Ухвала іменем україни09 липня 2014 року

м. Київ Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:
головуючого: Макарчука М.А.,
суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,
Маляренка А.В., Писаної Т.О.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою Шуліки Аліни
Володимирівни в інтересах та за
довіреністю публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення Кагарлицького
районного суду Київської області від 04
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 26
лютого 2014 року в с т а н о в и л а: В
жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
стягнення заборгованості за кредитним
договором. Обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що відповідно до договору
№ КЗХШІХ03980070 від 01 вересня 2007
року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі
2048,40 грн зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. Відповідач підтвердив свою
згоду на те, що підписана заява разом з
Умовами надання кредиту фізичним
особам «Розстрочка» складає між ним і
Банком кредитний договір, про що
свідчить підпис відповідача у заяві. У
порушення норм закону та умов договору
відповідач зобов'язання належним чином
не виконав. У зв'язку з цим позивач
просив стягнути заборгованість, яка
станом на 20 серпня 2013 року становить -
26272,41 грн. Рішенням Кагарлицького
районного суду Київської області від
04 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Київської області від 26 лютого 2014 року
в задоволені позову відмовлено. У
касаційній скарзі Шуліка А.В. в
інтересах та за довіреністю ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить рішення
Кагарлицького районного суду
Київської області від 04 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 26 лютого 2014 року скасувати,
а справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення цим судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.
Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.Згідно
із ст. 335 ЦПК України під час розгляду
справи в касаційному порядку суд
перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими. Касаційний суд перевіряє
законність судових рішень лише в межах
позовних вимог, заявлених у суді першої
інстанції. Суд не обмежений доводами
касаційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде виявлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст.
11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.Суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Згідно з ч. 1, 4 ст. 74 ЦПК
України судові виклики здійснюються
судовими повістками про виклик.Судова
повістка про виклик повинна бути
вручена з таким розрахунком, щоб особи,
які викликаються, мали достатньо часу
для явки в суд і підготовки до участі в
судовому розгляді справи, але не
пізніше ніж за три дні до судового
засідання, а судова
повістка-повідомлення - завчасно.
Положення цієї частини не поширюються
на випадки, передбачені абзацом другим
частини третьої статті 191 цього
Кодексу. Із цивільної справи
вбачається, що відповідача не
повідомлено про заявлені до нього
вимоги і про порушення цивільної
справи, а судові повістки на ім'я
відповідача не були вручені і
повернуті до місцевого суду у зв'язку
із зазначенням судом неповної адреси
(а.с. 18, 20). Із справи також вбачається, що
в повідомленні про вручення
апеляційним судом судової повістки
відповідачу відсутні будь-які дані про
її вручення ОСОБА_3 чи про її повернення
до суду (а.с. 47). Оскільки судами не
повідомлено відповідача про цивільну
справу і про час та місце її розгляду,
колегія суддів виходить за межі
доводів апеляційної скарги і приходить
до висновку про скасування судових
рішень у зв'язку із неповідомленням
відповідача про розгляд справи, час та
місце її розгляду. Крім того колегія
суддів звертає увагу і на інші
порушення судами попередніх інстанцій
норм процесуального права, які потягли
неповне з'ясування всіх обставин у
справі. Так відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення. Із заявлених у
місцевому суді позовних вимог
вбачається, що правовідносини між
сторонами виникли у зв'язку із
укладанням сторонами споживчого
кредиту в розмірі 2048,40 грн. Зважаючи на
зміст заявлених вимог предметом
доказування у справі є обставини про
виконання сторонами взятих
зобов'язань. Зміст рішення
Кагарлицького районного суду
Київської області від 04
грудня 2013 року свідчить про те, що
місцевий суд взагалі не з'ясовував
жодної обставини, які підлягали
доказуванню. Так цим судом не
встановлено і не зазначено у рішенні, в
якому розмірі та на яких умовах банк
надав відповідачу грошові кошти;
обставини про виконання боржником
своїх зобов'язань та обставини про
розмір та вид невиконаних ним боргових
зобов'язань. Із змісту ухваленого
рішення також вбачається, що
відмовляючи у позові місцевий суд
вважав, що пред'явлення позову після
закінчення строку позовної давності є
нечесною підприємницькою діяльністю
позивача і підставою для відмови в
позові. Між тим відповідно до ч. 1
ст. 19 Закону України «Про захист прав
споживачів» нечесна підприємницька
практика включає вчинення дій, що
кваліфікуються законодавством як
прояв недобросовісної конкуренції, або
будь-яка діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману чи є агресивною і відповідно до
ст. ст. 203 і 215 ЦК України ці обставини
можуть бути підставою для визнання
недійсним правочину чи частини
договору у випадку його оспорення
споживачем, а не підставою для відмови
у позові у цій справі. Відмовляючи
у позові також і з підстав пропуску
позивачем строку позовної давності за
ч. 4 ст. 267 ЦК України, місцевий суд не
врахував, що зазначені правові
наслідки є самостійною підставою для
відмови у позові і застосовуються
судом за заявою відповідача у випадку
доведення обґрунтованості позовних
вимог. Обґрунтовуючи застосування
вказаних правових наслідків місцевий
суд не врахував правила ч. 3 ст. 267
ЦК України, а вдався до хибного
тлумачення правового висновку
Верховного Суду України від 20
листопада 2013 року у справі 6-126 цс13.
Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення місцевого
суду апеляційний суд не звернув уваги
на доводи апеляційної скарги про не
з'ясування обставин у справі, про
порушення місцевим судом норм
процесуального права, на спотворене
тлумачення правових висновків
Верховного Суду України і неправильне
застосування норм матеріального права
і сам припустився цих же помилок.
Встановлені обставини є самостійною
підставою для скасування ухвалених у
справі рішень і направлення справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Оскільки судами не з'ясовані
обставини у справі, при розгляді справи
порушені норми процесуального права і
неправильно застосовано норми
матеріального права та правовий
висновок Верховного Суду України від
20 листопада 2013 року у справі
6-126 цс13, то ухвалені рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд. Керуючись ст. ст. 336,
338, 345 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у х в а л и л а:Касаційну
скаргу Шуліки Аліни Володимирівни в
інтересах та за довіреністю публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково. Рішення Кагарлицького
районного суду Київської області від
04 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 26 лютого 2014 року скасувати,
а справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції. Ухвала
оскарженню не підлягає. Головуючий:

Макарчук М.А. Судді:
Леванчук А.О.

Маляренко А.В.

Нагорняк В.А.

Писана Т.О.