УХВАЛА

іменем україни

9 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Іваненко
Ю.Г.,
Касьяна О.П.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Магеллан» про
усунення перешкод у користуванні
нерухомим майном,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4,
поданою представником - ОСОБА_5, на
рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 10 жовтня

2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від

10 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Магеллан» (далі - ТОВ
«Магеллан») про усунення перешкод у
користуванні нерухомим майном.

В обґрунтування позову зазначали, що
вони є власниками будівель та споруд
(цеху з виробництва туалетного паперу)
по АДРЕСА_1, що встановлено рішенням
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 19 грудня 2011 року у справі №
22ц-11850/11.

Вказували, що ТОВ «Магеллан»,
намагаючись привласнити собі
вищезазначене нерухоме майно,
звертається до суду з безпідставними
позовами, захопило належне позивачам
майно, виставивши охорону, та не
допускає їх на територію цеху, веде
самовільні будівельні роботи, зносить
споруди тощо.

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від

10 жовтня 2013 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ТОВ «Магеллан»
про усунення перешкод у користуванні
нерухомим майном відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 лютого
2014 року рішення Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від

10 жовтня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом установлено та підтверджується
матеріалами справи, що

26 квітня 2002 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Виробник» (далі - ТОВ «Виробник) та
ОСОБА_6, ОСОБА_3 укладено договір
купівлі-продажу цеху з виробництва
санітарно-побутового паперу, що
знаходиться в с. Чаплі
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, що
підтверджується рішенням апеляційного
суду Дніпропетровської області від 19
грудня 2011 року у цивільній справі за
позовом ТОВ «Магеллан» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, КП «Бюро технічної
інвентаризації» Дніпропетровського
району, третя особа - приватний
нотаріус ОСОБА_7, про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
нерухомого майна, скасування державної
реєстрації права приватної власності
та усунення перешкод у користуванні
нерухомим майном. Даний договір
посвідчений нотаріально в
установленому законом порядку (а. с. 4-5,
16-17 т. 1).

28 червня 2008 року ОСОБА_6 померла (а. с. 38,
93, т. 1,

а. с. 49, т. 2).

3 жовтня 2008 року ОСОБА_4 подав до
нотаріальної контори
Красногвардійського району м.
Дніпропетровська заяву про прийняття
спадщини за законом після смерті його
матері ОСОБА_6 (а. с. 40, 94,

т. 1, а. с. 50, т. 2)

Згідно з державним актом на право
постійного користування землею,
виданим 22 жовтня 1999 року Любимівською
сільською радою народних депутатів
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області ТОВ
«Виробник» надано у постійне
користування 0,3 га землі для
будівництва цеху з виробництва
целюлози, дерев'яної маси, паперу і
картону (а. с. 96,

т. 1).

Відповідно до листа Державного
комітету статистики України Головного
управління статистики у
Дніпропетровській області від 12 січня
2011 року за № 18-12/35 субʼ?єкт з
найменуванням ТОВ «Виробник» під
ідентифікаційним кодом 30489467 не
значиться в Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України по
Дніпропетровській області станом на 12
січня 2011 року (а. с. 101, т. 1).

Продаж майна здійснено юридичною
особою ТОВ «Виробник», проте договір не
містить відтиску печатки продавця.
Договір купівлі-продажу від 26 квітня 2002
року з боку продавця підписано
юридичною особою ТОВ «Виробник», якої
на момент укладання договору не
існувало, згідно з Витягом з Єдиного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а. с. 102, т. 1) та листом
Головного управління статистики у
Дніпропетровській області від 12 січня
2011 року (а. с. 101, т. 1).

Судом встановлено, та підтверджується
матеріалами справи, що така юридична
особа, як ТОВ «Виробник», дійсно
існувала, проте її код у ЄДРПОУ - 30189467,
що не відповідає коду, зазначеному у
договорі купівлі-продажу від 26 квітня
2002 року. Більш того, відповідно до листа
Головного управління статистики у
Дніпропетровській області від

13 грудня 2010 року (а. с. 100, т. 1) та
повідомлення про скасування суб'єкта
підприємницької діяльності юридичної
особи (а. с. 129, т. 1) юридичну особу - ТОВ
«Виробник» (код у ЄДРПОУ - 30189467)
ліквідовано 27 листопада 2001 року. Отже,
ТОВ «Виробник» (від імені якого договір
купівлі-продажу від 26 квітня 2002 року
підписала директор ТОВ «Виробник»
Марченко Т.В.) на момент укладення
договору було ліквідовано.

У юридичної особи правоздатність і
дієздатність виникають одночасно з
моменту її створення і припиняються
також одночасно від дня внесення до
Єдиного державного реєстру запису про
її створення чи припинення відповідно.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Частино 1 ст. 216 ЦК України передбачено,
що недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 236 ЦК України
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

Таким чином, суд першої інстанції, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, встановивши, що договір
купівлі-продажу від

26 квітня 2002 року є таким, що укладений
стороною, яка не мала необхідного
обсягу цивільної дієздатності, є
нікчемним, дійшов вірного висновку
відмовивши у задоволенні позовних
вимог. Оскільки жодних прав ні у ТОВ
«Виробник», ні у його засновників
(учасників) після його ліквідації на
спірне майно не було, а тому,
відповідно, його продаж був неможливим.

Відповідно до ст. 373 ЦК України земля є
основним національним багатством, що
перебуває під особливою охороною
держави. Право власності на землю
гарантується Конституцією України.
Право власності на землю (земельну
ділянку) набувається і здійснюється
відповідно до закону.

Вірного висновку суди дійшли,
відмовивши в частині звільнення
прилеглої території за адресою:
АДРЕСА_1, посилаючись на ст. ст. 126, 152, 158,
193 ЗК України, оскільки документом у
земельно-кадастрових інформаційних
відносинах визнається передбачена
законом матеріальна форма одержання,
зберігання, використання і поширення
інформації шляхом фіксації її на
папері або на іншому носієві. Опис та
індивідуалізація кожної земельної
ділянки дозволяють відокремити одну
земельну ділянку серед інших,
здійснити її якісну та економічну
оцінку, присвоїти кожній земельній
ділянці кадастровий номер. До
земельно-кадастрової документації
належать кадастрові карти та плани
(графічні й цифрові) схеми, графіки,
текстові та інші матеріали, які містять
зазначені відомості.

Також не спростовуються висновки суду
першої та апеляційної інстанцій
стосовно самовільних будівель,
прибудов та переобладнань, зазначених
у рішенні реєстратора (а. с. 157, т. 2) та
довідці (а. с. 168, т. 2), оскільки, як
встановлено судами, доказів, які б
свідчили про реєстрацію права
власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1
за ОСОБА_4 та отримання

ОСОБА_3 свідоцтва про право власності у
звʼ?язку з виконанням самочинного
будівництва, до суду не надано.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку, що судами при
розгляді справи були допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, таким чином,
колегія суддів вважає за необхідне
касаційну скаргу відхилити.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження судового рішення є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Таким чином, під час розгляду справи
судами не були порушені норми
матеріального та процесуального права,
а наведені в скарзі доводи висновки
судів не спростовують, тому суд
касаційної інстанції згідно

ч. 1 ст. 337 ЦПК України не знаходить
підстав для задоволення касаційної
скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, подану
представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від

10 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 10
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко
О.П. Касьян