АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/6654/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1965/14
Головуючий у 1-й інстанції Савічев В. О.
Доповідач Буленко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого - судді Буленка
О.О.

Суддів: Абрамова П.С.,
Карпушина Г.Л.

при секретарі:
Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 16 травня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до ПАТ " Фідобанк", ОСОБА_2 про
розірвання договору поруки,-

В С Т А Н О В
И Л А :

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 16 травня 2014 року у задоволені
позову ОСОБА_1 до ПАТ " Фідобанк"
про розірвання договору поруки -
відмовлено.

З рішенням суду не погодився позивач
та подав на нього апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити його позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог про розірвання договору поруки,
суд першої інстанції виходив з того,
що позивачем не доведено, що внаслідок
укладення спірної додаткової угоди № 1
до кредитного договору збільшився його
обсяг відповідальності як поручителя.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 04
серпня 2008 року між відкритим
акціонерним товариством « Ерсте Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «
Фідобанк» та ОСОБА_2 .укладений
кредитний договір № 014/6212/2/21013, за яким
останній надано кредит у сумі 40000
доларів США, зі строком користування до
03 серпня 2028 року та зі сплатою 12,5 %
річних / а.с. 4-9/.

В забезпечення виконання
позичальником зобов'язання за даним
договором,

04 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_1
було укладено договір поруки №
014/6212/2/21013/1, відповідно до п. 1.2. якого
поручитель відповідає перед
кредитором за виконання зобов'язань
за кредитним договором в тому розмірі,
що і боржник, що випливають з
укладеного між Кредитором та
Позичальником Кредитного договору та
всіх додаткових угод, в тому числі, але
не виключно зобов'язань щодо
повернення у встановлений Кредитним
договором строк суми кредиту, сплати в
порядку та строки, визначені Кредитним
договором процентів за користування
кредитом та /або комісій, можливої
неустойки, а також зобов'язань щодо
відшкодування позичальником витрат
Кредитора, пов'язаних з пред'явленням
вимог і отриманням виконання за
Кредитним договором та збитків
Кредитора, завданих порушенням
Позичальником своїх обов'язків по
Кредитному договору / а. с. 106-107/.

Відповідно до п.1 ст.559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди .

Як вбачається з матеріалів справи,
06.01.2010 року між банком та ОСОБА_2 було
укладено додаткову угоду № 1 до
Кредитного договору № 014/6212/2/21013 /
а.с.10-18/.

Відповідно до умов вищевказаної
додаткової угоди, п. 1.7 впорядковано
погашення тіла кредиту та процентів за
користування кредитом згідно графіку
погашення.

Аналізуючи положення вищевказаної
додаткової угоди, суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку, що обсяг
відповідальності ОСОБА_1 за договором
поруки, даною додатковою угодою
збільшено не було.

Крім того, колегія суддів не може
погодитись з доводами апелянта про те
що договір поруки слід розірвати, також
з підстав неправомірного зменшення
банком вартості майна, яке було
передано в іпотеку, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 04
серпня 2008 року між відкритим
акціонерним товариством « Ерсте
Банк», правонаступником якого є ПАТ «
Фідобанк» та ОСОБА_2 був укладений
договір іпотеки № 014/6212/2/21013,
відповідно до якого в забезпечення
вищевказаного Кредитного договору
ОСОБА_2 передає належний їй на праві
власності житловий будинок з
господарськими будівлями, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.
Заставна вартість майна складає 287205
грн. / а.с. 19-21/.

Оскільки, ОСОБА_1 не являється стороною
договору іпотеки, зміна вартості
заставленого майна не впливає на
обсяги його відповідальності як
фінансового поручителя.

Крім того, відповідно до частини першої
статті 652 ЦК України у разі істотної
зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Розірвання (зміна) договору у зв'язку з
істотними змінами обставин є
самостійним випадком припинення
(зміни) договірних зобов'язань, метою
якого є необхідність відновлення
балансу інтересів сторін договору,
істотно порушеного внаслідок
непередбачуваної зміни зовнішніх
обставин, що не залежать від волі
сторін.

Однак, частиною другою статті 652 ЦК
України передбачено, що в разі
недосягнення сторонами згоди щодо
приведення договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний за наявності одночасно
таких умов: 1.в момент укладення
договору сторони виходили з того, що
така зміна обставин не настане; 2.
зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися; 3. виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;
4.із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Отже, для розірвання договору у разі
істотної зміни обставин необхідно
наявність всіх перелічених умов
одночасно. До того ж, вимагаючи
розірвання договору на підставі статті
652 ЦК України на позивача покладається,
у відповідності до статті 60 ЦПК
України, обов'язок довести ті
обставини, на які він посилається як на
підставу своїх вимог.

ОСОБА_1 не доведено наявності всіх
чотирьох умов, необхідних для
розірвання договору поруки у зв'язку із
істотною зміною обставин, якими
сторони керувалися при укладенні
договору.

Також, як вбачається з п. 15 Постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ « Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» за № 5 від
30.03.2012 року, при вирішенні спорів щодо
розірвання кредитного договору з
посиланням, зокрема, на світову
фінансову кризу чи інші суттєві
обставини суд має враховувати
положення частини другої статті 652 ЦК і
виходити з того, що закон пов'язує
можливість розірвання договору
безпосередньо не з наявністю істотної
зміни обставин, а з наявністю одночасно
чотирьох умов, визначених частиною
другою цієї статті, при істотній зміні
обставин. Пунктом 16. Встановлено, що
саме по собі зростання/коливання курсу
іноземної валюти не є достатньою
підставою для розірвання кредитного
договору на підставі статті 652 ЦК,
оскільки зазначене стосується обох
сторін договору й позичальник при
належній завбачливості міг, виходячи з
динаміки зміни курсів валют із моменту
введення в обіг національної валюти та
її девальвації, передбачити в момент
укладення договору можливість зміни
курсу гривні України до іноземної
валюти, а також можливість отримання
кредиту в національній валюті.

Таким чином, укладаючи спірний
кредитний договір в іноземній валюті,
сторони приймали на себе певні ризики,
на випадок зміни валютного курсу та в
момент укладення договору не мали будь
- яких законних підстав вважати, що
зміна встановленого валютного курсу не
настане.

А тому посилання апелянта на
збільшення його відповідальності
шляхом покладення на боржника
додатковою угодою валютних ризиків,
колегія суддів вважає безпідставними.

Встановивши зазначені вище
обставини, місцевий суд дійшов вірного
висновку, про відмову у задоволені
позову про розірвання договору поруки.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308
ч.1, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 16 травня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий: ___________
О.О.Буленко

Судді: ____________ П.С.Абрамов &nbsp;
____________ Г.Л. Карпушин.