Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Писаної Т.О.,Нагорняка
В.А., Юровської Г.В.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
стягнення коштів, за зустрічним
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення
коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення апеляційного суду Львівської
області від 18 грудня 2013 року та за
касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 18 жовтня 2013 року та рішення
апеляційного суду Львівської області
від 18 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 29 липня 2011 року між нею та
ОСОБА_7 укладено попередній договір про
купівлю-продаж квартири. Згідно з
умовами договору до 20 вересня 2011 року
сторони зобов'язувалися укласти
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1. На забезпечення виконання
зобов'язання позивач передала
відповідачу 10 тис. грн. завдатку. Однак
договір купівлі-продажу квартири в
обумовленні строки укладено не було з
вини відповідача, оскільки квартира
обтяжена забороною відчуження на
підставі іпотечного договору, про що
відповідач не повідомила позивача.

Умовами попереднього договору
передбачена відповідальність за
необґрунтовану відмову продавця від
укладення основного договору в
обумовлений строк. Оскільки відповідач
відмовляється добровільно сплатити
кошти за порушення виконання
зобов'язання, вона змушена звернутися
до суду, крім того зазначала, що такими
діями відповідача їй завдано моральну
шкоду, яка проявилася в душевних
стражданнях та сильних нервових
потрясіннях, її розмір вона оцінює в 5
тис. грн.

Заперечуючи проти вказаних вимог,
ОСОБА_7 у листопаді 2011 року подала до
суду зустрічним позовом до ОСОБА_6 про
стягнення коштів, указуючи на те, що
дійсно між нею та позивачем було
укладено попередній договір про
купівлю-продаж квартири. Свої
зобов'язання за попереднім договором
вона виконала повністю, а саме отримала
свідоцтво про право власності на
квартиру, зареєструвала право
власності в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про що
одразу повідомила покупців.

Однак позивачі від укладення основного
договору купівлі-продажу відмовилися з
надуманих причин. Квартира не
перебувала під заставою, оскільки на
той час квартири як об'єкта права
власності не існувало, а іпотека мала
припинитися в разі припинення
основного зобов'язання. Вона була
готова в будь-який момент, між повною
оплатою позивачем вартості квартири та
укладенням основного договору
купівлі-продажу, погасити кредит, і тим
самим припинити іпотеку.

Оскільки саме позивач ухилилася від
укладення договору, то згідно з умовами
договору має повернути їй штрафні
санкції в розмірі 5 % від загальної
вартості квартири, що становить 36 754
грн. Крім того просила стягнути з
позивача судові витрати та витрати на
правову допомогу в розмірі
4 тис. грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 18 жовтня 2013 року
позов ОСОБА_6 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 57 354
грн витрат. Вирішено питання розподілу
судових витрат. У задоволенні решти
позову ОСОБА_6 та зустрічного позову
ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 18 грудня 2013 року рішення
суду першої інстанції в частині
задоволення позову ОСОБА_6 скасовано та
ухвалено у цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні вказаних вимог. У
решті рішення місцевого суду залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить
вказані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарги
підлягають частковому задоволенню на
таких підставах.

Задовольняючи первісний позов та
відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що основний договір
купівлі-продажу не був укладеним саме з
вини відповідача, а тому ухвалив
стягнути з неї суму завдатку у
подвійному розмірі, штрафні санкції та
збитки.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині задоволення позову
ОСОБА_6 та відмовляючи у задоволені цих
вимог, апеляційний суд, виходив із
недоведеності ухилення відповідача
від укладення основного договору. При
цьому, залишаючи без змін рішення в
частині відмови у задоволені
зустрічних вимог, апеляційний суд
виходив із того, що ОСОБА_7
недоведена необґрунтованість відмови
ОСОБА_6 від укладення основного
договору, а не із-за вини останньої.

Проте погодитися з такими висновками
судів попередніх інстанцій не можна з
наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення
вказаним вимогам не відповідають.

Судами встановлено та із матеріалів
справи вбачається, що 29 липня 2011 року
між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладено
попередній договір про купівлю-продаж
квартири, який посвідчений приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу Львівської
області ОСОБА_9 та зареєстрований в
реєстрі за № 1550.

Згідно з п. 2 даного попереднього
договору сторони зобов'язалися до 20
вересня 2011 року укласти договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.
Продаж квартири мало бути вчинено за 735
080 грн.

Продавець зобов'язується до 20 вересня
2011 року отримати свідоцтво про право
власності на квартиру та зареєструвати
право власності на квартиру в ОКП ЛОР
«БТІ та ЕО», підготувати інші
документи, згоди, необхідні для
нотаріального посвідчення основного
договору.

Відповідно до п. 3 попереднього
договору з метою забезпечення
виконання зобов'язань за цим договором
ОСОБА_6 передала ОСОБА_7 10 тис. грн.

При цьому вказана сума була визначена
сторонами як завдаток.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 570 ЦК
України завдатком є грошова сума або
рухоме майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання.

Відповідно до змісту вказаної норми
ознакою завдатку є те, що він одночасно
виступає способом платежу, способом
забезпечення виконання зобов'язання
обома його сторонами, а також доказом
факту укладення договору.

Згідно з ч. 2 ст. 570 ЦК України якщо не
буде встановлено, що сума, сплачена в
рахунок належних з боржника платежів, є
завдатком, вона вважається авансом.

Статтею 571 ЦК України передбачено
правові наслідки порушення або
припинення зобов'язання, забезпеченого
завдатком. Якщо порушення зобов'язання
сталося з вини боржника, завдаток
залишається у кредитора. Якщо
порушення зобов'язання сталося з вини
кредитора, він зобов'язаний повернути
боржникові завдаток та додатково
сплатити суму у розмірі завдатку або
його вартості. Сторона, винна у
порушенні зобов'язання, має
відшкодувати другій стороні збитки в
сумі, на яку вони перевищують розмір
(вартість) завдатку, якщо інше не
встановлено договором. У разі
припинення зобов'язання до початку
його виконання або внаслідок
неможливості його виконання завдаток
підлягає поверненню.

Правила ст. 571 ЦК України про залишення
завдатку особі, яка його одержала, або
стягнення з неї подвійної суми
завдатку застосовується в таких
випадках, коли між сторонами укладено
договір, проте він не виконується з
вини якоїсь із сторін.

У разі коли сторони лише домовилися
укласти договір, але відповідно його не
оформили, сплачені в рахунок виконання
договору платежі визнаються авансом і
мають бути повернуті в тому розмірі, в
якому вони надавалися. Внесення
завдатку як способу виконання
зобов'язання може мати місце лише у
випадку, якщо таке зобов'язання
випливає із договору, укладеного
сторонами.

Вказані норми права судами попередніх
інстанцій не враховані.

Крім того, відповідно до положень ст. 611
ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 6. попереднього договору
визначено, що сторона, яка
необґрунтовано ухиляються від
укладення договору купівлі-продажу,
повинна відшкодувати другій стороні
збитки, завдані простроченням та
штрафні санкції у розмірі 5 % від
загальної вартості квартири за
основним договором.

Частиною 1 ст. 635 ЦК України встановлено,
що попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

Необґрунтоване ухилення однієї зі
сторін від укладення основного
договору, передбаченого попереднім
договором, може бути підставою для
відшкодування другій стороні збитків,
завданих простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства (ч. 2
ст. 635 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 614 ЦК
України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Аналіз положень статті 614 ЦК України
дає підстави для висновку про те, що,
установлюючи презумпцію вини особи,
яка порушила зобов'язання, ЦК України
покладає на неї обов'язок довести
відсутність своєї вини.

Особа звільняється від
відповідальності лише у тому випадку,
коли доведе відсутність своєї вини у
порушенні зобов'язання.

Проте суд апеляційної інстанції
відмовив у задоволені первісного та
зустрічного позовів в частині
стягнення штрафних санкцій та збитків
з тих підстав, що ОСОБА_6 не довела вини
ОСОБА_7 в неукладені основного
договору, а ОСОБА_7 відповідно не довела
необґрунтованість відмови ОСОБА_6 від
укладення основного договору,
допустивши неправильне застосування
норм матеріального права, зокрема ст. 614
ЦК України.

Не може бути також залишеним у силі і
рішення місцевого суду у відповідній
частині рішення, оскільки суд першої
інстанції досліджував обставини, які
не входять у предмет доказування за
даним спором. Так, предметом спору є
штрафні санкції за порушення виконання
зобов'язань щодо укладення основного
договору, а підставою застосування
відповідних санкцій є встановлення
обставин щодо ухилення сторін від
укладення договору, а не встановлення
причин, які могли бути перешкодою для
укладення договору, наприклад арешт у
зв'язку із заставою. При цьому
наявність застави не забороняє
відчуження предмета застави взагалі, а
передбачає дотримання процедури щодо
отримання дозволу на таке відчуження.
Крім того, судом не перевірено,чи була
відмова нотаріуса у вчиненні
нотаріальних дій по укладенню
основного договору купівлі-продажу
саме з причин наявності заборони на
відчужуване за цим договором майно.
Безпосередньо судом першої інстанції
не перевірені обставини, які
підтверджують наявність наміру у
ОСОБА_6 на укладення основного
договору, та не перевірені докази,
якими відповідно ОСОБА_6 та ОСОБА_7
спростовують свою вину у порушенні
зобов'язання.

За таких обставин, фактичні обставини,
які підлягали встановленню у даній
справі щодо частини вимог про
стягнення збитків та штрафних санкцій
у розмірі 5% від загальної вартості
квартири судами не встановлені, тому
оскаржувані судові рішення не можуть
бути визнані обґрунтованими та
підлягають скасуванню з направленням
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 18 жовтня 2013 року
та рішення апеляційного суду
Львівської області від 18 грудня
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
А.О. Леванчук В.А. Нагорняк Т.О. Писана
Г.В. Юровська