Номер провадження: 22-ц/785/2370/14
Головуючий у першій інстанції Рева С.В.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі Добряк Н.І,.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
12 грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, за участю
третіх осіб Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради та
Комунального підприємства «Одеське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації об'єктів нерухомості»
про встановлення порядку користування
земельною ділянкою та виділення частки
в натурі,-

встановила:

У липні 2013 року позивачі звернулися до
суду з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що вони є власниками 41/50 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, що складається
з: 1-1 коридору, 1-2 санвузла, 1-3 їдальні, 1-4
кухні, 1-5 коридору, 1-6 житлової, 1-7
житлової, 1-8 житлової, житловою площею
70,2 кв.м., 1-9 веранди, частина цистерни - I,
що належить їм на підставі договору
купівлі-продажу від 10.08.1999 року.

Відповідачу ОСОБА_5 належить 9/50 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, що складається
з: 2-1 житлової, II - кухні, III - коридору, IV -
кладової, загальною площею 28 кв.м.,
житловою площею 13,2 кв.м., а також
погребу - Б, сараю - Ж, З, вбиральні - И,
частини цистерни - I, що належить йому на
підставі договору дарування від 25.06.1992
року.

Зазначений будинок розташований на
земельній ділянці площею 0,0492 га.

В натурі частки співвласників
домоволодіння не виділялись, але на
теперішній час виникла необхідність в
оформленні земельної ділянки, яка
знаходиться під 41/50 частинами
домоволодіння АДРЕСА_1, а порядок
користування земельною ділянкою між
сторонами не встановлений. Тому
позивачі звернулися до суду та просили
їх вимоги задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 12 грудня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали до суду
апеляційну скаргу, в якій просять
рішення суду скасувати, ухвалити по
справі нове рішення, яким їх позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що в
матеріалах справи відсутні докази про
технічну можливість виділення
спірного домоволодіння АДРЕСА_1 в
натурі, як просять сторони, та відсутні
докази, які б свідчили про можливість
нормального користування будинком та
здійснення догляду за ним.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно дослідив обставини по
справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, що їх
регулює.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи та не
спростовується сторонами, що
відповідно до договору купівлі-продажу
від 10 серпня 1999 року за № 25526 ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 є власниками 41/50 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, що складається
з: 1-1 коридору, 1-2 санвузла, 1-3 їдальні, 1-4
кухні, 1-5 коридору, 1-6 житлової, 1-7
житлової, 1-8 житлової, житловою площею
70,2 кв.м., 1-9 веранди, частина цистерни - І
(а.с.21-23).

Відповідно до договору дарування від 25
червня 1992 року ОСОБА_5 належить 1/2
частин домоволодіння АДРЕСА_1, яка
складається в цілому з однієї житлової
будівлі, загальною житловою площею 30,9
кв.м., та надвірних споруд: Б - льох, Ж -
сарай, И - вбиральня, 1-5 - огородження, І -
цистерна, ІІІ - мостіння, розташованих
на земельній ділянці розміром 464 кв.м.
(а.с.61-62).

З технічного паспорту, що був
виготовлений 12.11.2009 року, вбачається, що
спірний житловий будинок № 49 А по вул.
Симоненка у м. Одесі має загальну площу
152,2 кв.м., житлову площу 83,4 кв.м.; погреб -
Б; сарай - Ж,З; убиральня - И; 1-5 - огорожа;
І - цистерна; ІІІ, ІV - мостіння -
розташовані на земельній ділянці
площею 0,0492 га (а.с.24-30).

Тобто ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є
співвласниками спірного
домоволодіння. В натурі частки
співвласників домоволодіння не
виділялись, порядок користування
земельною ділянкою між сторонами,
затвердженого у встановлений законом
порядок, не існує.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено,
що співвласник має право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
частковій власності. У разі виділу
співвласником у натурі частки із
спільного майна для співвласника, який
здійснив такий виділ, право спільної
часткової власності на це майно
припиняється.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 370 Цивільного
кодексу України співвласники мають
право на виділ у натурі частки із майна,
що є у спільній сумісній власності.
Виділ частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється у
порядку, встановленому статтею 364 цього
Кодексу.

За змістом ч. 4 ст. 364 Цивільного кодексу
України договір про виділ у натурі
частки з нерухомого спільного майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Порядок проведення робіт з поділу,
виділу та розрахунку часток житлових
будинків, будівель, споруд, іншого
нерухомого майна при підготовці
проектних документів щодо можливості
проведення робіт з поділу, виділу та
розрахунку часток об'єктів нерухомого
майна визначається в Інструкції щодо
проведення поділу, виділу та
розрахунку часток об'єктів нерухомого
майна, яка затверджена наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України N 55 від 18.06.2007 року (далі по
тексту - Інструкція).

Зокрема, порядок поділу об'єктів
нерухомого майна викладено в розділі 2
даної Інструкції.

Поділ на самостійні об'єкти нерухомого
майна провадиться відповідно до
законодавства з наданням кожному
об'єкту поштової адреси.

Поділ на самостійні об'єкти нерухомого
майна повинен відповідати умовам, що
передбачені чинними будівельними
нормами.

При підготовці документів про поділ
нерухомого майна БТІ проводять такі
дії:

- уточнюється кількість основних
будинків і допоміжних будівель, що
входять до складу об'єкта нерухомого
майна, виявляються і вносяться до
матеріалів технічної інвентаризації
поточні зміни в будинках, будівлях,
спорудах;

- за відсутності нотаріально
посвідченого договору чи рішення суду
щодо порядку користування будинками,
будівлями та спорудами беруться до
уваги заяви всіх співвласників,
підписи яких засвідчені нотаріально.

Після цього готується висновок щодо
технічної можливості поділу об'єкта
нерухомого майна, який містить такі
дані: а) кому належить об'єкт нерухомого
майна; б) на підставі яких
правовстановлювальних документів; в)
повну технічну характеристику об'єкта
нерухомого майна; г) фактичне
користування будинками (приміщеннями),
будівлями та спорудами між
співвласниками; ґ) який документ
підтверджує право власності
(користування) земельною ділянкою; д)
склад новоутворених об'єктів
нерухомого майна і їх адреси; е)
пропозиції щодо можливих розмірів
земельних ділянок, що закріплюються за
новими (виділеними) об'єктами з
урахуванням обмежень (обтяжень) на
використання земельних ділянок
відповідно до затвердженої
містобудівної документації та
земельного законодавства (варіанти
поділу додаються).

Таким чином, для поділу на самостійні
об'єкти нерухомого майна слід
представити висновок відповідного
бюро технічної інвентаризації щодо
технічної можливості поділу об'єкта
нерухомого майна, оскільки
повноваженнями на складання такого
висновку наділені виключно бюро
технічної інвентаризації.

Як встановлено у судовому засіданні та
не заперечується сторонами ніхто із
сторін по цивільній справі до КП «БТІ»
ОМР за виготовленням такого висновку
не звертався.

Колегія суддів звертає увагу, що виділ
частки із майна, що є у спільній
частковій власності, не є правом, що
самостійно реалізується особою, яка
бажає виділу, а має здійснюватись на
підставі укладеного між усіма
співвласниками договору, з огляду на
те, що ч. 1 ст. 358 ЦК України чітко
встановлено засади здійснення права
спільної часткової власності за згодою
співвласників, і лише у разі виникнення
між співвласниками спору справа про
виділ вирішується судом.

Як зазначив в суді апеляційної
інстанції відповідач ОСОБА_5 між ним та
позивачами не існував спір щодо виділу
частки та звернення до суду було
ініційовано позивачами для того, щоби
не вирішувати спір в адміністративному
порядку.

Крім того, відповідно до пункту 2.3
Інструкції не підлягають поділу
об'єкти нерухомого майна, до складу
яких входять самочинно збудовані
(реконструйовані, переплановані)
об'єкти нерухомого майна. Питання щодо
поділу об'єктів нерухомого майна може
розглядатись лише після визнання права
власності на них відповідно до закону.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 04
жовтня 1991 року, із змінами, «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» при вирішенні справ про виділ
в натурі часток жилого будинку, що є
спільною частковою власністю, судам
належить мати на увазі, що, це можливо,
якщо кожній із сторін може бути
виділено відокремлену частину будинку
з самостійним виходом. Виділ також може
мати місце при наявності технічної
можливості переобладнати приміщення в
ізольовані квартири.

Як правильно зазначив суд першої
інстанції, матеріали справи не містять
доказів щодо технічної можливості
такого виділення спірного
домоволодіння в натурі, як зазначили
сторони. В ході апеляційного розгляду
справи за клопотанням позивачів було
проведення судово-будівельну
експертизу, висновки якої підтвердили
можливість такого виділу
запропонованого позивачами, але, як вже
вказувалося вище, для поділу на
самостійні об'єкти нерухомого майна
слід представити: висновок
відповідного бюро технічної
інвентаризації щодо технічної
можливості поділу об'єкта нерухомого
майна, оскільки, повноваженнями на
складання такого висновку наділені
виключно бюро технічної
інвентаризації.

У пункті 18-1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 16
квітня 2004 року «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» зазначено, що розмір земельної
ділянки, необхідної для обслуговування
житлового будинку, будівлі або споруди,
визначається шляхом проведення за
клопотанням сторін експертизи з
врахуванням чинних нормативних
документів у галузі будівництва,
санітарних норм та правил тощо.

Пунктом 19 зазначеної Постанови
встановлено, що у справах за позовом
учасників спільної власності на землю
про встановлення порядку володіння й
користування спільною земельною
ділянкою, на якій розташовані належні
їм жилий будинок, господарські будівлі
та споруди, суд з'ясовує і враховує
можливість нормального користування
будинком і здійснення догляду за ним,
розташування господарських будівель,
споруд, необхідність зведення
будівель, розташування плодово-ягідних
насаджень співвласників, можливість
проходу з вулиці на подвір'я тощо.
Враховуються також вимоги санітарних
правил і правил протипожежної безпеки.
В разі неможливості перенесення
співвласником господарських будівель
і насаджень на надану в його
користування частину ділянки суд має
обговорити питання про відповідну
грошову компенсацію.

При пред'явленні вимог кожним з
учасників спільної власності про
встановлення порядку користування
спільною земельною ділянкою суд може
залишити в спільному користуванні лише
ділянки, роздільне користування якими
встановити неможливо.

Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються
також випадків, коли належні особам на
праві спільної власності жилий
будинок, господарські будівлі та
споруди розташовані на земельній
ділянці, яка знаходилася в їх
користуванні до її приватизації або за
договором оренди.

При приватизації громадянами одно- або
багатоквартирного будинку державного
житлового фонду порядок користування
закріпленою за ним прибудинковою
територією згідно з п. 5 ст.10 Закону від
19 червня 1992 року «Про приватизацію
державного житлового фонду»
здійснюється в порядку та на умовах,
передбачених ч. 3 ст. 42 ЗК України, якою
встановлено, що порядок використання
земельних ділянок, де розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території, визначається
співвласниками. Якщо в жилому будинку
приватизовано частину квартир, питання
про користування прибудинковою
територією вирішується відповідно до
положень ч. 3 ст. 88 ЗК України, тобто
шляхом отримання в користування її
частини, що відповідає частці
приватизованих квартир та інших
приміщень у вартості будинку і споруд.
При цьому розміри та конфігурація
земельних ділянок, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території, визначаються
на підставі проектів розподілу
території кварталу, мікрорайону та
відповідної землевпорядної
документації.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
запропонований сторонами варіант
порядку користування земельною
ділянкою та виділення домоволодіння в
натурі є неприйнятним, оскільки в
матеріалах справи відсутні належні та
допустимі докази, які б свідчили про
можливість нормального користування
будинком і здійснення догляду за ним,
розташування господарських будівель,
споруд, необхідність зведення
будівель, розташування плодово-ягідних
насаджень співвласників, можливість
проходу з вулиці на подвір'я тощо,
враховуючи також вимоги санітарних
правил і правил протипожежної безпеки.

Крім того, як правильно зазначив суд
першої інстанції позивачам та ОСОБА_5
передаються приміщення, які їм не
належать та на ці приміщення немає
правовстановлюючих документів, тобто є
самовільними, що є неприпустимим.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, оскільки вони відповідають
зібраним у справі доказам, яким судом
дана належна оцінка, правильно
визначена юридична природа
правовідносин і закон, який їх регулює.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні
обставини по справі, рішення суду
відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК
України, а тому не вбачає підстав для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного
суду м. Одеси від 12 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає
законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко

П.М. Черевко