22-ц/772/1662/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Луценко Л. В.Категорія: 20
Доповідач: Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючої:
Копаничук С.Г.

Суддів: Нікушина
В.П., Стеблюк Л.П.

при секретарі:
Сніжко О.А.

за участю прокурора Клименко Д.С.,
відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання дійсним договору
купівлі-продажу автомобіля, визнання
права власності на автомобіль, за
апеляційною скаргою прокурора
м.Вінниці в інтересах держави в особі
Головного управління Пенсійного фонду
України у Вінницькій області,
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області на рішення Вінницького
міського суду від 13 грудня 2013 року, -

В с т а н о в и л а :

В листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
дійсним договору купівлі-продажу
автомобіля та визнання права власності
на транспортний засіб. Посилався на
те, що 05.08.2010 року він придбав у ОСОБА_2
транспортний засіб, марки «Opel Omega»,
д.н.з.НОМЕР_1, 1996 року випуску, за 40000,00
грн. Однак, право власності на даний
автомобіль переоформлене в органах ДАІ
не було через відсутність коштів, а
відповідачка видала довіреність на
його ім'я з правом розпорядження та
користування даним транспортним
засобом. Оскільки, під час укладення
письмового договору купівлі-продажу,
він та ОСОБА_2 досягли згоди з усіх
істотних умов необхідних для укладення
такого договору, і ними були виконанні
умови вказаного правочину, то просив
визнати укладений договір
купівлі-продажу автомобіля дійсним та
визнати за ним право власності на
вказаний транспортний засіб.

Рішенням Вінницького міського суду від
13.12.2013 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Визнано дійсним договір
купівлі-продажу вищевказаного
автомобіля, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 05.08.2010 року. Визнано за ОСОБА_3
право власності на зазначений
автомобіль.

Додатковим рішення Вінницького
міського суду від 19.06.2014 року судові
витрати залишено за позивачем.

В апеляційній скарзі прокурор
м.Вінниці просить зазначене рішення
суду скасувати через порушення судом
норм матеріального і процесуального
права ,а по справі ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позовів
відмовити. Зазначив, що сторонами не
дотримано встановленого порядку
відчуження та набуття права власності
на транспортні засоби, а тому суд
дійшов невірного висновку про набуття
позивачем права власності на
транспортний засіб. Відповідачка
здійснила продаж автомобіля без сплати
до Пенсійного фонду України збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів та податку до
податкових органів.

Заслухавши доповідача ,осіб, що беруть
участь в справі ,перевіривши матеріали
справи, рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги колегія суддів
вважає, що скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Проте, вказаним вимогам рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що
05.08.2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали
письмовий договір купівлі-продажу
транспортний засіб марки «Opel Omega»,
д.н.з.НОМЕР_1, 1996 року випуску, за 40000,00
грн. 05.08.2010 року ОСОБА_2 видала на ім'я
ОСОБА_3 нотаріально посвідчену
довіреність з правом користування та
розпорядження автомобілем.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд першої інстанції виходив з
доведеності тих обставин, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 досягли згоди щодо усіх
істотних умов договору купівлі-продажу
і відбулось повне його виконання, а
тому визнав дійсним договір
купівлі-продажу автомобіля та визнав
за позивачем право власності на
зазначений транспортний засіб.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна,
оскільки суд невірно встановив
обставини справи, допустив
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушив норми
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК
України вказують, що підставами для
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Разом з тим, при вирішенні даного спору,
суд першої інстанції не врахував п. 8
Порядку державної реєстрації та обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року
(далі - Порядок від 07.09.1998 року №1388 року),
яким передбачено, що документами, що
підтверджують правомірність придбання
транспортних засобів, їх складових
частин, що мають ідентифікаційні
номери, є засвідчені підписом
відповідної посадової особи, що
скріплений печаткою: довідка-рахунок,
договори та угоди, укладені на товарних
біржах, копія рішення суду, довідка
органу соціального захисту населення
або управління виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, що виділили
автомобіль або мотоколяску, акт
приймання-передачі транспортних
засобів, вантажна митна декларація на
паперовому носії або електронна
вантажна митна декларація, або видане
митним органом посвідчення про
реєстрацію в підрозділах
Державтоінспекції транспортних
засобів чи їх складових частин, що
мають ідентифікаційні номери, договір
фінансового лізингу.

Для державної реєстрації транспортних
засобів, що перебували в експлуатації і
зняті з обліку в підрозділах
Державтоінспекції, крім зазначених у
цьому пункті документів, що
підтверджують правомірність їх
придбання, подається свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
(технічний паспорт) та копія
реєстраційної картки, що додається до
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу на пластиковій
основі, з відміткою підрозділу
Державтоінспекції про зняття
транспортного засобу з обліку. Перед
відчуженням, передачею зазначені
транспортні засоби повинні бути зняті
з обліку в підрозділах
Державтоінспекції. Державна
реєстрація транспортних засобів
проводиться за умови сплати їх
власниками передбачених
законодавством податків і зборів
(обов'язкових платежів).

Зі змісту п.п.12, 13, 14 Порядку сплати
зборів на обов'язкове державне
пенсійне страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
постановою КМ України №1740 від 03.11.1998
року (в редакцій чинній на час
виникнення правовідносин) вбачається,
що фізичні особи, які набувають право
власності на легкові автомобілі шляхом
їх купівлі сплачують, з операцій з
відчуження автомобілів, збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування в розмірі трьох відсотків
від вартості автомобіля. Органи
державтоінспекції здійснюють
реєстрацію легкових автомобілів лише
за умови сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування, що
підтверджується документом про сплату
цього збору.

Як вбачається з матеріалів справи,
05.08.2010 року сторони уклали письмовий
договір купівлі-продажу автомобіля
(а.с.9).

Однак, даний договір, за відсутності
інших необхідних документів, вказаних
в п.8 Порядку від 07.09.1998 року №1388 року, не
являється документом, що підтверджує
правомірність придбання транспортного
засобу. Інших дій, що підтверджували б
правомірність придбання автомобіля
сторони не вчиняли, а саме: ОСОБА_2
вказаний транспортний засіб в
установленому законом порядку з обліку
в підрозділах Державтоінспекції не
знімала, ОСОБА_3 сплату передбачених
законодавством податків і зборів не
здійснював.

Таким чином, сторони не досягли згоди з
умов, які є необхідними для договорів
купівлі-продажу транспортних засобів,
а саме: зняття його з реєстрації в
підрозділах Державтоінспекції перед
відчуженням.

Крім того, 05.08.2010 року ОСОБА_2 видала на
ім'я ОСОБА_3 довіреності про надання
права керування та розпорядження
спірним транспортним засобом.

Відповідно ч.1 ст.1007 ЦК України
довіритель зобов'язаний видати
повіреному довіреність на вчинення
юридичних дій, передбачених договором
доручення.

За своїм юридичним змістом договір
доручення є договором про
представництво, оскільки повірений
зобов'язується діяти від імені
довірителя.

Зі змісту ст.ст. 238, 244 ЦК України
вбачається, що довіреність не є
правовим оформленням переходу права
власності на автомобіль, а є
документом, що посвідчує право
представництва інтересів власника
цього автомобіля.

Враховуючи, що дії, які згідно
законодавства свідчать про укладення
договору купівлі-продажу
транспортного засобу сторони не
вчинили, згоди щодо необхідних умов,
для договорів такого виду, не досягли, а
тому висновок суду про визнання
договору купівлі-продажу автомобіля
дійсним та визнання за ОСОБА_3 права
власності на автомобіль являється
помилковим, суперечить обставинам
справи та вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є обґрунтованими, рішення суду не
відповідає дійсним обставинам справи
та вимогам закону, а тому підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
- про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 11, ст.ст.626, 638, 655 ЦК
України, ст.60 ЗУ «Про виконавче
провадження», п.8 Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 07.09.1998 року №1388 року, ст.ст. 307, 309, 314,
316 ЦПК України,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу прокурора м.Вінниці
в інтересах держави в особі Головного
управління Пенсійного фонду України у
Вінницькій області, Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду від
13 грудня 2013 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання дійсним договору
купівлі-продажу автомобіля, визнання
права власності на автомобіль -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: