати йому за
прострочення передачі квартири в
оренду за договором оренди квартири
від 30 жовтня 2007 року і стягнення з них у
солідарному порядку на користь ОСОБА_5
пеню за прострочення орендних платежів
у розмірі 345 504 грн 43 коп., як
еквівалент 43 680 дол. США; стягнення в
солідарному порядку з ОСОБА_27, ОСОБА_6,
ПП «Борей-таксі», ТОВ «Фронт», ТОВ
«Ліпат-Інвест», ПП «ЮС-Центр» моральну
шкоду у розмірі 500 тис. грн; стягнення з
ОСОБА_27, ОСОБА_6, ПП «ЮС-Центр» реальних
збитків у розмірі 10 752 грн 69 коп.;
захисту цивільного матеріального
інтересу ОСОБА_5, встановивши
станом на час звернення ОСОБА_5 з
позовом і розгляду цієї справи
юридичний факт вартості 1/3 частки
квартири АДРЕСА_1 у розмірі 123 468,04 дол.
США; стягнення з ОСОБА_27 на користь
ОСОБА_5 еквівалент матеріальної
компенсації - грошову компенсацію за 1/3
частки квартири АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_5 за рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 27 квітня 2004
року у розмірі 986 818 грн 13 коп.;
припинення права власності ОСОБА_5 на 1/3
частки квартири АДРЕСА_1, що належить
йому за рішенням Печерського районного
суду м. Києва від 27 квітня 2004 року, яке
було зареєстровано 14 червня 2004 року КП
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»;
стягнення з ОСОБА_27 витрат у розмірі 5 231
грн 65 коп., встановлення порядку
виконання рішення; стягнення з
відповідачів ОСОБА_33, ОСОБА_27, ОСОБА_6,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ТОВ «А.О.
Бастіон», ТОВ «Технічний центр
домофонізації Цифрал-Сервіс», ПП
«ЮС-Центр» реальних збитків у розмірі 28
800 грн і 115 200 грн упущеної вигоди, а тому
дійшли правильного висновку про
відмову у задоволенні вказаних
позовних вимог.

Також суд дійшов правильного висновку
про те, що вимога ОСОБА_5 про
зобов'язання ОСОБА_27 та ОСОБА_6 у
солідарному порядку передати ОСОБА_5
сімейний фотоальбом, що належав
ОСОБА_24, не підлягає задоволенню,
оскільки ОСОБА_5 не надано доказів
привласнення ОСОБА_27 та ОСОБА_6
сімейного фотоальбому, повернення
якого вимагає позивач.

З урахуванням вказаних норм колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ не знаходить
підстав для задоволення касаційної
скарги та вважає, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи касаційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 30 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 18
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: А.О.
Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк