АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/9081/2014
інстанції: Кривов'яз А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при
секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення Святошинського
районного суду міста Києва від 5 червня
2014 року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Експобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2013 року ПАТ «КБ «Експобанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованостіза
кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог
посилалося на ті обставини, що 7 березня
2008 року між ПАТ «КБ «Експобанк» та
ОСОБА_2 був укладений кредитний договір
№ 65/2008 USD.

З метою забезпечення виконання
зазначеного договору між позивачем,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір
поруки від 7 березня 2008 року, відповідно
до умов якого, ОСОБА_3 виступила
поручителем за договором кредиту перед
позивачем.

У зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань ОСОБА_2, утворилась
заборгованість, яка за доданим до
позовної заяви розрахунком становить 77
331,34 доларів США та 24 376,09 грн.

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 5 червня 2014 року
вказаний позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь ПАТ «КБ «Експобанк» суму
заборгованості за договором № 65/2008 USD
від 7 березня 2008 року, яка складається з
20 961 долара США 98 центів, що за курсом
НБУ складає 246 512,88 грн., заборгованість
за процентами у розмірі 3 567 доларів США
44 центи, що за курсом НБУ складає 41 953,09
грн., заборгованість за комісією у
розмірі 5 950, 17 грн., пеню у розмірі 1 000
доларів США, що складає 11 760 грн., а
всього стягнуто 306 176 (триста шість
тисяч сто сімдесят шість) грн. 14 коп.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, просять рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
застосувати строк позовної давності та
відмовити у задоволенні позову
повністю.

Зокрема, апелянти посилаються на ті
обставини, що судом розглянуто справу
без врахування важливих обставин для
правильного її вирішення, а саме не
взято до уваги пояснень відповідачів з
приводу передачі позивачу заставного
майна (автомобіля) вартістю у 21 664
долари США, у зв'язку із чим невірно
визначена сума заборгованості.

Також апелянти зазначають, що їм
взагалі не було відомо обставин того,
що реалізація заставного майна не
погасила всієї заборгованості перед
банком.

Крім того, судом безпідставно не
застосовано строки позовної давності,
про що було заявлено відповідачем та що
є підставою для відмови в позові банку.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4
апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити.

Представник ПАТ «КБ «Експобанк» -
Пересунько Л.А. проти апеляційної
скарги заперечував, просив рішення
Святошинського районного суду міста
Києва від 5 червня 2014 року залишити без
змін.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення виходячи із
наступного.

При розгляді справи судом встановлено,
що 7 березня 2008 року між ПАТ «КБ
«Експобанк» та ОСОБА_2 укладений
кредитний договір

№ 65/2008 USD, за умовами якого
позичальником було отримано кредит у
розмірі 21 664,00 долари США, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12 % річних.

Також між сторонами було укладено
додаткову угоду № 1 від

3 липня 2008 року, якою було змінено
графік погашення кредиту. Виконання
зобов'язання позичальника за кредитним
договором було забезпечено порукою
відповідача ОСОБА_3 згідно договору
поруки від 7 березня 2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Згідно з ч. 2 ст. 553 ЦК України, порукою
може забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Відповідно до п. 1.2. договору застави та
п. 2.2. договору кредиту, забезпеченням
зобов'язання за договором кредиту є
застава автомобіля

Chery Amulet (ЧеріАмулет) А15, який був
придбаний за кредитні кошти.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлено строк (термін)
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлено обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), та в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів,належних йому
відповідно до статі 1048 цього Кодексу.

Так, у зв'язку із неналежним виконанням
позичальником своїх грошових
зобов'язань, визначених укладеним із
банком кредитним договором, кредитор
звернувся до суду із позовом про
стягнення із відповідача
заборгованості, яка за доданим до
позовної заяви розрахунком
складається з 20 961,98 доларів США -
прострочена заборгованість за
кредитом, 3 567,44 доларів США -
прострочена заборгованість за
нарахованими процентами, 5 950,17 грн. -
прострочена заборгованість за
щомісячною комісією за кредитне
обслуговування, 38 981,35 доларів США - пеня
за несвоєчасне повернення кредиту, 13
820,57 доларів США - пеня за несвоєчасне
повернення нарахованих процентів, 18
425,92 грн. - пеня за несвоєчасну сплату
нарахованої щомісячної комісії по
кредиту, загальна сума заборгованості
відповідача за кредитним договором
становить 77 331,34 доларів США та 24 376,09
грн.

Згідно зі статтею 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу.

За змістом наведених норм суд, взявши
до уваги розмір невиконаних грошових
зобов'язань позичальника, майновий
стан сторін, які беруть участь у
зобов'язанні, не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу, і оцінивши співвідношення
розміру заявлених штрафних санкцій,
зокрема, із розміром збитків кредитора,
може зменшити розмір неустойки, що
підлягає до стягнення.

Водночас, позивач у виконання вимог
статті 60 ЦПК України не надав суду
належних доказів існування факту
заподіяння йому відповідачем збитків,
внаслідок несвоєчасного виконання ним
кредитних зобов'язань.

Аналізуючи зібрані у справі докази та
фактичні обставини справи, колегія
суддів дійшла висновку, про
обґрунтованість рішення суду щодо
стягнення заборгованості та
часткового задоволення вимог про
стягненні пені, а саме в розмірі 1 000,00
доларів США, що відповідно до курсу НБУ
становить 11 760,00 грн.

Такі висновки є законними,
обґрунтованими належним чином,
справедливими та відповідають
правовідносинам сторін.

Судом правильно вирішено питання
розподілу судових витрат по справі у
відповідності до вимог статті 88 ЦПК
України.

З приводу доводів, викладених в
апеляційній скарзі відповідачів,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

В ході апеляційного перегляду
оскаржуваного рішення не знайшли свого
підтвердження доводи скарги щодо того,
що відповідачам не було відомо про
існування кредитної заборгованості
після передачі заставного майна
(автомобіля Chery Amulet (ЧеріАмулет) А15),
оскільки після зазначеної події (2011
рік) банк продовжував звертатись до
позичальника з
повідомленнями-вимогами та листами
щодо вирішення ситуації, яка склалася у
зв'язку із невиконанням зобов'язання.

Посилання відповідачів на те, що вони
вважали заборгованість погашеною
після реалізації заставного майна є
також безпідставним.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме довіреності від 23 травня 2011 року,
ОСОБА_2 уповноважив гр. ОСОБА_7
розпоряджатися

(в тому числі продавати, знімати з
обліку, проходити технічний облік)
автомобілем, що перебував у заставі.

Із зазначеного слід дійти про
необґрунтованість доводів скарги про
порушення процедури реалізації
заставного майна, оскільки позичальник
розпорядився ним в іншому порядку, на
власний розсуд.

Будь яких доказів (у розумінні їх
належності та допустимості,
встановленого вимогами процесуального
закону) укладення зазначеного
правочину за вказівкою банку, суду не
надано.

Не беруться до уваги також доводи
апеляційної скарги відповідачів про
безпідставне не застосування судом
першої інстанції строків позовної
давності до спірних правовідносин з
огляду на умови укладеного
зобов'язання сторін, а саме п. 1.3
кредитного договору, згідно якого
позичальник повертає банку кредит у
строки визначені графіком, але не
пізніше 6 березня 2015 року. Відповідно до
графіку зобов'язання позичальника
виникають кожного місяця.

Щодо стягнення пені, то п. 7.4 кредитного
договору передбачено, що підписанням
договору встановлюється позовна
давність у три роки для таких вимог.

Інші доводи апеляційної скарги є
безпідставними та за своєю правовою
природою такими, що не можуть вплинути
на правильність висновків суду першої
інстанції, бути підставами зміни чи
скасування оскаржуваного рішення.

Крім того, на виконання статті 82 ЦПК
України, з апелянтів підлягає сплаті
сума відстроченого судового збору по
913,50 грн. з кожного.

З огляду на викладене та у зв'язку із
тим, що суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
апеляційна скарга має бути відхилена
на підставі пункту першого частини 1
статті 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 82, 303, 307, 308, 313 - 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
міста Києва від 5 червня 2014 року
залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
держави судовий збір по 913,50 грн. з
кожного.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий : І.М.
Вербова

Судді : Г.М.
Кирилюк

М.М. Панченко