АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/3159/14-ц Головуючий у 1-й
інстанції Дзюбановський Ю.І.
Провадження № 22-ц/789/711/14 Доповідач -
Фащевська Н.Є.Категорія - 57
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2014 р. Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Ходоровський М. В., Гурзель І.
В.,

при секретарі - Парандюк Ю.Б.

з участю - представника ОСОБА_1
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 7 травня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про
стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про
стягнення коштів за договором
купівлі-продажу обладнання для
переміщення та виготовлення цегли, яке
знаходиться в с. Остап"є
Підволочиського району. Вважаючи, що
кошти, отримані відповідачами, є
майном, набутим без достатньої
правової підстави, позивач просив на
підставі статті 1212 Цивільного кодексу
України стягнути їх з відповідачів на
свою користь.

У ході судового розгляду позивач
ОСОБА_1 збільшив свої позовні вимоги і
просив стягнути з ОСОБА_5- 25 000 грн., 18 500
доларів США у гривневому еквіваленті; з
ОСОБА_6 - 15 000 доларів США в гривневому
еквіваленті, з ОСОБА_3 25 000 грн. та 8 500
доларів США в гривневому еквіваленті.

Ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду від 18 квітня 2014
року провадження у справі за позовом
ОСОБА_1 в частині його вимог до
відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення коштів провадження закрито
на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК, в зв'язку з
тим, що спір підвідомчий
господарському суду.

У ході судового розгляду ОСОБА_1
уточнив свої позовні вимоги і просив
стягнути з ОСОБА_3 в його користь 25 000
грн. та 13 500 доларів США в гривневому
еквіваленті як безпідставно набуті.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 7 травня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_1 про
стягнення із ОСОБА_3 коштів в сумі 25000
грн. та 13 500 доларів США - відмовлено.

ОСОБА_1 звернувся в суд з
апеляційною на вищезазначене рішення
суду, посилаючись на те, що воно
ухвалене з грубим порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким його
позовні вимоги задовольнити повністю,
стягнувши з ОСОБА_3 грошові кошти в
сумі 25 000 грн. та 13 500 доларів США.

Заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи,
зазначені в апеляційній скарзі, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 14 травня 2007
року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, від імені
якого діяв ОСОБА_4, було укладено
договір купівлі-продажу, за умовами
якого продавець зобов'язувався
передати у власність покупцю 1/2 частину
транспортера для переміщення цегли,
преса по виготовленню цегли ФМК-8 та ФМК
-21, далі обладнання цегельного заводу,
яке знаходиться в АДРЕСА_1, а покупець
зобов'язувався прийняти об'єкт продажу,
сплатити ціну продажу і виконати умови,
що визначені в цьому договорі. Вартість
об'єкта продажу становила 42600 доларів
США, що у гривневому еквіваленті
становило 215 130 грн.

14 травня 2007 року між ОСОБА_6 та
ОСОБА_1, від імені якого діяв ОСОБА_4,
було укладено договір
купівлі-продажу, за умовами якого
продавець зобов'язувався передати у
власність покупцю 1/2 частину
транспортера для переміщення цегли,
преса по виготовленню цегли ФМК-8 та ФМК
-21, далі обладнання цегельного заводу,
яке знаходиться в АДРЕСА_1, а покупець
зобов'язувався прийняти об'єкт продажу,
сплатити ціну продажу і виконати умови,
що визначені в цьому договорі. Вартість
об'єкта продажу становила 42600 доларів
США, що у гривневому еквіваленті
становило 215 130 грн.

Вказаними договорами визначена
вартість обладнання в розмірі 42 600
доларів США, що в еквіваленті на час
укладення договору становило 215130 грн.
за кожним із зазначених договорів.

Відповідно до умов вищезазначених
договорів передбачалась сплата
вартості товару поетапно із
розстрочкою платежів - до 01.12.2008 року.

Згідно розписок, складених у період
з 17.06.2007 р. по 15.01.2008 року ОСОБА_6, ОСОБА_5,
ОСОБА_3 отримали від ОСОБА_1, від імені
якого діяв ОСОБА_4, грошові кошти на
виконання вищезазначених договорів, а
саме: ОСОБА_5 - 8 500 доларів США, з яких 5000
доларів США -завдаток, а 100 750 грн. оплата
за договором, ОСОБА_6 - 75 750 грн., ОСОБА_3 -
8 500 доларів США, з яких 5000 доларів США
завдаток та 50000 грн. оплата за
договором.

Рішенням Підволочиського районного
суду від 19.10.2012 року, залишеним без
зміни ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 06.12.2012 року
та рішенням господарського суду
Тернопільської області від 27.11.2012 року
вищезазначені договори
купівлі-продажу від 15 червня 2007 року
розірвано на підставі ст.611 ЦК України в
зв'язку з істотним порушенням умов
договору - несплатою обумовленої
договором суми - вартості проданого
майна.

Відмовляючи у задоволенні позову
суд першої інстанції виходив з того, що
спірні кошти отримані відповідачем на
правових підставах, правовідносини
сторін регулюються нормами
зобов'язального права, які
застосовуються до окремих видів угод, а
не статтею 1212 ЦК України, на яку
посилався позивач як на підставу
позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду, а тому рішення
суду підлягає скасуванню з ухваленням
на підставі ст.308 ЦК України нового
рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія вважає, що рішення суду не
відповідає вищезазначеним вимогам, а
тому його слід скасувати з ухваленням
нового рішення.

Судом встановлено, що 14 травня 2007 року
між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, від імені якого
діяв ОСОБА_4, було укладено договір
купівлі-продажу, за умовами якого
продавець зобов'язувався передати у
власність покупцю 1/2 частину
транспортера для переміщення цегли,
преса по виготовленню цегли ФМК-8 та ФМК
-21, далі обладнання цегельного заводу,
яке знаходиться в АДРЕСА_1, а покупець
зобов'язувався прийняти об'єкт продажу,
сплатити ціну продажу і виконати умови,
що визначені в цьому договорі. Вартість
об'єкта продажу становила 42600 доларів
США, що у гривневому еквіваленті
становило 215 130 грн.

Повноваження ОСОБА_4 на укладення
правочину щодо купівлі-майна від імені
ОСОБА_1 підтверджені нотаріально
посвідченою довіреністю від 06.12.2005
року.

Відповідно до умов п.2.2 Договору
вищезазначені кошти повинні були
сплачені поетапно готівковим
розрахунком з розстрочкою платежу до
01.12.2008 року.

Встановлено, що позивач передав
відповідачу за розписками 13 500 доларів
США та 25 000 грн.

Так, згідно розписки від 17.06.2007
року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_7 в
рахунок завдатку за придбання
обладнання цегельного заводу згідно
договору купівлі-продажу 8 500 доларів
США.

09.08.2008 року ОСОБА_3 отримав від
ОСОБА_7 цеглу на суму 25 000 грн., що
еквівалентно 5 000 доларам США в рахунок
оплати за обладнання цегельного заводу
згідно договору, що стверджується
письмовою розпискою від 09.08.2008 року.

Згідно розписки від 15.01.2008 року
ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 25 000 грн. в
рахунок оплати за обладнання
цегельного заводу згідно договору в
сумі 25 000 грн.

Крім того, отримання коштів ОСОБА_3
від ОСОБА_4 по розписках від 17.06.2007 р.,
09.08.2008 р. та 15.01.2008 р. не заперечувалися
як ОСОБА_6 - продавцем по договору
купівлі-продажу, так і покупцем ОСОБА_1,
від імені якого діяв ОСОБА_4

Рішенням Підволочиського
районного суду від 19.10.2012 року,
залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Тернопілської
області від 06.12.2012 року та рішенням
господарського суду Тернопільської
області від 27.11.2012 року вищезазначені
договори купівлі-продажу від 15 червня
2007 року розірвано на підставі ст.611 ЦК
України в зв'язку з істотним порушенням
умов договору- несплатою обумовленої
договором суми - вартості проданого
майна.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1212 ЦК
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події.

Стаття 1212 ЦК України регулює
випадки набуття майна або його
збереження без достатніх правових
підстав. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України
безпідставно набутим майном є майно,
набуте особою або збережене нею у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного
набуття, збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок iншої особи, в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК
України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань iз набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають: 1) набуття або збереження
майна однiєю особою (набувачем) за
рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у
вигляді зменшення або незбiльшення
майна у iншої особи (потерпілого); 3)
обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або вiдсутностi
збільшення на стороні потерпілого; 4)
вiдсутнiсть правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК
України звужує застосування інституту
безпідставного збагачення у
зобов'язальних (договірних) відносинах,
або отримане однією зi сторін у
зобов'язанні підлягає поверненню iншiй
стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України
тільки за наявності ознаки
безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не
припиняється з підстав, передбачених
ст. ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до
моменту його виконання, таке виконання
має правові підстави (підстави, за яких
виникло це зобов'язання). Набуття
однією зі сторін зобов'язання майна за
рахунок іншої сторони в порядку
виконання договірного зобов'язання не
є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка
набувача, потерпілого, інших осіб або
подія утворюють правову підставу для
набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК
України може бути застосована тільки
після того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі.

До таких висновків дійшов
Верховний Суд України у постанові від 2
жовтня 2013 року, яка прийнята за
результатом перегляду судових рішень з
підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України, у справі № 6-88цс13, та в силу
імперативних положень ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою у
правозастосуванні.

Судом встановлено, що договір,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, від
імені якого діяв ОСОБА_4 розірваний на
підставі судового рішення. ОСОБА_3 не
був стороною вищезазначеного договору,
в рахунок оплати вартості якого
отримав кошти. Доказів того, що сторона
договору ОСОБА_6 уповноважила його на
отримання коштів в рахунок договору, не
подав.

Колегія не приймає до уваги
посилання апелянта на те, що він як
чоловік ОСОБА_6 вправі згідно закону
діяти від імені іншого подружжя,
оскільки дружина відповідача ОСОБА_6
при укладенні договору віл 14.05.2008 року
діяла як підприємець.

Встановлено, що позивач передав
відповідачу за розписками 25 000 грн. та
13 500 доларів США, що в гривневому
еквіваленті на час розгляду справи
становитиме 11,65 *13 500=157 275 грн., а всього
182 275 грн. ( 157 275+ 25 000 грн.).

Враховуючи обставини справи,
зокрема те, що сторони по справі не є
сторонами договору, даний договір
розірваний у встановленому законом
порядку, колегія вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню згідно
ст. 1212 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те,
що позивачем пропущено строк для
звернення до суду з цим позовом є
безпідставними, оскільки у розписках
не зазначено дату повернення грошових
коштів позивачу, тому не можна вважати
цю дату датою їх повернення і початком
перебігу строку позовної давності для
звернення до суду з позовом, а відтак в
даному випадку застосовуються
загальні положення щодо строку
виконання зобов'язання (ст. 530 ЦК
України). Судом встановлено, що договір
купівлі-продажу розірвано 27.11.12 року.

Крім того, в суді першої інстанції
позивач відповідно до вимог закону не
заявляв про застосування строку
позовної давності. Наявна в справі
заява про застосування строку позовної
давності від імені ОСОБА_6, провадження
по якій закрито.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 7 травня 2014
року скасувати і ухвалити нове
рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 в
користь ОСОБА_1 182 275 грн. сплачених
коштів та 1823 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.Є. Фащевська